Справа № 592/2405/17
Провадження №2/592/963/17
УХВАЛА

(про залишення заяви без руху)

16 березня 2017 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Князєв В.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, стягнення грошових коштів за завдання моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд: відновити його на роботі; включити до стажу за списком №1 (який надає право на пільгове пенсійне забезпечення) вимушений час прострою; притягнути до відповідальності особу, яка подавала документи щодо його звільнення; стягнути з ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Судом встановлено, що позовна заява, не відповідає у повному обсязі вимогам ст. 119 ЦПК України:

Так, відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір»,- від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Також, у своєму позові ОСОБА_1 предявляє декілька вимог, які за своїм змістом мають немайновий характер, а саме: стягнення моральної шкоди та включення до стажу за списком №11 (який надає право на пільгове пенсійне забезпечення) вимушений час прострою, у звязку з чим, позивачеві потрібно заплатити судовий збір в розмірах, встановлених Законом України «Про судовий збір».

У п.п. 12, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. розяснено, що у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру, судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» підлягає сплаті, як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. Якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»,- за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі, коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,- у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У звязку з чим, позивачеві потрібно також вказати, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн. та якими доказами це підтверджується.

Позивачем предявлено дві вимоги немайнового характеру про стягнення моральної шкоди та включення до стажу за списком №1 (який надає право на пільгове пенсійне забезпечення) вимушений час прострою.

Відповідно до положень ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір»,- за подання позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 640 грн.

У звязку з чим, позивачеві потрібно заплатити судовий збір в сумі 1280 грн. за дві вимоги немайнового характеру.

Щодо вимог позивача про притягнення до відповідальності осіб, які подавали документи щодо його звільнення, то суд розяснює, що з даним питанням необхідно звертатися до правоохоронних органів, а не до суду в порядку ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, позивачеві потрібно конкретизувати позовні вимоги та заплатити судовий збір у сумі 1280 грн. за дві вимоги немайнового характеру.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 233 КЗпП України,- працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Перебіг встановленого ст. 233 КЗпП України строку необхідно обчислювати з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про його існування.

Так, в позовній заяві позивач зазначає, що 25.08.2016 р. він дізнався, що його звільнено і тільки тоді він отримав копію наказу про звільнення, однак з позовною заявою про поновлення на роботі він звернувся лише 01.03.2017 р.

У звязку з чим, позивачеві потрібно надати належні докази щодо пропуску строків звернення до суду з поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України,- суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119, 120 ЦПК України залишає позовну заяву без руху для усунення позивачем недоліків позовної заяви.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 118, 119, 121 ЦПК України, ст.4-6 Закону України «Про судовий збір», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху, надавши позивачеві строк, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання заявником ухвали, усунути вказані недоліки і розяснити, що в іншому випадку заява буде вважатися неподаною.

Про прийняте рішення повідомити заявника, виславши йому копію ухвали для відома і виконання.

Суддя В.Б. Князєв