У х в а л а

іменем україни

13 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Іваненко Ю.Г.,Леванчука А.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про встановлення факту порушення частини другої статті 40 КЗпП України, частини 1 статті 42 КЗпП України при звільненні, встановлення факту порушення статті четвертої Конвенції Міжнародної організації праці № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», порушення статті першої частини II Європейської соціальної хартії від 3 травня 1996 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила:

- встановити факт порушення ч. 2 ст. 40 КЗпПУ, ч. 1 ст. 42 КЗпПУ при звільненні,

- встановити факт порушення ст. 4 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 "про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця",

- встановити факт порушення ст. 1 ч. ІІ Європейської соціальної хартії від 03.05.1996,

- поновити ОСОБА_4, на посаді директора Запорізької Дирекції Південно-Східного регіонального центру з роздрібного бізнесу ПАТ «Банк Форум»,

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 25 000 грн.

На обґрунтування свого позову позивач зазначала, що починаючи з 2002 року вона працювала в ПАТ «Банк Форум» на посаді заступника керуючого Запорізької філії АКБ «Форум» на підставі наказу № 115 від 02 вересня 2002, згодом згідно наказу №1-к від 03 лютого 2003 року на посаді заступника керуючого корпоративного бізнесу Запорізької філії АКБ «Форум», згідно наказу № 69-к від 15 квітня 2005 року на посаді керуючого Запорізької філії АКБ «Форум», згідно наказу № 229 від 16 грудня 2010 року її призначено на посаді директора Запорізької дирекції Південно-Східного регіонального центру з роздрібного бізнесу. Трудовий договір з відповідачем був укладений на невизначений строк. У подальшому відповідач надав їй щорічну відпустку з 23 квітня по 28 червня 2012 року вона не була допущена до роботи з тих підстав, що нібито є наказ про звільнення, з яким вона не була ознайомлена, та підпису свого не ставила, трудову книжку їй не видали. 27 червня 2012 року позивач була звільнена з посади у зв'язку зі скороченням чисельності штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Зазначила також, що зміни в організаційній структурі банку не відбулися, норми законодавства при її вивільнені не були дотримані, та можливості скористатися переважним правом залишення на роботі вона не мала. З 28 червня 2012 року вона не працює і строк, що сплинув із зазначеної дати до поновлення її на роботі є її вимушеним прогулом. Вказані дії адміністрації банку є порушенням законних прав на працю, які завдали їй моральних страждань, які полягають в тому, що вона втратила душевний спокій, постійно перебуває в роздратованому стані, втратила нормальні життєві зв'язки, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, в зв'язку з чим їй заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 25 000 грн. Вказане звільнення вважає незаконним. Правління банку жодним чином не повідомляло її про своє рішення про реорганізацію або ліквідацію Запорізької дирекції Південно-Східного регіонального центру з роздрібного бізнесу ПАТ «Банк Форум», тим самим вважає неправомірним скорочення посади, яку вона обіймала. Зазначила і те, що зміни в організаційній структурі банку не відбулися, норми законодавства при її вивільнені не були дотримані, та можливості скористатися переважним правом залишення на роботі вона не мала, крім того роботодавець не запропонував їй всіх вакансій, які існували на час звільнення.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2016 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 не доведено наявності фактів порушення відповідачем ч. 2 ст. 40 КЗпПУ, ч. 1 ст. 42 КЗпПУ, ст. 4 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», ст. 1 ч. ІІ Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року при її звільненні відповідачем 27 червня 2012 року.

Крім того, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2013 року, зміненим рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року (виключено з мотивувальної частини рішення посилання суду на ст. 233 КЗпП України як на підставу для відмови в задоволенні позову у зв'язку з пропуском позовної давності, в решті залишено без змін), яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2014 року, ОСОБА_4 у задоволенні її позовних вимог до банку про визнання наказу про звільнення незаконним, поновленні її на посаді, стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 454309 грн 58 коп. та моральної шкоди 100000 грн. відмовлено.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що звільнення позивача відбувалось у відповідності до чинного трудового законодавства, позивач при звільненні отримала розрахунок з вихідною допомогою, ніяких порушень норм трудового законодавства з боку відповідача-установи в суді не було встановлено, всі вказані вимоги законодавства були відповідачем дотримані.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

Ю.Г.Іваненко

А.О.Леванчук