Справа № 489/6439/16-ц
Номер провадження 2/489/774/17
РІШЕННЯ

Іменем України

16 березня 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

встановив

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач разом зі своїм чоловіком 14 років відкрито та безперервно користувались житловим будинком по вул. Баштанській, 2 у м. Миколаєві, а після смерті чоловіка ОСОБА_3, позивач самостійно користується вказаним будинком. Оскільки право власності на такий будинок не було оформлено ОСОБА_3, то позивач не може відповідно набути його у власність у порядку спадкування після смерті чоловіка. Вважає, що в даному випадку має бути визнано право власності за набувальною давністю.

Позивач просив суд визнати за ним право власності на жилий будинок по вул. Баштанська, 2 в м. Миколаєві.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою суду вирішено проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 04.04.1997 ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 житловий будинок за адресою: вул. Баштанська, 2 в м. Миколаєві.

Згідно з свідоцтвом про смерть серії 1- ФП №240963 ОСОБА_5 померла 25.07.2002. Відповідно довідки від 18.02.2017 спадкова справа після її смерті не заводилась.

Позивач та ОСОБА_3 уклали шлюб 30.10.2010 року (свідоцтво про шлюб серії 1- ФП №112474).

07.12.2005 ОСОБА_3 звернувся до голови Центрального районного суду м. Миколаєва із заявою про продовження строку прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5: будинок по вул. Баштанській, 2 в м. Миколаєві та квартиру по вул. Дунаєвій, 57 в м. Миколаєві.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.05.2007 встановлено факт належності ОСОБА_5, яка померла 25.07.2002 правовстановлюючих документів - договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та договору купівлі продажу жилого будинку №2 по вул. Баштанській в м. Миколаєві.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ФП №215345 ОСОБА_3 помер 07.10.2014. Після його смерті заведена спадкова справа.

Заповітом від 24.09.2012 ОСОБА_3 заповів позивачу всі грошові вклади, що зберігаються в будь-яких банках; все інше майно - позивачу, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у рівних частках кожному по 1/4 .

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, тобто наявність законного об'єкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння.

Згідно п.п. 9, 11, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Якщо особа знала, що майно належить іншій конкретній особі і заволоділа ним, таке заволодіння не може бути добросовісним, оскільки володілець зобов'язаний був повернути безпідставно утримуване майно власнику.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 був сином ОСОБА_5 тобто мав право користування нерухомим майном як член сім'ї власника. Час, володіння майном ОСОБА_9 не може бути зараховано також тому, що між ним та ОСОБА_5 були правовідносини спадкоємства.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити у зв'язку з безпідставністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв