У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Маляренка А.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Родовід Банк» Куліша Віктора Миколайовича на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 16 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 34/АА-00016.08.2.

Факт видачі позичальнику кредитних коштів у сумі 33 319,15 доларів США підтверджено заявою на видачу готівки № 465_11 від 16 травня 2008 року та випискою по особовому рахунку за період з 16 травня 2008 року по 03 листопада 2014 року.

У зв'язку з порушеннями відповідачем зобов'язань за кредитним договором ПАТ «Родовід Банк», з урахуванням уточнень позовних вимог, просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 53 151,20 доларів США та 13 058 069 грн 99 коп.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Родовід Банк» Куліш В.М. просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 34/АА0016.08.2, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 33 319,15 доларів США терміном по 16 травня 2015 року, зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитними коштами.

У результаті неналежного виконання умов цього договору у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість, яка станом на 29 грудня 2014 року становила 53 151,20 доларів США та 13 058 069 грн 99 коп.

Згідно з п. 5.2 кредитного договору банк має право у разі недотримання позичальником умов договору вимагати дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а у разі невиконання позичальником цих вимог, звернути стягнення на предмет застави згідно договору застави.

Відповідно до листа № 2009-199177-А/10.4 від 15 квітня 2009 року, який отримано ОСОБА_4 29 вересня 2009 року банк скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України і змінив строк виконання основного зобов'язання направивши вимогу про дострокове погашення кредиту протягом 30 днів з моменту отримання претензії.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно виходив із того, що позивачем пропущено встановлений законом строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якого наполягав відповідач.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02 грудня 2015 року по справі № 6-1349 цс 15 та у постанові від 27 січня 2016 року по справі № 6-990 цс 15.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Родовід Банк» Куліша Віктора Миколайовича відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.В. Маляренко

О.М.Ситнік