Справа № 585/3681/16-ц
Номер провадження 2/585/62/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого-судді Яковця О.Ф., при секретарі Шемчук І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Ромни справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, приватний нотаріус ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою Сумська область, м.Ромни, вул.Молодіжна,1. Вказаний будинок є її єдиним місцем проживання. Відповідач, який знав, що вона одинока, має похилий вік, став пропонувати їй допомогу в доставленнні продуктів харчування, у веденні господарства, підтриманні будинку в належному технічному стані, тобто в довічному утриманні в обмін на належний їй будинок. Вона погодилась. Для узаконення домовленостей відповідач запропонував оформити у нотаріуса відповідний договір. 20 січня 2009 року відповідач привіз її до нотаріуса для підписання договору довічного утримання. Підготовлений нотаріусом договір вона не читала, так як має поганий зір. Вголос текст договору не оголошувався. Підписуючи договір вона вважала, що підписує договір довічного утримання. Після укладення договору відповідач виконував обіцяні обовязки. Останнім часом відповідач ігнорує раніше досягнуті домовленості щодо утримання та догляду. 01 вересня 2016 року вона звернулась до адвоката і їй стало відомо, що право власності на будинок зареєстрований за відповідачем не на підставі договору довічного утримання, а на підставі договору купівлі-продажу, згідно якого вона нібито 20.01.2009 року продала відповідачу свій будинок за 93883 грн., які відповідач нібито сплатив їй до підписання договору. Вважає, що при укладенні договору вона припустилася помилки, що має істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, тому замість договору довічного утримання був укладений договір купівлі-продажу. Тому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку загальною площею 73.6 кв.м., житловою площею 41 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: Сумська область, м.Ромни, вул.Молодіжна, 1, укладений 20 січня 2009 року між нею і ОСОБА_2, та поновити її право власності на зазначений будинок та стягнути з відповідача на її користь судові витрати з оплати судового збору та оплати послуг адвоката.

В подальшому уточнила позовні вимоги та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку загальною площею 73,6 кв.м., житловою площею 41 квм., з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою Сумська обл., м.Ромни, вул..Молодості, 1, укладений 20 січня 2009 року між нею та ОСОБА_2, посвідчений 20.01.2009 року приватним нотаріусом ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 50».

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовільнити посилаючись на викладені в ньому обставини. В судовому засіданні позивачка додатково пояснювала, що відповідач обіцяв, що буде допомагати, деякий час допомагав, а потім пропав. В нотаріуса вона нічого не підписувала.

Представник позивачки в судовому засіданні пояснив, що позивачка вважала, що укладала договір довічного утримання. Нею не було виконано п.7 умов Договору купівлі-продажу, коштів за будинок від відповідача вона не отримала. Позивачка мала поганий зір , а нотаріус вголос не читала тексту договору. Це свідчить про те, що позивачка не знайома зі змістом договору.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечував. Свої заперечення мотивував тим, що він давно знайомий з позивачкою. Вона людина похилого віку і неодноразово просила його про поміч в дрібних побутових ситуаціях. Він надавав їй необхідну підтримку. Пізніше вона стала пропонувати йому купити в неї будинок, мотивуючи тим, що збирається виїхати до племінниці в Росію. Він погодився . Позивачка самостійно готувала документи та збирала необхідні довідки для продажу будинку. 20.01.2009 року було укладено договір купівлі-продажу будинку між ним та позивачкою, який посвідчений приватним нотаріусом Роменського нотаріального округу ОСОБА_4 Він передав позивачці грошові кошти в сумі 93883грн. ОСОБА_1 діяла добровільно, перебувала при здоровому розумі та ясній памяті, добре розуміла значення своїх дій. Детально позивачка нотаріусом була ознайомлена з усіма відповідними положеннями законодавства. Після чого ним була проведена державна реєстрація та сплачені всі витрати, в звязку з укладенням цього договору. ОСОБА_1 із зняттям з реєстрації та з переїздом у передбачені договором терміни зволікала, просила ще трохи почекати. В звязку з складеними у позивачки обставинами він змушений був дозволити їй пожити в будинку, оскільки племінниця до якої ОСОБА_1 збиралася переїздити жити в Росію перестала виходити на зв'язок. За цей час він змінив вікна, поміняв вхідні двері та зробив інші ремонтні робити. Після зміни дверей один ключ був у нього та один у позивачки. Ніяких зобовязань на утримання та догляд за позивачкою він не брав. Тому просив відмовити в задоволені позову. Крім того, вважає що сплинув строк позовної давності, оскільки ОСОБА_1 16.10.2009 року звернулася з заявою, як не власник житла щодо призначення житлової субсидії і в даній заяві також зазначає, що власником житла є ОСОБА_2 Тобто ОСОБА_1 знала та усвідомлювала, що вона не є власником будинку.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечувала та пояснила, що вони з чоловіком зверталися до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу будинку ОСОБА_1 , перед укладенням договору вони розрахувалися з позивачкою. Нотаріус запитувала в ОСОБА_1 чи отримала остання гроші, питала чи все зрозуміло. Позивачка підтвердила у нотаріуса, що гроші отримала. Вона особисто була присутньою при підписанні договору, нотаріус все зачитувала, давала кожному читати договір купівлі-продажу. В будинку вони робили ремонт, і трохи завезли туди своїх речей. Їм було зручно що вона залишилася проживати в будинку, так як будинок був під наглядом.

Третя особа приватний нотаріус в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Від неї до суду надійшла заява, в якій просила справу слухати без її участі, відносно позову поклалася на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він бачив, що до ОСОБА_1 приїздив ОСОБА_2 Він допомагав робити їй паркан і інші ремонтні роботи. Про те, що позивачка хотіла продати будинок і збиралася виїздити йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 говорила їй, що її доглядає ОСОБА_2 Як вони оформляли договір вона їй нічого не казала. Потім у ОСОБА_1 з відповідачем погіршилися відносини, він перестав їй допомагати. Вона ходила допомагала ОСОБА_1 Позивачка пішла до адвоката, щоб той допоміг їй розірвати договір довічного утримання. Грошей у ОСОБА_1 не має. Про те, що позивачка збиралася виїздити їй нічого не відомо.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 20 січня 2009 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу будинку, згідно якого ОСОБА_1 продала ОСОБА_2 житловий будинок за адресою м.Ромни, вул..Молодості, 1(а.с.6).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою м.Ромни, вул..Молодості, 1 (а.с.7).

Згідно довідки Управління реєстраційний послуг від 23.02.2017 року в будинку за адресою м.Ромни, вул..Молодості,1 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання вищезазначеного договору купівлі-продажу недійсним, оскільки під час підписання договору вона вважала, що підписує договір довічного утримання.

Наведені факти свідчать, що між сторонами склалися цивільні правовідносини з приводу визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підставі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частина 3 ст. 215 ЦК України передбачає якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК ( 435-15 ) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної

домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК ( 435-15 )), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з

правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Немає правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

У відповідності до ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

З системного аналізу наведених норм закону слідує висновок, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним як такого, що укладений під впливом помилки, повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Судом встановлено, що 20 січня 2009 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу будинку, який підписано сторонами та посвідчено приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Згідно п.1 даного договору ОСОБА_1 продала ОСОБА_2 житловий будинок за адресою м.Ромни, вул..Молодості, 1.

Відповідно до п.5 договору ОСОБА_2 до підписання цього договору сплатив ОСОБА_1 93883 грн.

Факт оплати грошових коштів в судовому засіданні також підтвердила третя особа ОСОБА_3 , яка в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 мала намір виїхати і продати будинок, та запропонувала їм його придбати. Вони з чоловіком погодилися. ОСОБА_1 самостійно збирала документи для оформлення договору купівлі-продажу. Коли документи були готові вони звернулися до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу. Перед тим як ввійти до кабінету нотаріуса та підписанням вказаного договору, вони віддали ОСОБА_1 грошові кошти.

В тексті Договору також міститься п. 16, який передбачає , « що вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм розяснено нотаріусом. Сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру уявного та удаваного правочину».

Згідно п.17 даного Договору ОСОБА_1 довела до відома ОСОБА_2 що відчужуваний будинок не є спільною сумісною власністю та є особистою приватною власністю, оскільки на час його набуття ОСОБА_1 не одружена, і осіб, які б могли поставити питання про визнання ними права власності на відчужувану нерухомість (її частку), у тому числі відповідно до ст.65, 74 та 97 Сімейного кодексу України, не має.

Під текстом стоять підписи позивачки та відповідача, які засвідчено приватним нотаріусом . Факт власноручного підписання договору позивач не оспорює. Особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_7 будинку з надвірними будівлями перевірено нотаріусом.

Все це свідчить про те, що позивачка усвідомлювала, що підписує саме договір купівлі-продажу будинку, розуміла всі обставин, які мають істотне значення та були направлені на реальне настання наслідків їх укладення.

Позивачкою та її представником в судовому засіданні не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 була абсолютно неспроможною в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними, позивачка не визнана недієздатною.

Посилання позивачки на те, що під час укладення договору купівлі-продажу будинку вона мала вади зору, не читала змісту договору, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки належних та допустимих доказів позивачкою не надано, застереження щодо цієї обставини в договорі, посвідченого нотаріусом, також відсутнє. Надані ОСОБА_1 довідки (а.с.11, 73), свідчать про стан здоровя її на даний час , а не на момент укладення договору купівлі-продажу.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими доводи позивачки про те, що вона має поганий зір, а тому не змогла прочитати текст договору , оскільки будь-яких доказів цьому нею не надано. Крім того, відповідач та третя особа в судовому засіданні пояснили, що під час підписання договору нотаріус надала позивачу та відповідачу копію договору та розяснювала його зміст.

Надані сторонами докази свідчать про те, що при укладенні договору купівлі-продажу будинку волевиявлення ОСОБА_1 було вільним, відповідало її внутрішній волі саме на продаж вказаного будинку. На час укладення договору позивачка діяла добровільно та добре розуміла значення своїх дій.

Договір купівлі-продажу був вчинений у письмовій формі, відповідно до закону, посвідчений нотаріально. Правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені даним договором купівлі-продажу, оскільки ОСОБА_1 отримала гроші за продане майно, а ОСОБА_3 придбав майно.

Крім того, відповідно до заяви ОСОБА_1 від 16.10.2009 року та від 20.11.2013 року остання звернулася до голови комісії при виконкомі Роменської міської ради з проханням вирішити питання щодо призначення їй житлової субсидії як не власнику житла , де зазначено, що власником житла є ОСОБА_2 На підставі заяви ОСОБА_1 останній була призначена субсидія.

Тобто на той час позивачка усвідомлювала , що вона не є власником будинку № 1 за адресою вул.. Молодості в м.Ромни та сама зазначала, що власником будинку є ОСОБА_2 і не оспорювала своєї права власності на будинок.

Доказів на спростування даної заяви позивач не надала.

Ніхто із сторін не заявляв клопотання в судовому засіданні про виклик до суду нотаріуса та дослідження документів.

Будь-яких доказів, які б свідчили, що позивачкою було укладено договір купівлі-продажу в результаті помилки позивачкою до суду не надано. Надані по справі докази в сукупності, дають підстави для висновку, що дані твердження позивачки є необґрунтованими, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 203, 204, 208, 209, 215, 626, 628, 655, 657 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, приватний нотаріус ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис:

Копія вірна...

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_8