Категорія 50Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів: Панасюка О. С., Зайцева А. Ю.

за участі: секретаря судового засідання Куленко О. В.,

позивача ОСОБА_2 та її представника адвоката Дяковського Л. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 поданою його представником ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом змінивши позовні вимоги (а.с. 75), просила: стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, в твердій грошовій сумі розміром 1 000 грн. щомісяця, які підлягають індексації, починаючи стягнення з 06.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову посилалася на те, що з 16.08.2009 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого у них є спільний син ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, батьком якого є відповідач - ОСОБА_4. Рішенням Замостянського районного суду Вінницької області від 08.04.2011 року, яке набуло чинності 19.04.2011 року, шлюб було розірвано. Дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її матеріальному утриманні. Зазначає, що відповідач займається підприємницькою діяльністю, отримує досить високий дохід, забезпечений житлом, інших утриманців, крім сина, у нього не має.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 в розмірі 1000 грн. щомісячно, які підлягають індексації з 01.12.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що позивач вводить в оману суд стверджуючи що ОСОБА_4 не бере участі в матеріальному забезпеченні дитини, що спростовується копіями банківських квитанцій про щомісячний перерахунок коштів в сумі 1000 грн. на картковий рахунок матері. Також вказує, що не здійснює підприємницьку діяльність з 2010 року, житлом не забезпечений та має інших утриманців. Стверджує, що його доходи є мінливими, а тому, просить скасувати прийняте рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 500 грн. щомісячно. Вважає безпідставним стягнення з нього коштів на правову допомогу, оскільки ОСОБА_2 не надала суду підтверджуючі документи перерахунку коштів на розрахунковий рахунок адвоката.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_4 та його представник не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Дяковський В.Л. заперечили проти задоволення апеляційної скарги: відповідач в період коли добровільно надавав матеріальну допомогу, перераховував по 1000 грн. щомісячно, а тому суд вірно вважав, що він і надалі може сплачувати таку суму.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з'явились, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягуючи з відповідача аліменти в розмірі 1 000 грн. на дитину щомісячно, суд першої інстанції врахував динаміку платежів з боку відповідача на утримання сина ОСОБА_6 протягом 2015 - 2016 років, виходив також з того, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів про розмір свого доходу, який би доводив його неспроможність сплачувати аліменти у розмірі меншому ніж 1 000 грн. щомісячно, врахував наявність на утриманні відповідача ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на встановлених по справі обставинах та постановлені з вірним застосуванням норм матеріального права і з дотриманням вимог процесуального закону.

Так, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- 16 серпня 2009 року позивач та відповідач уклали шлюб; свідоцтвом про народження (а.с.7) доведено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6, батьком якого є відповідач по справі ОСОБА_4.

Рішенням Замостянського районного суду Вінницької області від 08.04.2011 року, яке набуло чинності 19.04.2011 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.5).

Згідно довідки ТОВ «ЖЕО» № 536 від 15.07.2016 року ОСОБА_2 зі своїми дітьми ОСОБА_6 і ОСОБА_10 проживає та зареєстрована АДРЕСА_1 зі своїм батьком ОСОБА_16(а.с.8).

Сторонами не заперечується, тому не потребує доказування, що син після припинення шлюбних стосунків батьків проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Зазначені правовідносини регулюються ст. ст. 180, 181 ч. 3, 182, 184 ч. 1 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу її матері, батька; при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В частині 2 статті 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До цієї ж норми відсилає і законодавець в разі визначення аліментів в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК України).

Відповідач має мінливий заробіток, так як є приватним підприємцем, тому визначення аліментів в твердій грошовій сумі відповідатиме інтересам дитини та нормам сімейного кодексу України.

В підтвердження того, що з 2010 року ОСОБА_4 не має доходів від підприємнийцьуої діяльності, він не надав, це є лише його власні слова. Бездіяльність відповідача чи відсутність у нього інших джерел доходу не може бути підставою для незабезпечення належного утримання дитини з урахуванням її віку, стану здоров'я та розвитку.

Судом першої інстанції взято до уваги той факт, що на утриманні у відповідача перебуває син - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4 (копія свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 на а.с. 82) та враховано, що відповідач за час надання допомоги в добровільному порядку щомісячно протягом 2015-2016 років перераховував по 1000 гривень на утримання спільного з позивачкою сина.

Також, при визначенні початку стягнення аліментів з 01.12.2016 року, а не з дня подання позовної заяви, судом взято до уваги перерахування ОСОБА_4 на рахунок ОСОБА_2 коштів на утримання сина (а.с. 84-89).

За надання правової допомоги, яка полягала в складенні позовної заяви про стягнення аліментів, ОСОБА_2 сплатила 300 грн., що підтверджено відповідним договором - квитанцією № 387 (а.с. 9), тому суд першої інстанції вірно стягнув вказану суму з відповідача, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Згідно до ст. ст. 57-60 ЦПК України кожна сторона, за допомогою належних та допустимих доказів, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглядаючи справу за апеляційною скаргою на оскаржуване рішення, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив фактичні обставини у справі, подані сторонами докази, вірно визначився з характером правовідносин. Судом першої інстанції виконані вимоги ст. 212 ЦПК України, судове рішення мотивовано. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 подану його представником ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. С. Панасюк

підпис А. Ю. Зайцев

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Т. М. Шемета