Справа № 126/696/17 Провадження № 22-ц/772/1394/2017Головуючий в суді першої інстанції Гуцол В. І.
Категорія 50Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 05 квітня 2017 року в справі за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, -

встановила:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Зазначила, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, який відповідно до рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2016 року між ними розірвано. У шлюбі в них народилось дві дочки: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 11 серпня 2016 року визначено місце проживання дітей разом з матір'ю. Батько дітей ОСОБА_2 працює директором Лісничанської ЗОШ І-ІІІ ступенів Бершадського району. Маючи постійне місце роботи та отримуючи досить велику заробітну плату, ОСОБА_2 матеріальним забезпеченням неповнолітніх дітей не переймається. Аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчих документах з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей він не має. Крім того, на даний час позивач не має можливості працювати, так як знаходиться у відпустці по догляду за молодшою дитиною. За наведених обставин просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 05 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дочок: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 10 березня 2017 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи в частині розміру щомісячної суми, яка підлягає сплаті, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру стягнення аліментів, встановивши його в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 10 березня 2017 року до досягнення старшою дитиною повноліття. В іншій частині рішення залишити без змін.

У своїх запереченнях на скаргу ОСОБА_3 її доводи не визнала, вказавши на безпідставність і на законність та обґрунтованість рішення суду.

ОСОБА_2 надав суду заяву про перенесення судового засідання у зв'язку з раптовим погіршенням здоров'я. Заслухавши думку позивача, яка заперечувала проти перенесення судового засідання, судова колегія прийшла до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи. Відповідач надав суду копію довідки про звернення до лікаря, проте її зміст не свідчить про неможливість відповідача приймати участь у розгляді справи за станом здоров'я, а неявка його представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи, що відповідає положенням ч. 2 ст. 169 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, районний суд виходив із того, що відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча є працездатним, інших осіб на утриманні немає, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться. А позивач, як мати несе нерівні з відповідачем витрати по утриманню двох неповнолітніх дітей, але при цьому доглядає дітей, на відміну від відповідача, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, що впливає на її можливість покращити заробіток, тому розмір аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 10.03.2017 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст. 191 СК України, до досягнення старшою дитиною повноліття забезпечить належний захист інтересів дітей та отримання дітьми надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.07.2008 року, який розірвано рішенням Бершадського районного суду від 07.09.2016 року.

Під час шлюбу у сторін народилось дві дочки: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких є та в свідоцтвах про народження дітей записаний відповідач, а матір'ю - позивачка, що вбачається з свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_1, серії НОМЕР_2

Діти сторін проживають з позивачем ОСОБА_3 та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою Бершадської міської ради № 746 від 03.04.2017 року, рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 11.08.2016 року.

Позивач ОСОБА_3 перебуває на обліку в Бершадському управлінні праці та соціального захисту населення та одержує одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. на місяць, що підтверджується довідкою управління праці та соціального захисту населення Бершадської РДА № 513 від 03.04.2017 року.

Позивач ОСОБА_3 працює педагогом-організатором в Лісничанській ЗОШ І-ІІІ ступенів з вересня 2010 року та на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 05.06.2015 року по 20.01.2018 року, за даний період доходів немає, що підтверджується довідкою відділу освіти, фізичної культури та спорту Бершадської РДА № 01-18/649 від 05.04.2017 року.

Відповідач ОСОБА_2 працездатний, працює директором Лісничанської ЗОШ, його заробітна плата за 2016 рік становить 72379 грн. 71 коп., що підтверджується довідкою відділу освіти Бершадської РДА № 114 від 28.03.2017 року.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Вимогами ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Оцінивши зібрані й досліджені в судовому засіданні докази та врахувавши обставини справи, позиції сторін та правовідносини, які виникли між ними, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідач зобов'язаний та може надавати на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частини від його доходу, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття.

Викладені в апеляційній скарзі твердження про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей саме в розмірі 1/4 частини від його доходу, що становитиме близько 40% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно від дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття, є необґрунтованими, оскільки відповідач працездатний, офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату, наявні у нього захворювання не позбавляють його можливості працювати, доказів щодо наявності інших утриманців він не надав.

Посилання апелянта на те, що він не припиняв утримувати та матеріально забезпечувати дітей з часу припинення шлюбних відносин з позивачем не є підставою для зміни рішення суду, оскільки згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, крім того, позивач вважає таку допомогу недостатньою.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.