Справа № 463/4225/15 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/1324/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ПАТ «Ідея Банк» - Даценко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що враховуючи наявність простроченої заборгованості ОСОБА_3 перед банком, наявність якої також встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи, ПАТ «Ідея Банк» скористалося своїм правом на дострокове повернення кредиту, пред'явивши відповідну позовну вимогу. Вказує, що ні кредитним договором ні чинним законодавством не передбачено право звернення банку до суду виключно після пред'явлення кредитодавцем вимоги до позичальника про дострокове повернення кредиту та отримання позичальником такої вимоги, тому висновки суду першої інстанції з приводу вказаного є необґрунтованими. Вказує, що у справі відсутні докази, які б доводили, що ОСОБА_3 починаючи з червня 2014 року, тобто ще до запровадження з 24.07.2014р. на території Донецької та Луганської областей надзвичайного режиму роботи банківської системи, не виконував свої обов'язки по поверненню кредиту внаслідок випадку або непереборної сили, тому у підстав для застосування ст.. 617 ЦК України у даній справі немає. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства /ПАТ/"Ідея Банк" не підлягає до задоволення виходячи з таких мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обргунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегія суддів, рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 01.12.2010 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №910.74005, відповідно до умов якого ОСОБА_3 було надано позивачем кредитні кошти в сумі 56 435,56 грн. з визначенням строку користування коштами у відповідності до графіку на купівлю автомобіля, марки ВАЗ реєстраційний № НОМЕР_1.

За користування кредитом позичальник сплачує річну процентну ставку, яка визначається відповідно до умов кредитного договору, а станом на дату укладення кредитного договору становила 18,9 %.

Параграфом 4 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний отримати кредит і протягом дії договору сплачувати кредит та проценти у вигляді ануїтетних платежів щомісячно в терміни та у сумах, визначених у Графіку щомісячних платежів, що є додатком №1 до договору.

Згідно з Графіком щомісячних платежів, датою внесення позичальником чергового платежу визначено 01 число кожного місяця.

Відповідно до п.4 параграфу 6 кредитного договору, банк має право змінювати в односторонньому порядку свої Тарифи (окрім процентної ставки), повідомивши про це позичальника у спосіб, передбачений договором, вказавши дату, з якої починають діяти зміни/нові тарифи.

Як убачається зі змісту Кредитного договору, його положеннями встановлено, що всі повідомлення за даним Договором (а відтак - і вимоги про дострокове повернення кредиту, повідомлення про розірвання Договору тощо, які передбачені п.1 параграфу 8) повинні бути складені у письмовій формі і такі здійснюються Банком шляхом направлення листів за адресою Позичальника, вказаною в Договорі, або на іншу адресу вказану Позичальником.

У той же час, позивачем не представлено суду доказів про надіслання позивачем вище згаданих вимог, повідомлень, претензій чи попереджень відповідачу (а тим більше - про їх вручення) з приводу неналежного виконання останнім умов Кредитного договору.

Параграфом 9 (п.п.1,2,3) кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків сплати щомісячних платежів, банк має право нарахувати та стягнути з позичальника витрати, пов'язані з супроводом і стягненням простроченої заборгованості за договором (в тому числі, але не обмежуючись, на листування, телефонні дзвінки, виїзди до позичальника, розшук позичальника, послуги сторонніх організацій, згідно з тарифами банку). В разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів від 1 до 60 днів, банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) в розмірі 0,15% від простроченої суми боргу за кожен день прострочки. В разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів більше ніж на 60 днів, Банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) в розмірі 0,65% від простроченої суми боргу за кожен день прострочки.

Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено заставою транспортного засобу, для купівлі якого надавався позичальнику кредит (параграф 3 кредитного договору), на підставі договору застави транспортного засобу, укладеного між сторонами 17.01.2011 року.

Крім того, для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 11.02.2015 року між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно з яким, ОСОБА_4 поручилась за виконання позичальником ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором на суму 50 грн.

Також установлено, що відповідачка ОСОБА_3 до травня 2014 року в повному обсязі виконував покладені на нього за кредитним договором зобов'язання, по сплаті тіла кредиту та процентів за користуванням ним, що підтверджується випискою з особового рахунку позичальника. Останній платіж на виконання умов кредитного договору був внесений позичальником 13.05.2014 року.

Згідно з Постановою Правління Національного Банку України №466 від 06.08.2014 року "Про призупинення здійснення фінансових операцій", у зв'язку із запровадженням з 24.07.2014 року на території Донецької та Луганської областей надзвичайного режиму роботи банківської системи, було призупинено банками України здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою. Небанківськими установами та національним оператором поштового зв'язку, які є платіжними організаціями внутрішньодержавних/міжнародних платіжних систем та/або їх учасникам, було призупинено операції з приймання/виплати переказу коштів з/на території, які не контролюються українською владою.

Постановою Правління Національного Банку України №435 від 22.07.2014 року затверджено Інструкцію щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі.

Як убачається з матеріалів справи відповідачка ОСОБА_3 є жителем м. Антрацит Луганської області. Позивачем не представлено суду відомостей щодо режиму роботи відділень ПАТ "Ідея Банк" в даному місті (за місцем проживання позичальника) та щодо порядку здійснення розрахунків за кредитними зобов'язаннями позичальниками, які проживають на території цього населеного пункту.

Відтак, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що у зв'язку з припиненням банками України здійснення усіх видів фінансових операцій у населеному пункті де була зареєстрована відповідач ОСОБА_3, і які не контролюються українською владою, остання не могла виконати свій обов'язок перед позивачем по сплаті заборгованості за кредитним договором, а тому вона не вважається такою, що допустила порушення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Такий висновок суду узгоджується з нормами статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод), яка гарантує права на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовим питанням статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначення цього положення".

У справі Bellet v. France Cуд зазначив, що "стаття 6 параграф 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржувати дії, які становлять втручання у її права.

У даній справі у зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору №910.74005 від 01.12.2010 року, Банк мав звернутися до суду за останнім відомим місцем реєстрації боржника (м. Антрацит Луганської області), однак дане місто входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року, і розгляд справи у даному населеному пункті, тимчасово є неможливим.

У той же час, Банк, 11.02.2015 року, уклав договір поруки з ОСОБА_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1), за якою остання поручилася перед Кредитором за виконання ОСОБА_3 всіх зобов'язань в сумі 50 гривень і пред'явив позов за місцем реєстрації поручителя.

В суд першої інстанції та апеляційної інстанції ОСОБА_3 не з'явилася, остання повідомлялася про час та місце розгляду справи відповідно до п.9-10 ст.74 ЦПК України через оголошення в газеті "Урядовий кур'єр".

Поручитель ОСОБА_4 до суду першої інстанції та апеляційної інстанції також не з'являлась, про обставини укладення договору поруки між нею та Банком за кредитним договором №910.74005 від 01.12.2010 року не повідомила.

З огляду на зазначені обставини та принципи права на справедливий судовий розгляд, закріплений у ст.6 Європейської конвенції з прав людини відсутні підстави для задоволення позову Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Ідея Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави за недоведеністю вимог та порушення прав відповідача на справедливий суд.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: