Справа № 236/290/17
Номер провадження 2-в/236/3/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.,

при секретарі Білоус Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2 про відновлення втраченого судового провадження в цивільній справі та видачу виконавчого листа на підставі рішення Апеляційного суду Донецької області від 27.11.2013року по справі № 261/4637/13ц,

В С Т А Н О В И В:

09.02.2017 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла заява ОСОБА_1 про відновлення втраченого провадження по цивільній справі № 261/4637/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод спілкування з дитиною за мсцем мешкання, та видачу виконавчого листа на підставі рішення Апеляційного суду Донецької області від 27.11.2013 по справі № 261/4637/13-ц з урахуванням фактичних обставин, надіслати до УДВС ГТУЮ в Донецькій області. Із заяви вбачається, на підставі рішення Апеляційного суду Донецької області. На теперішній час виконавче провадження втрачено у звязку з проведенням антитерористичної операції на території м. Донецька, наголошує на необхідності відновлення рішення суду та видачи виконавчого листа з метою звернення його до примусового виконання.

06.02.2017 до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про уточнення вимог заяви про відновлення провадження, в якому він просить відновити втрачене провадження за рішенням Апеляційного суду Донецької області від 27.11.2013 по справі № 261/4637/13-ц, та видати виконавчий лист за вищевказаним рішенням суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 404 ЦПК України заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який ухвалив рішення по суті справи. Як вбачається зі змісту заяви та доданих до неї документів, 16.10.2013 у рішення про визначення порядку, часу та міста спілкування з дитиною, зобов*язання відповідача вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди та стягнення судових витрат ухвалив Петровський районний суд м. Донецька. Вказане рішення 27.11.2013 рішенням Апеляційного суду Донецької області було частково змінено.

Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції», ухвала ВССУ від 01.07.2015 у справі № 6-13992св15, зазначають, що, якщо місцевий суд (якому згідно зі статтею 404 ЦПК підсудна заява про відновлення втраченого судового провадження) знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, то відновлення втраченої справи здійснюється судом за територіальною підсудністю судових справ, визначеною згідно з нормами зазначених Законів (стаття 12 Закону № 1207-VII або статті 1, 3 Закону № ?VII).

Відповідно ст.1 Закону України Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 була визначена зміна територіальної підсудності судових справ,підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам, зокрема, для справ, підсудних Петровському районному суду м. Донецька, визначена підсудність Краснолиманському міському суду Донецької області.

За таких обставин заява ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження підлягає розгляду Краснолиманським міським судом Донецької області.

ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду заяви, однак заявник в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, підтримав та уточнив свої вимоги щодо відновленого втраченого судового провадження та і просив їх задовольнити повністю.

Заінтересована особа ОСОБА_2 належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду заяви, до суду не прибула, заперечень щодо заяви ОСОБА_1 не висунула, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. З огляду на це, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процессу.

Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вбачає підстави для відновлення втраченого судового провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 402 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому ЦПК України. Згідно зі ст. 403 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі, або за ініціативою суду. Стаття 408 ЦПК України передбачає, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Згідно Узагальнення ВССУ практики розгляду судами деяких питань, пов*язаних із відновленням втраченого судового провадження практики розгляду судами деяких питань, повязаних із відновленням втраченого судового провадження, в тому числі на тимчасово окупованій території в зоні АТО відновлення втраченого судового провадження здійснюється місцевим судом, незалежно від того, на якій стадії розгляду (в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції) вона перебувала.

Факт ухвалення Петровським районним судом м. Донецька, а також Апеляційним судом Донецької області рішення, зміст яких та склад учасників процесу підтверджується:

?наданою заявником копією рішення Апеляційного суду Донецької області;

?отриманим з Єдиного державного реєстру судових рішень в режимі повного доступу повним текстом рішення Петровського районного суду м. Донецька (головуючий суддя Іванов В.М.) від 16.10.2013 по справі № 261/4637/13-ц,

Цивільні справи, що перебували в архіві Петровського районного суду м. Донецька, на у звязку із дією розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 щодо зміни територіальної підсудності справ на зберігання до Краснолиманського міського суду Донецької області не надходили.

Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, за змістом ст. 61 ЦПК України є обставина проведення антитерористичної операції на території м. Донецька та вихід частини території міста Донецька з-під контролю державної влади України. Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному законодавству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження заявниці про можливу втрату зазначеного судового провадження.

За таких обставин суд вважає можливим частково відновити втрачене судове провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визначення порядку, часу та міста спілкування з дитиною, зобов*язання відповідача вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди та стягнення судових витрат в частині відновлення судового рішення Петровського районного суду м. Донецька від 16.10.2013 та рішення Апеляційного суду Донецької області від 27.11.2013 по справі № 261/4637/13-ц.

Розділом У1 ЦПК України визначені процесуальні питання, пов*язані з виконанням судових рішень у цивільних справавх та рішень інших органів (посадових осіб). Відповідно до ст. 370 ч.1, ч. 3 ЦПК України передбачено що замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат. Суд, який видав виконавчий лист про стягнення аліментів, має право за поданням державного виконавця, приватного виконавця у разі встановлення кількох місць роботи чи отримання доходів боржника видати дублікат виконавчого листа.

За видачу стягувачу дубліката виконавчого листа або судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Заявник в заяві про відновлення втраченого судового провадження просить вчинити процесуальну дію, повязану з втраченим провадженням, а саме: видати дублікат виконавчого листа. Виходячи з вимог цивільно-процесуального законодавства, суд приходить до висновку, що питання про видачу дубліката виконавчого листа не може розглядатись в одному провадженні з ухваленням одного рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 402-409 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження в цивільній справі задовольнити частково.

Відновити втрачене судове провадження в частині змісту рішення Петровського районного суду м. Донецька від 16.10.2013року по справі № 261/4637/13-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визначення порядку, часу та міста спілкування з дитиною, зобов*язання відповідача вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди та стягнення судових витрат, та рішення Апеляційного суду Донецької області від 27.11.2013року по вказаній справі № 261/4637/13-ц.

Вважати встановленим зміст відновлених рішення Петровського районного суду м. Донецька від 16.10.2013року по справі № 261/4637/13-ц та рішення Апеляційного суду Донецької області від 27.11.2013року по вказаній справі № 261/4637/13-ц, (повний текст) в наступній редакції:

Справа № 261 /4637/13

Провадження № 2/261/1637/13

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Донецьк

16 жовтня р.

Петровський районний суд м. Донецька у складі: головуючого - суддя Іванов В.М., при секретарі Абрамчук А.В., за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_3, представника заінтересованої особи ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визначення порядку, часу та міста спілкування з дитиною, зобов'язання відповідача вчиняти певні дії, відшкодування моральної шкоди та стягнення судових витрат,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до про визначення порядку, часу та міста спілкування з дитиною, зобов'язання відповідача вчиняти певні дії, відшкодування моральної шкоди та стягнення судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у шлюбі. 02 червня року від шлюбу в них народилася донька, ОСОБА_7. квітня року шлюб між сторонами, згідно рішення суду, був розірваний. Донька проживає з відповідачкою, яка постійно чинить перешкоди позивачу ОСОБА_1, та його батькам, позивачам ОСОБА_4, ОСОБА_5 в спілкуванні з дитиною, чим спричинила їм моральну шкоду. В зв'язку з цим позивачі вимушені звернутися до суду з даною заявою та просять суд визначити порядок спілкування з дівчинкою, який складається з можливості перебування дитини з позивачами у вихідні. Крім цього дозволити перебувати дитині за місцем їх мешкання, зобов'язати відповідачку не чинити позивачам перешкоди в спілкуванні з дитиною. А також відшкодувати позивачам ОСОБА_4, ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі грн., та покласти на відповідача судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги уточнив, просив суд, визначити порядок спілкування з дитиною таким чином, першу, третю неділю місяця з 10 до год. за місцем проживання відповідача, другу та четверту неділю з до год. за місцем його проживання, зобов'язати відповідача у разі виїзду за кордон або за межі області на час довший ніж дні, віддавати дитину йому на цей період, зобов'язати відповідача постійно знаходитись на зв'язку та щотижня інформувати про стан здоров'я дитини, щонеділі домовлятися про місця культурного розвитку дитини, що знаходяться за межами Петровського району м. Донецька, а також заборонити відповідачу чинити перешкоди позивачам у спілкуванні із дитиною по місту свого мешкання у разі несприятливої погоди. В іншій частині позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 до суду не з'явились, надали суду заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність, на задоволенні позову наполягали.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнала частково, суду пояснила, що дійсно від шлюбу з позивачем ОСОБА_1 в них народилася донька, ОСОБА_7, 02 червня р. народження. Під час спільного проживання відповідач та його батьки дитиною не цікавились, ніякої допомоги не надавали, участі в її вихованні не приймали. Вона не позбавляла позивачів можливості бачити дитину, приймати участь у її вихованні, однак позивачі не проявляють інтересу до дитини. При вирішенні питання про надання позивачам часу для спілкування з дитиною простить суд також врахувати й той факт, що вона працює почергово, та сама не завжди має час для спілкування з донькою по вихідним. Також заперечує проти зустріч позивачів з дитино за її місцем проживанням, та просила суд врахувати вік дитини.

Представник 3 особи відділа опіки і піклування Петровського району м. Донецька, ОСОБА_6, в судовому засіданні з позовом погодилась частково, оскільки при винесені рішення просила суд прийняти до уваги, вік дитини, та врахувати її інтереси.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 159 ч. СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Згідно копії рішення Петровського суду м. Донецька шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, розірвано 15 квітня 2013 року.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_7, народилася 02 червня 2011 року, батько дитини ОСОБА_1, мати ОСОБА_3(а.с.5)

Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст.. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Як передбачено ст.. 257 ч. , 2 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.

Судом встановлено, що позивач є батьком малолітньої ОСОБА_7, 02 червня року народження, має своє постійне житло, проживає разом з батьками, позивачами ОСОБА_4, ОСОБА_5, які є бабою та дідом дівчинки, згідно витягу з протоколу комісії з питань захисту прав дитини Петровської районної у м. Донецьку ради від травня року з метою захисту прав малолітньої дитини був встановлений певний порядок побачень позивача ОСОБА_1 з дитиною, однак відповідача чинить в цьому перешкоди, що є підставою для задоволення вимог позивача в цій частині позову.

Однак вирішуючи питання про час та місце спілкування позивачів з дитиною, суд приймає до уваги, малолітній вік дитини, зайнятість сторін, стан здоров'я, звички дитини, та „ інше та вважає можливим визначити порядок спілкування та виховання дитини, позивачами, дозволив їм спілкуватися з дитиною щонеділі у неділю з год. до Л 8 год., та враховуючи думку відповідача, яка категорично проти спілкування позивачів за своїм місцем проживання, вважає за можливе надати дозвіл позивачам на побачення з дитино по місту їх проживання, за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язавши відповідача не чинити перешкод батьку та бабусі з дідусем в спілкуванні з донькою та онукою, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Що стосується вимог позивача ОСОБА_1 в частині зобов'язати відповідача у разі виїзду за кордон або за межі області на час довший ніж 2 дні, віддавати дитину йому на цей період, зобов'язати відповідача постійно знаходитись на зв'язку та щотижня інформувати про стан здоров'я дитини, щонеділі домовлятися про місця культурного розвитку дитини, що знаходяться за межами Петровського району м. Донецька, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, з тих підстав, що згідно ст.. 151 СК України батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, тобто мати може сама визначати з ким вона залишає дитину під час своєї відсутності, що стосується вимог стосовно постійно знаходитись на зв'язку та щотижня інформувати про стан здоров'я дитини, щонеділі домовлятися про місця культурного розвитку дитини, що знаходяться за межами Петровського району м. Донецька, то суд позивачу визначив порядок спілкування з дитиною, саме цей час він може використовувати для культурного розвитку дитини на свій розсуд, а також, а ні відповідач, а ні суд не забороняє позивачу добровільно за власним бажанням цікавитися життям та здоров'ям дитини.

Розглядаючи вимоги позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 в частині відшкодування моральної шкоди отриманої ними з вини відповідача, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з тих підстав, що діючим законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди з підстав на які посилаються позивачі. Крім цього згідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог, оскільки рішення суду не може грунтуватися на припущеннях та домислах, однак позивачами ніяких доказів в обгрунтування своїх вимог не надано, що також є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Що стосується вимог позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат, суд вважає можливим звільнити відповідача ОСОБА_3 від понесених позивачем ОСОБА_1 судових витрат у вигляді судового збору у сумі 114 грн. 70 коп., оскільки судові витрати стягуються пропорційно задоволеним вимогам, що в даному випадку складає 40 грн., при цьому суд враховує майновий стан сторін, а також той факт, що на утриманні відповідача перебуває малолітня донька на утримання якої з позивача стягнуті аліменти, які останній сплачує не в повному обсязі, та має заборгованість по аліментам.

На підставі викладеного, керуючись ст. 151, 157, 159, 257 СК України, ст. , 88, 212 -, 294 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір", суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визначення порядку, часу та міста спілкування з дитиною, зобов'язання відповідача вчиняти певні дії, відшкодування моральної шкоди та стягнення судових витрат - задовольнити частково.

Визначити порядок спілкування та виховання дитини, ОСОБА_1 - батьком малолітньої доньки, та ОСОБА_4, ОСОБА_5 - бабусею та дідусем ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозволив їм спілкуватися з дитиною щонеділі у неділю з 10 год. до 18 год., по місту їх проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, буд. кв. .

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод батьку ОСОБА_1, та ОСОБА_4, ОСОБА_5'- бабусі та дідусю в спілкуванні з донькою та онукою, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Донецької області через Петровський районний суд м Донецька протягом десяти днів з дня його проголошення, в разі відсутності сторони при проголошені рішення, протягом десяти дні з дня отримання його копії.

Суддя - В.М.Іванов

Єдиний унікальний номер 261/4637/13-ц

Номер провадження 22-ц/775/10792/13

Категорія 46

головуючий в I інстанції Іванов В.М.

суддя доповідач Безрученко Ю.О.

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2013 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Краснощокової Н.С.

суддів Безрученко Ю.О., Никифоряка Л.П.

при секретарі Папченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Донецьку апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Петровського районного суду м. Донецька від 16 жовтня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Петровської районної в м. Донецьку ради про визначення порядку, часу ті місця спілкування з дитиною, зобов'язання вчиняти певні дії, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2013 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Петровської районної в м. Донецьку ради про визначення порядку, часу ті міста спілкування з дитиною та онукою, зобов'язання вчиняти певні дії, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтували тим, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_7. 15 квітня 2013 року шлюб розірвано. Донька проживає з відповідачкою, яка постійно чинить перешкоди позивачу ОСОБА_1 та його батькам, позивачам ОСОБА_4, ОСОБА_5 в спілкуванні з дитиною, чим спричинила їм моральну шкоду. Зазначали, що відповідач почала порушувати рішення, яке стосується їх прав на безперешкодне спілкування з дитиною, а тому вони змушені звернутися до суду з вимогами про встановлення режиму спілкування з дитиною. Позивачі з урахуванням уточнення позовних вимог просили суд визначити вільне спілкування із дитиною щосуботи для ОСОБА_1 за місцем його проживання та щонеділі з 11 до 14 за місцем проживання ОСОБА_4, ОСОБА_5 у присутності відповідача. Зобов'язати відповідача у разі виїзду її за кордон або за межі області на час триваліший ніж 2 дні, віддавати дитину батькові на період знаходження за межами області. Зобов'язати відповідача постійно знаходитись на зв'язку та щотижня інформувати про стан здоров'я дитини, щонеділі домовлятись про місця культурного розвитку дитини, що знаходяться поза межами Петровського району м. Донецька. Заборонити відповідачу чинити перешкоди позивачам у спілкуванні із дитиною в місці мешкання у разі несприятливої погоди. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 800,00 грн. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 16 жотвня 2013 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Петровської районної в м. Донецьку ради про визначення порядку, часу ті міста спілкування з дитиною, зобов'язання вчиняти певні дії, відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Визначено порядок спілкування та виховання дитини, ОСОБА_1 - батьком малолітньої доньки, та ОСОБА_4, ОСОБА_5 - бабусею та дідусем ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозволено їм спілкуватись з дитиною щонеділі у неділю з 10 год. до 18 год. по місту їх проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод батьку ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 - бабусі та дідусю в спілкуванні з донькою та онукою, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування скарги зазначає, що суду не надано доказів, що вона чинить перешкоди позивачам у спілкуванні з дитиною. Проте позивач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки. Заперечує проти встановлення днем спілкування позивачів з дитиною саме у неділю, оскільки зайнятість батька дозволяє бачити дитину у робочі календарні дні згідно графіку, встановленому органом опіки та піклування. Крім того, неділя - єдиний вихідний день для відповідачки, який вона може провести з дитиною. Позивач ОСОБА_1 - батько дитини не мав права подавати позов від імені бабусі та дідуся дитини, яких не було зазначено в жодних процесуальних документах, а зазначено лише в рішенні суду.

В засіданні апеляційного суду 13 листопада 2013 року апелянт ОСОБА_3, підтримала доводи апеляційної скарги, та просила її задовольнити. 27 листопада 2013 року в засідання апеляційного суду апелянт не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином особисто під розписку (а.с.72). Крім того, її матір просила долучити довідку про те що вона знаходиться в лікарні (а.с. 81) та розглядати справу по суті без ОСОБА_3. Отже, клопотань про перенесення розгляду справи та інших клопотань до апеляційного суду від ОСОБА_3 не надходило, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ст. 305 ЦПК України .

В засідання апеляційного суду позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином листом і телефонограмою №1275, зареєстрованою у відповідному порядку від 14 листопада 2013 року (а.с.75,76), відповідно до заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили справу розглядати за їх відсутності (а.с.65,66), що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ст. 305 ЦПК України .

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 заперечував проти апеляційної скарги та просив її відхилити.

В засідання апеляційного суду представник Органу опіки та піклування Петровської районної в м. Донецьку ради не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином листом і телефонограмою №1276, зареєстрованою у відповідному порядку від 06 листопада 2013 року (а.с.58), клопотань про перенесення розгляду справи та інших клопотань до апеляційного суду не надходило, надали лише висновок, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ст. 305 ЦПК України .

Заслухавши доповідача, сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, судом першої інстанції враховано інтереси дитини, її вік, зайнятість сторін, стан здоров'я та визначено порядок спілкування з дитиною батьку, бабусі та дідусю щонеділі у неділю з 10 год. до 18 год. по містку їх проживання.

З таким висновком суду не можна погодитися в оскаржуваній його частині.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Так, відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній його частині зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5).

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано 15 квітня 2013 року.

На час розгляду справи ОСОБА_7, за існуючою між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 домовленістю, проживає разом із ОСОБА_3 за адресою: м. Донецьк-111, вул. Добровольського,1/91.

Позивач ОСОБА_1 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, має своє постійне житло, проживає разом з батьками, позивачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є бабою та дідом дитини.

Згідно витягу з протоколу комісії з питань захисту прав дитини Петровської районної в м. Донецьку ради від 14 травня 2013 року з метою захисту прав малолітньої дитини був встановлений певний порядок побачень позивача ОСОБА_1 з дитиною, щочетверга та п'ятницю з 10-00 години до 13-00 години за попередньою згодою матері.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України , якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. якщо

Відповідно до ст. 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України .

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. (ст. 157 СК України ).

Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для батьків (ст. 158 СК України ). І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема кожен із батьків зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини не тільки в період канікул, тобто відпочинку, а й під час навчального процесу. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування одного з батьків з дитиною виключно під час канікул, може обмежити його участь у вихованні дитини під час навчального процесу, який в житті дитини займає значний проміжок часу та має вагоме значення у розвитку особистості дитини.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції інстанцій, при вирішенні питання про встановлення способу спілкування позивача із донькою, а також бабусі та дідуся з онукою повинен був правильно визначити характер спірних правовідносин, правові норми, що їх регулюють, та з'ясувати, чи дотримано позивачем встановлений законом порядок встановлення способу спілкування з дитиною, чи належним чином сторони виконують прийняте уповноваженим органом рішення про встановлення порядку спілкування з дитиною, чи хтось із сторін ухиляється від виконання прийнятого органом опіки та піклування рішення, чи відповідають інтересам дитини позовні вимоги про встановлення спілкування з батьком у неділю - єдиний вихідний день матері (відповідачки по справі), крім того в матеріалах справи відсутні докази, що вона чинить перешкоди позивачам у спілкуванні з дитиною, як батьку дитини, так і бабусі з дідусем, тому доводи апеляційної скарги в цій частині обґрунтовані.

Оскільки судом, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України , не враховані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та порушені норми процесуального права, відповідно до ст. 309 ЦПК України ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення з наступних підстав.

ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував, що відповідачка дійсно працює і в неї один вихідний день неділя, але і він улаштувався теж на роботу та в нього змінилися обставини, за яких він звертався до районної у м. Донецьку ради з проханням надати йому час для спілкування з дитиною з 12.00 до 16.00 щосуботи та з 12.00 по 16.00 щонеділі. Крім того, відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та просив апеляційний суд прийняти нові докази, які існували на час розгляду справи, але він їх не надав суду першої інстанції, оскільки такі обставини не заперечувались.

Апеляційним судом задоволено клопотання ОСОБА_1 про прийняття нових доказів , а саме те, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 01 липня 2013 року (а.с. 82), заяву ОСОБА_1, відповідно до якої він дійсно звертався 23 липня 2013 року до районної у м. Донецьку ради з проханням надати йому час для спілкування з дитиною з 12.00 до 16.00 щосуботи та з 12.00 по 16.00 щонеділі (а.с. 83), та лист відповідачки на ім'я ОСОБА_1 з пропозицією звернення до суду для вирішення питання щодо визначення часу спілкування з дитиною (а.с. 85-87).

Також, Петровська районна у місті Донецьку рада надала висновок органу опіки та піклування про встановлення порядку побачення ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, яким вважають доцільним залишити рішення комісії з питання захисту прав дитини від 14 травня 2013 року без змін (а.с. 84).

Зазначені вище докази, надані як ОСОБА_1 так і Петровською районною у місті Донецьку радою, апеляційний суд приймає до уваги, оскільки зазначені вище докази мають суттєве значення для правильного вирішення справи по суті, що відповідає положенням частини другої статті 303 ЦПК України .

Відповідно до ч.6 ст.19 СК України , суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Отже апеляційний суд дійшов висновку, що такий висновок органу опіки та піклування не в повній мірі може відповідати інтересам саме дитини, а тому не погодився з ним в частині самого порядку та часу участі позивачів у спілкуванні та вихованні дитини.

Крім того, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, відповідно до ч.2 ст.212 ЦПК України , а висновок органу опіки та піклування є ні чим іншим як одним із доказів у справі.

А тому суд апеляційної інстанції оцінує належність, допустимість, достовірність висновку як окремо, а також достатність і взаємний його зв'язок у сукупності з іншими доказами.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності перешкод у спілкуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з онукою є обґрунтованими та не спростовуються дослідженими матеріалами справи, оскільки позивачами не надано доказів, що відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні саме бабусі та дідусю з онукою.

Доводи апеляційної скарги що, звернення батька дитини ОСОБА_1 до суду з позовом від імені баби та дідуся ОСОБА_4 та ОСОБА_5, не відповідає вимогам процесуального законодавства спростовано матеріалами справи, а саме позовною заявою, з якої вбачається, що позов подано трьома позивачами: ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.2).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що крім батька дитини в процесуальних документах суду першої інстанції не зазначено бабу та дідуся дитини, а також наявність заборгованості по аліментам не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Оскільки судом першої інстанції, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України , не враховані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та порушені норми процесуального права, відповідно до ст. 309 ЦПК України ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню в частині задоволених вимог щодо зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_4, ОСОБА_5, бабусі та дідусю, в спілкуванні з онукою з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову в частині визначення ОСОБА_1 порядку спілкування з малолітньою дитиною ОСОБА_7, 02 червня 2011 року, щонеділі у суботу з 10.00 годині до 18.00 години за місцем його проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, враховуючи вік дитини та інтереси обох батьків, як матері так і батька, в решті позовних вимог слід відмовити про зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_4, ОСОБА_5 бабусі та дідусю, в спілкуванні з онукою та визначення порядку, часу ті місця спілкування ОСОБА_4, ОСОБА_5 бабусі та дідусю з онукою, оскільки такі вимоги недоведені; із залишенням рішення суду в іншій частині без змін.

Судове рішення в іншій частині в апеляційному порядку не оскаржено, та предметом перегляду не було (ст.303 ЦПК України ).

Керуючись ст.ст. 307 , 309 , 313-314 , 316 ЦПК України , Апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Петровського районного суду м. Донецька від 16 жовтня 2013 року скасувати в частині задоволених вимог щодо зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_4, ОСОБА_5, бабусі та дідусю, в спілкуванні з онукою, ОСОБА_7, 02 червня 2011 року, та змінити рішення в частині визначення порядку, часу ті місця спілкування з дитиною.

Відмовити в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_4, ОСОБА_5, бабусі та дідусю, в спілкуванні з онукою та визначення порядку, часу ті місця спілкування ОСОБА_4, ОСОБА_5, бабусі та дідусю з онукою.

Визначити ОСОБА_1 порядок спілкування з малолітньою дитиною ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, щонеділі у суботу з 10.00 годині до 18.00 години за місцем його проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5,

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Судді:

Рішення у справі № 261/4637/13-ц може бути оскаржено лише в частині дій суду, щодо відновлення втраченого провадження в апеляційному порядку з урахуванням розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, щодо зміни територіальної підсудності справ до Апеляційного суду Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі відсутності сторони протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Саржевська І.В.