Справа №2-1680/2007 16.03.2017 16.03.2017 16.03.2017
Провадження №22-ц/784/618/17
Головуючий у першій інстанції-Кокорєв В.В.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

представника відповідачки ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2017 року у цивільній справі за позовом

публічного акціонерного товариства «УКРІНКОМ»

до ОСОБА_3, ОСОБА_4

про стягнення кредитної заборгованості

У С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2006 року АТ «Український інноваційний банк» (АТ «Укрінбанк») звернувся з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 31 березня 2005 року між банком та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 12-050340, за яким останній отримав 68 000 гривень кредитних коштів на строк до 30 березня 2006 року зі сплатою 25 % річних. Того ж дня між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за яким поручитель зобовязалась солідарно відповідати перед кредитором за повне та своєчасне виконання боржником кредитних зобовязань.

Посилаючись на неналежне виконання кредитних зобовязань та виникнення станом на 20 грудня 2006 року кредитної заборгованості у розмірі 93 961, 15 грн., банк просив стягнути з відповідачів солідарно кредитний борг, в тому числі 65 780 грн. тіла кредиту, 24 239, 47 грн. процентів, 2 624, 28 пені за порушення строків сплати процентів, 1 317, 40 грн. пені за порушення строку повернення кредиту та судові витрати.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2007 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 11 червня 2014 року, позов задоволено. З ОСОБА_5 та ОСОБА_4 солідарно на користь банку стягнуто 93 961, 15 грн. кредитної заборгованості та 970 грн. судових витрат.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 2 червня 2016 року заочне рішення скасовано за заявою представника відповідачки ОСОБА_4В (а.с.65,91).

Ухвалою суду від 5 липня 2016 року до участі у справі як правонаступника залучено спадкоємців ОСОБА_5 ОСОБА_6 Іншим спадкоємець померлого являється ОСОБА_4, яка є відповідачем у справі (а.с.104).

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4, діючи через свого представника, позов не визнали, посилаючись на припинення поруки, пропуск строку предявлення до виконання виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення від 26 листопада 2006 року, а тому і втрату права вимоги до спадкоємців. Представником відповідачів подано заяву про застосування позовної давності (а.с.181-182).

АТ «Укрінбанк» змінив назву на ПАТ «Укрінком» та зареєстрований за цією назвою у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом АТ «Укрінбанк» (а.с.144,149,150).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2017 року позов задоволено частково. З ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрінком» стягнуто по 46 980, 58 грн. кредитної заборгованості та по 485 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_3 просив рішення скасувати та відмовити у позові, посилаючись на залишення поза увагою суду заяви про застосування позовної давності та пропуск строку предявлення вимог до спадкоємців.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 31 березня 2005 року між банком та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 12-050340 (далі Кредитний договір), за яким останній отримав 68 000 гривень кредитних коштів на строк до 30 березня 2006 року зі сплатою 25 % річних (а.с. 9-10).

Цього ж дня між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки (а.с. 11).

Пунктом 1.2 Кредитного договору передбачено розмір відсотків за користування кредитними коштами 25%, умови та порядок їх нарахування.

Пунктом 3.2.4 Кредитного договору передбачена відповідальність за порушення строків повернення кредиту та сплату процентів пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, виходячи з суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Сторонами узгоджено графік щомісячного платежу по поверненню тіла кредиту (а.с.10).

На виконання умов Кредитного договору ОСОБА_5 отримав 67780 грн. кредитних коштів (а.с.12,13), а на виконання кредитних зобовязань у 2005 році сплатив 20 00 грн. тіла кредиту (а.с.14) та 4 267,19 грн. процентів (а.с.15-18,21-22).

Невиконані зобовязання станом на 20 грудня 2006 року складали: 65780 грн. за тілом кредиту, 24 239 грн. за процентами, 3841, 68 грн. пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та сплату відсотків, яка розрахована за період з 20 грудня 2005 року по 20 грудня 2006 року (а.с.21-22).

Таким чином, загальна заборгованість ОСОБА_5 за Кредитним договором станом на 20 грудня 2006 року складала 93 961,15 грн.

Письмова вимога банку про погашення заборгованості надіслана боржнику та поручителю 8 листопада 2006 року (а.с. 19, 20).

З позовом до суду про стягнення кредитної заборгованості позивач звернувся 27 грудня 2006 року (а.с.34).

15 квітня 2014 року ОСОБА_5 помер.

Спадкоємцями померлого є його дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_3, які отримали у спадщину по ? частці квартири АДРЕСА_1, визначеною вартістю 100 516 грн. (а.с.101-103, 126-133).

Ці факти встановлені судовим рішенням та доказуванню не підлягають.

Відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинені внаслідок його смерті.

За частиною 1 статті 1231 ЦК до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

При цьому, у розумінні статті 22 ЦК збитками є реальні втрати кредитора, яких він зазнав з вини боржника, та доходи, які він міг б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення зі спадкоємців ОСОБА_4 та ОСОБА_3 збитків, які складаються з заборгованості за неповернутим кредитом та несплаченими процентами - 90 019,47 грн., підлягають задоволенню відповідно до частини 1 статті 1231 ЦК.

Разом з тим, відповідно до частини 3 статті 1231 ЦК до спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця.

Оскільки заочне рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 26 листопада 2007 року про стягнення з ОСОБА_5 кредитного боргу, в тому числі і пені, скасоване, то пеня в загальному розмірі 3941,68 грн. не може вважатись присудженою судовим рішенням за життя спадкодавця.

Отже, вимога про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 3941,68 грн. пені задоволенню не підлягає згідно з частиною 3 статті 1231 ЦК.

Суд першої інстанції вірно застосував правила частини 1 статті 1282 ЦК щодо меж відповідальності спадкоємців та розміру, який відповідає їх часткам.

Таким чином, з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підлягає стягненню по 45009, 70 грн. кредитної заборгованості.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апелянта про пропуск позивачем строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( стаття 257 ЦК)

Перебіг цього строку починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1,5 статті 261 ЦК).

Звернувшись з позовом до боржника ОСОБА_5 у грудні 2006 року (а.с.34), позивач дотримався строків, встановлених статтями 257,258 ЦК.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є матеріальними та процесуальними правонаступниками боржника ОСОБА_5, а тому і учасниками тих же правовідносин.

Досліджуючи питання дотримання строків, встановлених частиною 2 статті 1281 ЦК, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Проте, на час смерті ОСОБА_5 (квітень 2014 року) законну силу мало заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2007 року про стягнення боргу як з боржника ОСОБА_5, так і з поручителя ОСОБА_4 як солідарного боржника, тобто спір було вирішено судовим рішенням, а право позивача на отримання заборгованості - захищено.

Предявлення позовних вимог до спадкоємців ОСОБА_5, залучених судом як правонаступників боржника, стало наслідком скасування рішення від 26 листопада 2007 року ухвалою суду від 2 червня 2016 року (а.с. 91). Отже саме з цього часу позовні вимоги кредитора, заявлені у грудні 2006 року до боржника, могли бути спрямовані до його спадкоємців (ОСОБА_4 та ОСОБА_3В.).

Формальне застосування при таких обставинах правил частини 3 статті 1281 ЦК позбавляє кредитора будь-якої можливості на задоволення вчасно заявлених вимог після скасування раніше ухваленого судового рішення.

Не може бути підставою для відмови в позові і посилання апеллянта на пропуск банком строку пред'явлення до виконання виконавчого документу, виданного на підставі заочного рішення від 26 листопада 2007 року.

Внаслідок скасування заочного рішення від 26 листопада 2007 року припинились всі правовідносини, повязані з його виконанням. Можливість задоволення позову при повторному вирішенню спору не залежить від строку предявлення до виконання виконавчого листа, який було видано за попереднім судовим рішенням.

Таким чином, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для скасування судового рішення в частині стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як спадкоємців боржника ОСОБА_5

Рішення суду в частині відмови в позові банку до ОСОБА_4 як поручителя не оскаржується.

Відповідно до статті 88 ЦПК перерозподілу підлягають і судові витрати, які складаються з судового збору при подачі позовної заяви (940 грн.), витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (30 грн.), судового збору при подачі заяви про перегляд заочного рішення (275,61 грн.) та подачі апеляційної скарги (533,50 грн.), пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2017 року змінити. Зменшити стягнення на користь публічного акціонерного товариства « Укрінком» кредитної заборгованості за кредитним договором № 12-050340 від 30 березня 2005 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 46 980 грн. з кожної до 45 009,17 грн. з кожної, та судових витрат з 485 грн. з кожної до 447,7 грн. з кожної.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

ОСОБА_7