Номер провадження: 22-ц/785/1649/17
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрової Є.С., Гірняк Л.А.,

при секретарі судового засідання Поліхранової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.10.2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Таранської Аліни Миколаївни, Закритого акціонерного товариства «Укрбудсервіс», Одеської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_2, третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Трофімець Вікторія Вячеславівна про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

11.02.2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, по якому просило визнати недійсним свідоцтво про право власності від 31.01.2012 року на квартиру АДРЕСА_1, видане ОСОБА_4; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири вказаної квартири, укладений 18.06.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а також в рахунок часткового погашення заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 2007/13-2.06/602 від 24.09.2007 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме вказану трьохкімнатну квартиру, шляхом реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів, ціну встановити на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом в межах процедури виконавчого провадження; стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 11 145 грн. (т. 1 а.с. 3-8).

05.08.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, по якому просив визнати недійсним нотаріально посвідчений іпотечний договір, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 179-182).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.08.2016 року вказані позови були об'єднані в одне провадження.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.10.2016 року відмовлено у задоволені первісного позову ПАТ «Укрсоцбанк», задоволений зустрічний позов ОСОБА_3, визнано недійсним іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Трофімець В.В. та зареєстрований за № 2120, відповідно до якого в іпотеку було передано майнові права на незакінчену будівництвом трьох кімнатку квартиру загальною площею 92,43 кв.м., за адресою АДРЕСА_1, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УкрСоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСоцбанк» та ОСОБА_2 У зв'язку із набрання рішенням законної сили, скасовані заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Київського районного судом м. Одеси від 21.07.2016 року, а саме знятий арешт з трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 237-242).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 10.11.2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» та про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права (т. 1 а.с. 249-255).

Зокрема, апелянт посилається на те, що номер будинку, майнові права на квартиру в якому є предметом іпотеки, після здачі в експлуатацію, змінився з будівельного АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1, а також на те, що переоформлення права власності на квартиру було здійснено без відома банку. Крім того, апелянт посилається на те, що майнові права могли бути предметом іпотеки на момент укладання договору іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача по первинному позову апеляційну скаргу підтримав. Пояснив, що постанова ВСУ, на яку посилався суд першої інстанції та яка була покладена в основу судового рішення, не виключає положень договору, укладеного між сторонами. Представник відповідача - позивача по зустрічному позову проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Інші учасники в судове засідання не з'явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Згідно з ч.2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників провадження, які з'явились, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, та задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що майнові права на момент укладання іпотечного договору не могли бути предметом іпотеки, а також з того, що відповідач ОСОБА_3, який набув право владності на спірну квартиру в установленому законом порядку, має право на захист своїх прав шляхом визнання недійним договору іпотеки, оскільки він не був його стороною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідним вказати на наступне.

Як вбачається яз матеріалів справи 28.12.2005 року між ЗАТ «УкрСтройСервіс» та ОСОБА_8 був укладений інвестиційно-підрядний договір № 15/3-14-2 будівництва 10-ти поверхового житлового будинку АДРЕСА_1, предметом якого є інвестиція в будівництво вищевказаного житлового будинку, на умовах, передбачених дійсним договором, відповідно до якого після здачі житлового будинку в експлуатацію протягом 30 днів з дати підписання Державною комісією Акту здачі житлового будинку в експлуатацію, генпідрядник передає інвестору трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 в осях 1-6 на 7 поверсі, загальною площею 92,43 кв.м. і документи, необхідні для оформлення інвесторам права власності на квартиру, а саме, копію акта державної комісії про введення житлового будинку в експлуатацію, копію рішення Міськвиконкому про введення житлового будинку. Генпідрядник передає інвестору квартиру і документи, необхідні для оформлення права власності на квартиру тільки за умови повного виконання Інвестора його зобов'язань по внесенню інвестицій (т. 1, а.с. 12-15, 104-107).

29.08.2007 року, у зв'язку з передачею своїх прав і зобов'язань за інвестиційно-підрядним договором 15/3-14-2 від 28.12.2005 року зі згоди генпідрядника інвестором ОСОБА_8 приймачу ОСОБА_2, між сторонами було підписано додаткову угоду до інвестиційно - підрядного договору № 15/3-14-2 по будівництву 10-ти поверхового житлового будинку АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 17, 18).

Крім того, в той же день - 29.08.2007 року, у зв'язку з передачею своїх прав і зобов'язань за інвестиційно-підрядним договором 15/3-14-2 від 28.12.2005 року зі згоди генпідрядника інвестором ОСОБА_8 приймачу ОСОБА_4, між сторонами було підписано додаткову угоду до інвестиційно - підрядного договору № 15/3-14-2 по будівництву 10-ти поверхового житлового будинку АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 108).

21.09.2007 року ЗАТ «УкрСтройСервіс» надав довідку ОСОБА_2 про те, що ЗАТ не заперечує проти передачі банку трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 для отримання кредиту (т. 1, а.с. 11).

Таким чином, станом на 21.09.2007 року будинок ще не був ведений в експлуатацію.

24.09.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСоцбанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2007/13-2.06/602, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 631 250 грн., зі сплатою 15 відсотків річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості до 23.09.2017 року або достроково у випадках, передбачених договором кредиту (т. 1, а.с. 24-28).

24.09.2007 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір, відповідно до якого в іпотеку банку було передано майнові права на незакінчену будівництвом трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 29-34).

З вказаного іпотечного договору вбачається, що предмет іпотеки належав іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі інвестиційно-підрядного договору № 15/3-14-2 будівництва 10-ти поверхового житлового будинку АДРЕСА_1 від 28.12.2005 року, що укладений між ЗАТ «УкрСтройСервіс» та ОСОБА_8, та додаткової угоди б/н від 29.08.2007 року до інвестиційно - підрядного договору № 15/3-14-2 будівництва 10-ти поверхового житлового будинку АДРЕСА_1 від 28.12.2005 року, що укладена між ЗАТ «УкрСтройСервіс», ОСОБА_8 та ОСОБА_2, а також документа, який посвідчує фінансування іпотекодавцем будівництва за рахунок власних коштів (п. 1.1.1 Договору іпотеки).

31.10.2007 року між ЗАТ «УкрСтройСервіс» та ОСОБА_4 був підписаний акт прийому-передачі квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 109).

17.01.2012 року КП «ОМБТІ та РОН» на замовлення ОСОБА_4 був виготовлений технічний паспорт на вказану квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 110-112).

У подальшому, на підставі інвестиційно-підрядного договору № 15/3-14-2 з будівництва 10-ти поверхового житлового будинку АДРЕСА_1 від 28.12.2005 року, додаткової угоди від 29.08.2007 року, акту прийому-передачі квартири від 31.10.2007 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради 31.01.2012 року ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 93,6 кв.м., житловою площею 50,8 кв.м., відображених у технічному паспорті від 17.01.2012 року (т. 1 а.с. 38) та 07.03.2012 року право власності ОСОБА_4 було зареєстровано (т. 1 а.с. 36).

Відповідно до довідки від 14.06.2013 року про склад сім'ї у зазначеній квартирі АДРЕСА_1 ніхто не проживає та ніхто не зареєстрований (т. 1 а.с. 150).

18.06.2013 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 купив квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Загальна площа квартири 93,6 кв.м., житлова площа 50,8 кв.м. (т. 1 а.с. 142) та 18.06.2013 року право власності було зареєстровано за ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 37).

Згідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За ст. ст. 1, 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється правилами, визначеними цим Законом.

Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому.

Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

На час укладення спірних договорів іпотеки ст. 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права предметом іпотеки.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва визначено предметом іпотеки Законом № 800-VI, яким було внесено зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку».

Водночас відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майнові права на нерухомість - об'єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.

Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку спірний договір іпотеки майнових прав на не закінчену будівництвом квартиру був укладений 24.09.2007 року, а відтак були порушені положення ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на 24.09.2007 року), оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верхового Суду України від 17.04.2013 року у справі № 6-8цс13 та від 16 березня 2016 року у справі № 6 -290цс16, які є обов'язковими для всіх судів України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Таким чином, іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку було передано майнові права на незакінчену будівництвом трьох кімнату квартиру загальною площею 92,43 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 є недійсним.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив з того, що заявляючи позовні вимоги про визнання недійсним вищевказане свідоцтво та договір купівлі-продажу від 18.06.2013 року, позивач не надав належних та допустимих письмових доказів, а також зазначені вимоги не обґрунтовані, доводи позивача не спростовують правомірність набуття права власності на вказану квартиру ОСОБА_4 та у подальшому ОСОБА_3

Згідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-2, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. ст. 215, 203 ЦК України підставою недійсності правочину є суперечливість змісту правочину ЦК України, актам цивільного законодавства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі

Вимоги, передбачені ст. 203 ЦК України були дотримані при укладенні договору купівлі-продажу квартири.

Як зазначено в п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом ст. 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до ст. 11 ЦПК України.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», оскільки правове обґрунтування цих позовних вимог відсутнє, та про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3

Крім того, обґрунтовано судом першої інстанції відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, були скасовані заходи забезпечення позову, оскільки це право суду передбачено чинним ЦПК України.

Одночасно, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення Закону України від 19.06.2003 року № 979-IV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», оскільки цей Закон регулює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном. На час укладання договору іпотеки ст. 5 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-ІV не визначала майнові права, як предмет іпотеки, а тому вищезазначені майнові права були неправомірно передані в іпотеку.

За змістом ст. ст. 215, 216 ЦК України вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності можуть бути заявлені як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Оскільки оспорюваним договором передано в іпотеку майнові права на квартиру, яка належить ОСОБА_3, то позивач за зустрічним позовом відповідно до положень ст. ст. 15, 16, 215, 216 ЦК України, має право оспорювати зазначений іпотечний договір в судовому порядку, оскільки вказаний договір стосується її прав та інтересів.

Аналогічні правові позиції, висловлені Верховним Судом України у постановах від 02.12.2015 року № 6-1502цс15 та № 6-1732цс15, а також від 20.04.2016 року № 2994цс15.

Крім того, відхиляються посилання апелянта на домінуюче положення договору над положеннями законодавства та позиції ВСУ висловленої в справі № 6 -290цс16 від 16 березня 2016 року у справі. Так, колегія суддів виходить з того, що згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Надаючи оцінку положень чинного на момент укладення договору іпотеки законодавства слід визнати його положення, що не передбачали передачу в іпотеку майнових прав імперативними, а тому такими, що не могли бути змінені договором, укладеним між сторонами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення зустрічних позовних вимог та про відмову у задоволені первісних позовних вимог. Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростували висновків суду першої інстанції по суті спору. Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду першої інстанції без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.10.2016 року - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.10.2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

Л.А. Гірняк

Є.С. Сєвєрова

23.05.2017 року м. Одеса