Справа № 463/6195/15-ц
Провадження № 2/463/155/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Головатого Р.Я.

з участю секретаря судових засідань Миличук У.Р.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ПАТ «Брокбізнесбанк» Лободи В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Марко Лариса Володимирівна, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання іпотечного договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів, просить встановити факт проживання позивача станом на 19.02.2008 разом з її матір'ю ОСОБА_7, батьком ОСОБА_8, рідним братом ОСОБА_5 у будинку АДРЕСА_1; визнати недійсним іпотечний договір, укладений 19.02.2008 між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Марко Л.В.

Свої вимоги мотивує тим, що 19.02.2008 між АБ «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк» та матір'ю позивача - ОСОБА_7 було укладено кредитний договір №20/Ц/08/Ф про надання грошових коштів у вигляді відкличної поновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості у розмірі 79200 доларів США, на трок з 19.02.2008 до 18.02.2018, зі сплатою процентів за користування у розмірі 13% річних для споживчих потреб.

З метою забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 19.02.2008 між рідним братом позивача - ОСОБА_5 та банком було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Марко Л.В., згідно з умовами якого ОСОБА_5 передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 101,3 кв.м, житловою площею 58,6 кв.м з усіма надвірними спорудами та земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий НОМЕР_1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого держаним нотаріусом шостої Львівської державної нотаріальної контори Максимів Л.Д. 13.09.1993.

Про укладення вказаного договору іпотеки позивач дізналася в червні 2015 року та вважає, що такий слід визнати недійсним, оскільки з 14.08.1995, тобто з дня народження позивача у тому числі на день укладення спірного договору та по теперішній час позивач постійно проживала у вказаному будинку, і як член сім'ї власника нерухомого майна мала та має право користування цим майном на законних підставах. Вважає, що банк, укладаючи спірний договір іпотеки, діяв недобросовісно по відношенню до позивача як малолітньої дитини, так як знаючи, що в позичальника є малолітня дитина, яка проживає у будинку, який є предметом іпотеки, знаючи про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення спірного договору, уклав іпотечний договір без отримання такого дозволу, а тому вважає, що дана угода вважається неправомірною (нікчемною).

Факт постійного проживання позивача у будинку, який є предметом іпотеки підтверджується табелем досягнень у навчанні та відвідування шкоди за 2007/2008 навчальний рік, грамотою, атестатом про закінчення у 2012 році школи, висновком профільної педіатричної ЛКК, медичною карточкою комунальної 6-ої міської лікарні. Крім цього, вказаний факт можуть підтвердити також сусіди, однокласники позивача, друзі, вчителі.

На час укладення спірного договору позивач була знята з реєстрації у вищевказаному будинку та зареєстрована за місцем проживання дідуся і бабусі позивача за адресою: АДРЕСА_2, однак фактично там ніколи не проживала, а продовжувала проживати у будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Тому вважає, що укладаючи спірний договір ОСОБА_5 як власник переданого в іпотеку будинку та банк не мали права порушувати права малолітньої дитини та укладати договір іпотеки, а нотаріус не мав права посвідчувати цей договір без попередньої згоди та дозволу органу опіки та піклування.

Враховуючи наведене просить встановити факт проживання позивача станом на 19.02.2008 разом з її матір'ю ОСОБА_7, батьком ОСОБА_8, рідним братом ОСОБА_5 у будинку АДРЕСА_1 та визнати недійсним іпотечний договір, укладений 19.02.2008 між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Марко Л.В., оскільки під час його укладення сторонами недодержано вимог ч.ч.1, 6 ст.203 ЦК України та вони діяли недобросовісно по відношенню до позивача, порушуючи її права.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях. Зазначив, що укладаючи спірний договір іпотеки його сторони діяли всупереч вимогам ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей» та ст.чт.17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», тому вважає, що такий слід визнати недійсним.

Представник відповідача ПАТ «Брокбізнесбанк» в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях (а.с.50-51). Вважає, що посилання позивача на медичні довідки, грамоти та інші документи зі школи не підтверджують факту постійного проживання позивача у будинку, який є предметом іпотеки, а свідчать лише про те, що позивач відвідувала навчальний заклад за вказаною адресою та зверталася в поліклініку з приводу певних хвороб.

Крім цього, на час укладення спірного договору іпотеки позивач не була зареєстрована у будинку, який є предметом договору іпотеки, що підтверджується відповідною довідкою та визнається самою ОСОБА_4, тому ОСОБА_5 при укладенні договору надав правдиві відомості щодо факту відсутності малолітніх чи неповнолітніх дітей.

Також вважає, що обов'язкову згоду та дозвіл органу опіки та піклування та укладення правочину щодо нерухомого майна дитини необхідно отримати у разі укладення таких правочинів батьками дитини, в той час як іпотекодавцем є брат позивача, а не її батьки.

Крім цього, зазначив, що на даний час позивач є повнолітньою, вона не мала і не має права власності на будинок АДРЕСА_1, а набула право користування таким як член сім'ї власника та зберігає його протягом часу перебування будинку в іпотеці.

Враховуючи наведене в задоволенні позову просив відмовити.

В судовому засіданні 23.12.2015 представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_10 позов визнав, в наступні судові засідання не з'явився.

Третя особа Марко Л.В. в судовому засіданні 23.12.2015 у вирішенні спору поклалася на розсуд суду. В наступні судові засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

19.02.2008 між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір (а.с.9-12), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Марко Л.В., згідно з умовами якого ОСОБА_5 передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 101,3 кв.м, житловою площею 58,6 кв.м з усіма надвірними спорудами та земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий НОМЕР_1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №20/Ц/08/Ф, укладеним 19.02.2008 між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_7 про надання грошових коштів у вигляді відкличної поновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості у розмірі 79200 доларів США, на трок з 19.02.2008 до 18.02.2018, зі сплатою процентів за користування у розмірі 13% річних для споживчих потреб (а.с.13-14).

При цьому, як вбачається з договору іпотеки (а.с.9-12) предмет іпотеки належить іпотекодавцю - ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого держаним нотаріусом шостої Львівської державної нотаріальної контори Максимів Л.Д. 13.09.1993.

Відповідно до п.2.2 договору іпотеки іпотекодавець засвідчує, що в квартирі, яка передається в іпотеку, малолітні та неповнолітні діти не прописані та не проживають.

Як вбачається зі скерованої на виконання вимог ухвали суду відповіді ВК ВМР від 16.12.2016 №3-14-1029 (а.с.133-142), позивач з 23.01.1996 була зареєстрована у будинку АДРЕСА_1, однак 25.01.2008 разом з батьком ОСОБА_8 була виписана у АДРЕСА_2. З позовної заяви вбачається, що за вказаною адресою проживають бабуся та дідусь позивача.

Разом з тим, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суду повідомили, що позивач з народження та по даний час проживає у АДРЕСА_1.

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що на час укладення спірного іпотечного договору - 19.02.2008 позивач була малолітньою (а.с.15).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1, 6 ст.203 ЦК України в редакції чинній на момент укладення спірного договору, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.3 ст.17, ч.3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» в редакції чинній на момент укладення спірного договору, батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», в редакції чинній на момент укладення спірного договору, держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Сторонами визнано, що орган опіки та піклування згоду та дозвіл на укладення іпотечного договору не надавав. Наведене підтверджується також листом ЛРА ЛМР від 30.12.2015 №33-зв-2042 (а.с.100).

Оцінивши в сукупності представлені позивачем копії медичних документів, грамоту та інші документи зі школи (а.с.17-28), покази свідків, суд приходить до висновку, що станом на 19.02.2008 позивач разом з її матір'ю ОСОБА_7, рідним братом ОСОБА_5 проживала у будинку АДРЕСА_1, тому на підставі ст.29, ст.405 ЦК України мала право користування вказаним будинком, відтак для укладення спірного іпотечного договору необхідною була попередня згода органу опіки та піклування.

Разом з тим, за змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

Вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року у справі за №6-589цс16, який відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом встановлено, що позивач на даний час є повнолітньою, з позовної заяви та показів свідків вбачається, що позивач з народження та по даний час постійно проживала у будинку АДРЕСА_1, що спростовує посилання позивача на порушення внаслідок укладення спірного іпотечного договору її права користування вказаним будинком, звуження обсягу майнових прав позивача в період, коли вона була дитиною та/або порушення охоронюваних законом інтересів, зменшення або обмеження прав та інтересів щодо жилого приміщення.

При цьому, судом не беруться до уваги посилання позивача на порушення банком права позивача на користування будинком АДРЕСА_1 у зв'язку з пред'явленням позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується ухвалою Личаківського районного суду м.Львова про відкриття провадження у справі від 13.06.2013 (а.с.103), оскільки рішення у вказаній справі про задоволення вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки як на час досягнення позивачем повноліття та і на даний час не ухвалено.

Враховуючи вищенаведене, незважаючи на відсутність необхідної попередньої згоди органу опіки та піклування для укладення спірного іпотечного договору, укладеного 19.02.2008 між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_5, суд не вбачає підстав для визнання такого недійсним, оскільки під час розгляду справи встановлено, що укладення спірного договору не призвело до порушення, звуження обсяг майнових прав позивача в період, коли вона була дитиною та/або порушення охоронюваних законом інтересів, зменшення або обмеження прав та інтересів щодо жилого приміщення, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-214 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Марко Лариса Володимирівна, про встановлення факту проживання ОСОБА_4 станом на 19.02.2008 разом з її матір'ю ОСОБА_7, батьком ОСОБА_8, рідним братом ОСОБА_5 у будинку АДРЕСА_1, та визнання недійсним іпотечного договору, укладеного 19.02.2008 між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Марко Ларисою Володимирівною - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м.Львова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Р.Я. Головатий