У Х В А Л А

22 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Романюка Я.М.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Женева» до ОСОБА_4 про визнання договору припиненим та зустрічним позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Женева», ОСОБА_5 про визнання дійсним правочину щодо припинення зобов'язань шляхом передання відступного та визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 1 квітня 2013 року в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Женева» (далі - ТОВ «Женева») відмовлено; зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено: припинено право власності ТОВ «Женева» на нерухоме майно, а саме магазин «Діадема» загальною площею 170,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та приміщення подарункового магазину загальною площею 124,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; визнано право власності на вищезазначене нерухоме майно за ОСОБА_4

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано у частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 й ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовлено; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено; рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 залишено без змін, в решті рішення не переглядалося.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішень суду апеляційної та касаційної інстанцій та залишення в силі рішення суду першої інстанції з передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 355 Цивільного процесуального права України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального та процесуального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 392 Цивільного кодексу України та статті 113 ЦПК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 липня 2014 року та 11 лютого 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з відсутності підстав для визнання за ОСОБА_4 права власності на нерухоме майно. При цьому судом установлено, що 29 квітня 2008 року між ТОВ «Женева» та ЗАТ «ПроКредит Банк» укладено договір іпотеки предметом якого є спірне приміщення подарункового магазину, рішенням суду, яке набрало чинності, на нього звернуто стягнення.

Разом з тим, у справі, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 липня 2014 року, в якій надана заявником для порівняння, суд виходив з того, що на підставі статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Позивачем у справі є особа, яка вже є власником майна. Стаття 392 ЦК України не регулює правовідносини щодо самочинно збудованого майна.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини встановлені судами, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Зміст наданої для порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року не дає підстав для висновку, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Доводи, які наведені в заяві, щодо порушення норм процесуального права не свідчать про наявність підстав для перегляду судових рішень згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Женева» до ОСОБА_4 про визнання договору припиненим та зустрічним позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Женева», ОСОБА_5 про визнання дійсним правочину щодо припинення зобов'язань шляхом передання відступного та визнання права власності до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
Я.М. Романюк
В.М. Сімоненко