АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 676/3130/16-ц
Провадження № 22-ц/792/546/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

секретар - Гриньова А.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжяз апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_4 на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 25 січня 2017 року,

встановила:

В червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що з 2000 по 2015 рік перебувала у шлюбі з відповідачем, під час якого подружжя придбало нежитлове приміщення бані, що знаходиться в с. Юрківці, Чемеровецького району Хмельницької області. Позивач вказувала, що спільні неповнолітні діти проживають з нею, відповідач не бере участі в їх утриманні. Виходячи з наведеного, просила відступити від засади рівності часток подружжя і визнати за нею право власності в спільному майні подружжя на 2/3 частини вказаного приміщення бані.

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 25 січня 2017 рокув задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2не погоджуючись з рішенням суду, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказує, що хоча право власності на спірне приміщення було зареєстровано за відповідачем, однак дане приміщення є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбане у шлюбі. Зазначає, що факт придбання спірного приміщення за особисті кошти ОСОБА_3 не підтверджується належними та допустимими доказами. Стверджує, що наведені судом факти про проведення відповідачем реконструкції приміщення під пекарню для випікання хліба у період 2006-2009 років не відповідають дійсності, оскільки згідно з відомостями державного реєстру спірне майно зареєстроване саме як нежитлове приміщення бані. Вказує на неврахування судом того факту, що на утриманні позивача знаходяться двоє неповнолітніх дітей і відповідач аліменти сплачує невчасно.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта апеляційну скаргу підтримала.

Заслухавши представника сторони, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено, що 04.06.2000 року сторони уклали шлюб. Від даного шлюбу в сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-БВ № 107699 від 09.06.2001 року та серії І-БВ№ 254653 від 21.07.2015 року. Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 17.09.2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно з договором купівлі-продажу від 07.03.2006 року ОСОБА_3 купив нежитлове цегляне приміщення бані, що знаходиться в с. Юрківці, Чемеровецького району. Відповідно до п. 4 цього договору продаж за домовленістю сторін вчиняється за 10000 грн., які покупець сплатив продавцю до підписання цього договору згідно квитанції від 2005 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що приміщення бані було придбано за особисті кошти ОСОБА_3 і не є спільною сумісною власністю подружжя. В обґрунтування такого висновку посилався на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 23.05.2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину приміщення бані, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, стягнення коштів, в якому зазначено, що у період з 19 грудня 2005 року по 01 жовтня 2007 року ОСОБА_7 надіслав ОСОБА_3 грошові перекази на загальну суму 5223 Євро і 6672 доларів США, що підтверджується заявами на одержання переказу і заявами на видачу готівки від 19 грудня 2005 року, 27 грудня 2005 року, 13 березня 2006 року, 17 квітня 2006 року, 10 травня 2006 року, 03 липня 2006 року, 10 вересня 2007 року, 01 жовтня 2007 року.

Однак висновки суду про належність коштів, які були витрачені на придбання спірного приміщення бані, особисто ОСОБА_3 ґрунтуються на припущенні, що це саме ті кошти, які останній отримав за грошовими переказами від ОСОБА_7 Крім того, судом не зясовано, які саме суми були переказані ОСОБА_3 до моменту укладення 07 березня 2006 року договору купівлі-продажу приміщення бані, враховуючи, що повна оплата вартості бані була проведена відповідачем ще в 2005 році, в той час як більшу частину грошових переказів ним було отримано в період 2006 2007 років. Також не зясовано спосіб, яким вносилась плата за спірне приміщення на користь продавця, юридичної особи, СК "Україна".

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п. 3 ч. 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Наведена правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України у постановах від 7 грудня 2016 року у справі N 6-1568цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі N 6-846цс16, від 16 грудня 2015 року у справі N 6-2641цс15, від 25 листопада у справі N 6-2333цс15, від 01 липня 2015 року у справі N 6-612цс15.

Таким чином, законодавством встановлено презумпцію, що майно, яке набуте у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя. Для скасування цієї презумпції особа, яка її оспорює, повинна довести належними і допустимими доказами, що майно належить їй на праві особистої приватної власності.

Відповідач ОСОБА_3 не надав доказів, які б однозначно свідчили про те, що отримані ним за переказами від ОСОБА_7 кошти були використані на придбання приміщення бані.

Відсутні також обєктивні дані щодо правової природи вказаних грошових коштів, їх власника, умов, на підставі яких вони були передані ОСОБА_7 для ОСОБА_3, мети їх використання.

Крім того, згаданим рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 23.05.2014 року встановлено, що договір про спільну діяльність відповідно до вимог ч. 1 ст. 1131 ЦК України між ОСОБА_7 і ОСОБА_3 не був укладений у письмовій формі і не були чітко визначені умови спільної діяльності сторін. Таким чином, цим рішенням не був встановлений факт придбання спірного приміщення бані саме за ті кошти, які були переказані ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 Зважаючи на це, суд першої інстанції припустився помилки при визначенні джерела походження коштів для придбання спірного приміщення.

Слід також зазначити, що на дату придбання спірного приміщення, 07.03.2006 року, сторони проживали спільно, єдиною сімєю, разом вели спільне домашнє господарство, що не заперечувалося як позивачем, так і відповідачем, тому з урахуванням встановлених вище обставин колегія суддів приходить до висновку, що спірне приміщення бані, придбане сторонами у шлюбі, згідно з вимогами ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

В позовній заяві в обґрунтування підстав для відступлення від засади рівності часток позивач посилалася на те, що відповідач не бере участі в утриманні дітей та аліменти сплачує несвоєчасно. Однак доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять. Тому, виходячи із засади рівності часток, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_2 слід задовольнити частково і визнати за нею право власності в спільному сумісному майні подружжя на ? частину приміщення бані, що знаходиться в с. Юрківці Чемеровецького району Хмельницької області.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Зважаючи на часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути 411 грн. 36 коп. судового збору за подання позовної заяви (551 грн. 20 коп. х 74,63%) та 452 грн. 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги (606 грн. 32 коп. х 74,63%), а всього 863 грн. 86 коп.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 25 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частини нежитлового приміщення бані, що знаходиться за адресою: вул. Чапаєва, 1-а, с. Юрківці, Чемеровецького району Хмельницької області.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частини нежитлового приміщення бані, що знаходиться за адресою: вул. Чапаєва, 1-а, с. Юрківці, Чемеровецького району, Хмельницької області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 411 грн. 36 коп. судового збору за подання позовної заяви і 452 грн. 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 863 грн. 86 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія № 59