Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/333/17

Провадження №2/377/165/17

26 травня 2017 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Теремецької Н.Ф., при секретарі Маряхіній І.В., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

У С Т А Н О В И В:

04 травня 2017 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01 жовтня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 153. Під час шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час перебування у шлюбі у сторін не склалися нормальні сімейні стосунки в силу психологічної несумісності їхніх характерів. Як виявилося з часом, в кожного з них різні погляди на сімейне життя, подружні права та обовязки, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин.

У судове засідання позивач та відповідач не зявилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю та розірвання шлюбу.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 01 жовтня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 01 жовтня 2011 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 153. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_2, дружині ОСОБА_2.

Під час шлюбу в сторін народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є відповідач, мати позивач, що підтверджується свідоцтвом про її народження, копія якого долучена до матеріалів справи, яка залишається проживати разом з матірю.

Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення з позовною заявою до суду стало те, що у позивача з відповідачем не склалися нормальні сімейні стосунки в силу психологічної несумісності їхніх характерів. Як виявилося з часом, в кожного з них різні погляди на сімейне життя, подружні права та обовязки. З кожним роком вони стали все більше віддалятися один від одного, відчуваючи себе чужими людьми. Протягом останнього часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, оскільки в сімї була відсутня доброзичлива сприятлива морально-психологічна атмосфера. Тому подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Питання матеріального забезпечення дитини та розподілу сумісно нажитого майна сторони будуть вирішувати за спільною згодою.

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сімї неможливо.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що сімя розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача.

Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Заяви про відновлення дошлюбного прізвища позивач до суду не подала.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 213 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 01 жовтня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 153.

Після розірвання шлюбу прізвище дружини залишити ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640 гривень.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. Ф. Теремецька