Справа № 738/198/17
№ провадження 2/738/217/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року м. Мена

Менський районний суд Чеpнiгiвської областi в складi:

суддi ОСОБА_1,

секретаря судового засідання Бреус Н.В.,

з участю відповідача ОСОБА_2

pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi цивільну спpаву за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А H О В И В:

У лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 08.05.2012 року відповідач отримав кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, станом на 31.12.2016 заборгованість відповідача становить 22175,83 грн. Позивач просить стягнути на його користь з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором від 08.05.2012 та судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, що дає можливість суду розглянути справу без участі представника позивача.

Відповідач в судовому засіданні позовних вимог не визнав та показав суду, що у 2012 році він отримав кредитну картку, раз зняв з неї грошові кошти в сумі 300,00 грн. і більше даною карткою не користувався, так як згубив її. Про те, що в нього є якась заборгованість, він не знав, ніяких повідомлень йому з даного приводу з банку не надходило, грошових коштів для погашення заборгованості за кредитним договором жодного разу не сплачував. Відповідач просив суд застосувати позовну давність до даних позовних вимог.

Заслухавши пояснення відповідача, дослiдивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Вiдповiдно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст.ст. 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як слідує з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, на підставі заяви від 08.05.2012, на підставі умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» надало позичальнику кредит у розмірі 300,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6-32).

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг щодо зміни кредитного ліміту, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязання за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі прострочення кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

29 червня 2016 року у справі № 6-1188цс16 (№ в ЄДРСРУ 58736523) Верховний суд України висловився стосовно стягнення заборгованості, в тому числі пені та штрафів у кредитно фінансових спорах, яке можливе лише в межах строків позовної давності.

Статтею 257 ЦК України передбачена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Судом взято до уваги доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором № б/н від 08.05.2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_2, з якого слідує, до дійсно у 2012 році відповідач отримав кредит в розмірі 300 грн., будь яких інших коштів протягом всього періоду часу з вказаного рахунку ОСОБА_2 не знімав, так само як і не сплачував ніяких грошових коштів на даний рахунок, за виключенням 120,00 грн., яке здійснене 12.06.2014 року. Проте суд не може прийняти ці дані як такі, що відповідають дійсності, оскільки вони не підтверджені жодним належним доказом в матеріалах справи, крім того відповідач проти цього заперечує.

Також до матеріалів справи позивач не додано жодного доказу з приводу оповіщення відповідача протягом всього періоду часу (з 2012 року по теперішній час) щодо наявності в нього кредитної заборгованості, її розміру та необхідності погасити в певні строки.

Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи, що кредитний договір був оформлений у 2012 році, відсутність будь яких доказів, що б підтверджували дії відповідача з приводу користування вказаною в позовній заяві кредитною картою протягом всього періоду часу, а також відсутність будь яких дій з боку позивача щодо повідомлення відповідача про наявність у нього кредитної заборгованості, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений термін позовної давності для звернення до суду, будь яких клопотань про поновлення цього строку від позивача не надходило і підстав для цього судом не встановлено, тому це є підставою для відмови в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 509, 526, ч. 3 ст. 549, 551, 599, 610-611, ч. 2 ст. 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 213 - 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.Г. Сова