Єдиний унікальний номер 229/445/16-ц Номер провадження 22-ц/775/202/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П.

суддів Жданової В.С., Санікової О.С.

за участю секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Дружківкатепломережа» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надану теплову енергію

та зустрічному позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Обласного комунального підприємства в особі Виробничої одиниці "Дружківкатепломережа" про захист прав споживачів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 28 листопада 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дружківського міського суду від 28 листопада 2016 року позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Дружківкатепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надану теплову енергію - задоволено частково. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Дружківкатепломережа» про захист прав споживачів - відмовлено.

З вказаним судовим рішенням не погодились ОСОБА_1, ОСОБА_2 та подали апеляційну скаргу, яка разом зі справою надійшла до Апеляційного суду Донецької області.

В апеляційній скарзі заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ставлять питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення, яким просять задовольнити їх позовні вимоги. Вважають рішення суду незаконним. Підприємством не надано суду документів, що підтверджують наявність зобов'язань між ним та заявниками. В Законі України «Про житлово-комунальні послуги» відсутній «постачальник теплової енергії», як учасник відносин в сфері житлово-комунальних послуг. А тому, правові відносини між ВО «Дружківкатепломережа», як «постачальника теплової енергії» не регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Заявниками подано до суду клопотання про зміну неналежного відповідача ВО «Дружківкатепломережа» на належного КП «Комсервіс». В позовній заяві ВО «Дружківкатепломережа» не зазначено обставин, якими вони обґрунтовують свої позовні вимоги. В переліку документів, що додаються до позовної заяви, не зазначено будь-яких документів, які свідчать про існування правових відносин між сторонами. Відсутні документи, що «споживачам» - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано саме той обсяг послуг, що зазначено в позові. Також відсутні документи, що підтверджують сплату судового збору за подання позову до суду. Судом незаконно стягнуто судові витрати по справі з заявників, оскільки ОСОБА_2 звільнений від сплати судових витрат як інвалід першої групи, а ОСОБА_1 звільнена від сплати судових витрат, у відповідності до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Порушуючи вимоги Закону України «Про захист персональних даних» ВО «Дружківкатепломережа» передала персональні дані заявників до колекторської фірми, що підтверджено копіями заяв до прокуратури м. Дружківка.

В засідання апеляційного суду сторони не прибули. Про час та місце розгляду справи повідомлені телефонограмами. Від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надходило відомостей про причини їх неявки в судове засідання. Представник ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в своїх запереченнях на апеляційну скаргу просив розглядати справу у його відсутність. Рішення суду залишити без змін, вважає його законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка в судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Тому суд відповідно до статті 305 ЦПК України розглядає справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи і, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ОКП «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надану теплову енергію, виходив з того, що відповідачі споживають послуги з централізованого опалення, які надаються позивачем в особі виробничої одиниці «Дружківкатепломережа», однак їх не сплачують. У зв'язку з цим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню. Судом стягнуто заборгованість з ОСОБА_1, оскільки саме вона є власником квартири, за якою утворилась заборгованість, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно номер 54595650 від 04 березня 2016 року. (а.с.26), а відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

З такими висновками погоджується апеляційний суд, оскільки вони відповідають вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає у повному обсязі.

У відповідності до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й ін. послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Дружківкатепломережа» надає послуги з теплопостачання. Відповідачі користуються вказаними послугами з теплопостачання, чим підтвердили свою згоду на отримання вказаних послуг, що і призвело до виникнення між ними та позивачем договірних відносин. Вони є споживачами послуг опалення шляхом відкриття абонентського особового рахунку № 9071, на ім'я власника квартири - ОСОБА_1, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.26-27).

За період з 01 жовтня 2014 року по 01 травня 2015 року утворилася заборгованість у сумі 3735,17 гривень, що підтверджено наданим розрахунком.

Згідно із ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Такі ж обов'язки передбачені п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572.

Плата за теплову енергію, передбачена до 2005 року Правилами надання послуг з водою, теплопостачання та водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 1997 ріку № 1497 (із змінами та доповненнями) та Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Судом першої інстанції встановлено, яким чином відповідачу нараховувалася плата за теплопостачання. Так, з жовтня 2014 року - згідно Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 17.10.2014 року № 146 "Про встановлення тарифу послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб'єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг" згідно наступного тарифу:

-для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 537,18 грн./Гкал;

-для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 13,54 грн. за 1 кв.м. за місяць.

З 17 квітня 2015 року - згідно Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання сферах енергетики та комунальних послуг від 31.03.2015 року № 1171 "Про встановлення тарифу послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб"єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг" згідно наступного тарифу:

-для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку тепловоїх енергії - 814,59 грн./Гкал;

-для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 20,53 грн. за 1 кв.м. за місяць.

Не дотримуючись своїх обов'язків, передбачених п.33 Правил надання населенню послуг з теплопостачання № 1497 та п. 30 Правил № 630, по своєчасній оплаті наданих послуг, у відповідача утворилася заборгованість, яка відповідно до розрахунку (а.с.5) складає 3735,17 гривень.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно з частиною 1 частиною ст. 509 ЦК України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини 1 ст. 901, частини 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто зазначену заборгованість з ОСОБА_1 на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Дружківкатепломережа».

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" передбачає укладання між споживачем та виконавцем письмового договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору. Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 560 затверджено типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Проте, відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилались на те, що між ними та комунальним підприємством не укладений договір про надання комунальних послуг. Тому підстав для стягнення з них будь якої суми - вартості спожитої теплоенергії не має.

Доводи відповідачів не ґрунтуються на законі і не можуть бути підставою для відмови у задоволені позовних вимог про стягнення вартості спожитих комунальних послуг.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у частині першій статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Саме таку правову позицію виклав Верховний Суд України у постанові від 20 квітня 2016 року у цивільній справі № 6-2951цс15.

Отже, розглядаючи справу, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що підстав для звільнення споживача ОСОБА_1 від оплати отриманих комунальних послуг, які надаються ОКП «Донецьктеплокомуненерго», не має.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок і про те, що заявлені ОСОБА_1 і ОСОБА_2 позовні вимоги не ґрунтуються на законі.

Судом встановлено, що заявники проживають в багатоквартирному будинку. Тому для відключення їх квартири від централізованого теплопостачання необхідні відповідні технічні умови.

Суд встановив, що на засіданні постійно діючої Комісії по розгляду питань, пов'язаних з відключенням споживачів від мереж центрального опалення ОСОБА_1 було відмовлено в наданні дозволу на відключення від централізованого опалення з посиланням на Наказ Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року №169, яким передбачається можливість відключення від централізованого опалення та гарячого водопостачання лише цілого житлового будинку (а.с.23).

Статтею 24 Закону України № 2633-IV від 02.06.2005 року "Про теплопостачання", який є спеціальним до спірних правовідносин, встановлено, що споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачання, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Тобто, це право не є абсолютним, воно може бути реалізовано лише за певних умов.

Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 1268 від 31.10.2007), згідно до п.24 якого споживачі дійсно можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Проте, зазначене положення повинно застосовуватися в контексті з положеннями пунктів 25-27 цих Правил.

Так, згідно п. 25 Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

За приписами п.26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

На виконання п.25 Правил наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005р. N4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9.12.2005р. за N 1478/11758, затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, у п.2.1 якого встановлено, що для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що Комісія по розгляду питань, пов'язаних з відключенням споживачів від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання, яка діє при Дружківської міській раді, є колегіальним органом, до компетенції якого входить розгляд заяви позивача про відключення від мереж центрального опалення. Вона розглянула на своєму засіданні заяву ОСОБА_1 про відключення від мереж централізованого теплопостачання і відмовила у її задоволені. Комісія діяла у передбачений законом спосіб і в межах своїх повноважень. Права та інтереси споживачів ОСОБА_1 не порушені.

Згідно п. 2.2 Порядку, Комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї. Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання. Комісією, у разі необхідності, можуть розглядатися питання збільшення потужностей та можуть розроблятися пропозиції щодо їх фінансування, а також заміни систем внутрішньо квартальних, а в деяких випадках і магістральних мереж газо-, водо-, теплопостачання.

Пунктом 2.2.2 вказаного Порядку передбачено, що недодержання умов, передбачених в п.п. 2.1 та 2.2 Порядку, є підставою для відмови в задоволенні заяви.

Оскільки, до суду не було надано доказів додержання наведених вимог, а тому судом вірно визначено те, що підстав для відключення її квартири від мереж центрального опалення немає.

Суд першої інстанції на законних підставах відмовив ОСОБА_1 у частині вимог про визнання безпідставним нарахування плати за теплову енергію в умовах відсутності договору та порушенням законодавства України в сфері житлово-комунального законодавства, оскільки наявність заборгованості підтверджена розрахунком, відповідно до якого за особовим рахунком відповідача ОСОБА_1 лічиться заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01 жовтня 2014 року по 01 травня 2015 року у сумі 3735,17 гривень (а.с.5). Відповідно до ст.60 ЦПК України ОСОБА_1 не надала суду доказів про відсутність заборгованості по сплаті послуг за теплопостачання.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на:

1) захист своїх прав державою;

2) належну якість продукції та обслуговування;

3) безпеку продукції;

4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця);

5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону;

6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав;

7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів).

Статтею 10 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

ОСОБА_1 не довела суду, та не надала доказів на підтвердження того, що ОКП "Донецьктеплокомуненерго" ВО "Дружківкатепломережа" порушила її права, як споживача та тим самим заподіяла матеріальну та моральну шкоду.

А тому, відмова суду в задоволенні цієї частини вимог також є законною.

Рішенням суду першої інстанції стягнуто на користь ОКП "Донецьктеплокомуненерго" ВО "Дружківкатепломережа" понесені підприємством судові витрати, які підтверджуються платіжними дорученнями, які є в матеріалах справи (а.с.2-3). А тому посилання заявників на відсутність доказів сплати судового збору апеляційним судом не приймаються.

Доводи заявника про те, що вона звільняється від сплати судового збору, на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки рішення суду, стосовно позовних вимог підприємства ухвалено на їх користь, і відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А, оскільки позовні вимоги ОКП "Донецьктеплокомуненерго" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 стосуються стягнення заборгованості за надану теплову енергію, то такі вимоги не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». У зв'язку з цим посилання ОСОБА_1 про те, що судом незаконно стягнуто з неї понесені підприємством судові витрати апеляційним судом відхиляються.

Посилання заявників на те, що ОСОБА_2 є інвалідом першої групи не є підставою для скасування рішення суду у будь якій частині. З рішення суду видно, що суд не стягував з нього на користь комунального підприємства будь яких сум, у тому числі і судового збору.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і правильно вирішив спір.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Тому рішення суду є законним і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 303-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Судді: