Номер провадження: 22-ц/785/3811/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

За участю секретаря Поліхранової Ю.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_5, на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28.02.2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6,

- про стягнення заборгованості за кредитним договором,,-

ВСТАНОВИЛА:

26 серпня 2015 року позивач звернувся до суду з вищезазначеними позовними вимогами в котрих зазначав, що 22 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_5 був укладений договір поруки №159964 (далі - Договір), згідно з умовами якого Поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати за невиконання Позичальником ОСОБА_6, усіх його зобовязань перед Банком по договору № 0 від 22.11.2007 року, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 75000,00 грн. з розрахунку 14,4 % річних за користування кредитом, починаючи з 22.11.2007 року по 22.11.2037 рік.

08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до вищевказаного Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору. Станом на 31.07.2015 рік за Позичальником існує наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 119035,25 грн., з яких:

- тіло кредиту 72089,30 грн.;

- відсотки 46945,95 грн.;

Позивач,посилаючись на п.1.3 Договору поруки просив суд винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 119035,25 грн., з яких: - тіло кредиту 72089,30 грн.;- відсотки 46945,95 грн. та судові витрати .

Рішенням Котовського районного суду Одеської області від 29 лютого 2017 року позовну заяву задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 119035,25 грн.(сто девятнадцять тисяч тридцять пять гривень 25 копійок) , з яких: - тіло кредиту 72089,30 грн.; відсотки 46945,95 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1218,00 грн.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового,про відмову в задоволенні позову,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те,що предявлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитними зобовязаннями 31.01.2014 року,шляхом предявлення позову до боржника, змінює строк виконання зобовязання та зумовлює перебіг строку позовної давності. При цьому посилається на те, що суд помилково не застосував до спірних правовідносин вимоги ст.1050 ч.2 ,ч.4 ст.559 ЦК України та правові позиції Верховного Суду України так як до поручителя вимоги заявлені після спливу 1 року 6 місяців та 18 днів.

В судове засідання сторони не зявились,про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

Задовольняючи заявлені вимоги районний суд виходив з того, що термін виконання основного зобовязання встановлено до 22.11.2037 року, а тому звернення до суду з позовом до боржника не може трактуватися як зміна умов самого кредитного договору.

Судова колегія не може погодитись з таким судженням районного суду з таких підстав.

Відповідно до матеріалів справи районним судом встановлено, що 22 листопада 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», назву якого було змінено на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 75 тис. грн. на трок до 22 листопада 2037 року зі сплатою 14,5 % річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання ОСОБА_6 передав в іпотеку банку належне йому на підставі договору купівлі-продажу від 22 листопада 2007 року нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Ворошилова, 30, м. Котовськ, Одеська область, і розташований на приватизованій земельній ділянці 641 кв. м.

22 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_5 був укладений договір поруки №159964, згідно з умовами якого Поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати за невиконання Позичальником ОСОБА_6, усіх його зобовязань перед Банком по договору № 0 від 22.11.2007 року.

08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до п.1.2.2. Кредитного договору Банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати за кредит,змінивши при цьому термін повернення кредиту.

У березні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовними вимогами до ОСОБА_6(основного боржника) в котрих посилаючись на вищезазначені кредитні правовідносини просив в звязку з заборгованістю за кредитним договором у розмірі 99 183 грн.61 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Ворошилова, 30, м. Котовськ, Одеська область, і розташований на приватизованій земельній ділянці 641 кв. м.; припинити паво власності ОСОБА_7 на спірний житловий будинок та виселити з нього відповідача та інших мешканців; витребувати у ОСОБА_6 технічний паспорт, правовстановлюючі документи ( або їх дублікати) на домоволодіння. ( а.с.113-115)

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобовязання є прострочення ? невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Суди встановили, що сторони визначили як строк дії договору ? до повного виконання сторонами своїх зобовязань за кредитами та процентами за користування ними (пункт 1.2.2 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту ? до 22 листопада 2037 року, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісячно, у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, а також строки сплати процентів за користування кредитом щомісячно, одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, визначений графіком повернення кредиту та сплати процентів.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 17 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-53цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд зробив правовий висновок про те, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки:

-протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України);

-протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України);

-протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У звязку з порушенням боржником ОСОБА_6 умов кредитного договору щодо повернення кредиту, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, предявивши позовну вимогу в березні 2014 року до нього, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття майна у власність.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Предявивши позовну вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття майна у власність в березні 2014 року в звязку з повним достроковим погашенням заборгованості за кредитом у розмірі 99 183 грн.61 коп., кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити до поручителя вимоги протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід було предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

У справі, районний суд, з урахуванням зазначених норм матеріального права дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для припинення поруки в порядку частини четвертої статті 559 ЦК України, укладений 22 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_5 №159964 не звернув уваги, що змінений строк виконання основного зобовязанняшляхом предявлення позовних вимог до боржника- Ващенко О.В. про зверення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття майна у власність в результаті заборгованості за кредитним договором у розмірі 99 183 грн.61 коп., а до поручитела звернувся з позовом після спливу шестимісячного строку-26 серпня 2015 року.

За таких обставин,судова колегія вважає договір поруки укладений 22 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_5 №159964 припиненим, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З врахуванням вищезазначеного, судова колегія приходить до висновку. що районним судом порушено вимоги ст.212-214 ЦПК України, а тому з підстав ст.309 ч.1 п.3,4 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, в звязку з припиненням договору поруки.

В силу ст.88 ЦПК України поверненню заявнику підлягає сплачений нею судовий збір так як він документально підтверджений.

Керуючись ст. 218, 303, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28.02.2017 року скасувати.

В позовній заяві Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_5 судові витрати 1340 грн.

Рішення набирає законної сили негайно та підлягає оскарженню в касаційному порядку на протязі 20 днів.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді - О.М.Таваркіладзе

ОСОБА_8