Справа № 308/9850/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2017 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:
головуючого-судді Бенца К.К.,
при секретарі Віраг Е.М.
за участі представника позивача по справі ОСОБА_1 - адвокат Бількін О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон та виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька ,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька.
Позивач зазначає, що на початку червня 2016 року відповідач відмовився здійснювати подальше утримання старшого сина ОСОБА_6 і останній повернувся до неї і наразі проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1, і перебуває на її утриманні. В телефонному режимі вона заверталась до ОСОБА_3 з проханням надати згоди на виїзд за кордон старшого сина ОСОБА_6 для можливості поїздок з дітьми на термальні басейни в Угорщину для їх оздоровлення, а також поїздки на море та можливих екскурсій до Угорщини та Словаччини для забезпечення всебічного та гармонійного розвитку дітей, розширення їх світогляду. Проте її колишній чоловік безпідставно відмовився надати згоду на виїзд дитини за межі України. При цьому, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не навів, на даний час навіть не відповідає на телефонні дзвінки. Позивач вважає, що діти в одинаковій мірі заслуговують на всебічний розвиток, водночас через відсутність згоди відповідача щодо старшого сина ОСОБА_6, останній обмежений у поїздках за кордон, а відповідно і у відпочинку та оздоровленні. Така поведінка відповідача та батька неповнолітнього сина, на її думку, шкодить інтересам останнього та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку, та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами.
З посиланням на викладене, зважаючи на необхідність періодичних виїздів дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення, безпідставне небажання батька дитини надати згоду на виїзд дитини за кордон позивач просить суд: надати дозвіл на виїзд ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, за кордон до Угорщини та інших країн Європейського Союзу та Шенгенської угоди без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_3 до досягнення дитиною повноліття.
У ході судового розгляду справи позивач скориставшись правом передбаченим ст. 31 ЦПК України подала до суду заяву про збільшення позовних вимог та просить суд: надати дозвіл на тимчасові виїзди за межі України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, до Угорщини, Словацької республіки, Чеської республіки, республіки Польща та інших країн Європейського Союзу та Шенгенської угоди без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_3 до досягнення дитиною повноліття; надати дозвіл ОСОБА_1 на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон, візових та інших документів для тимчасових виїздів або супроводу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, за межі України до Угорщини, Словацької республіки, Чеської республіки, республіки Польща та інших країн Європейського Союзу та Шенгенської угоди без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_3 до досягнення дитиною повноліття.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бількін О.С. збільшені позовні вимоги уточнив, просив надати дозвіл на виїзд ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, за кордон до Угорщини, Словаччини і Польщі без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_3 строком до 31.12.2017 року та надати дозвіл ОСОБА_1 на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон, візових та інших документів для тимчасових виїздів або супроводу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, за межі України до Угорщини, Словацької республіки, республіки Польща без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_3 строком до 31.12.2017 року. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові та заяві про збільшення позовних вимог. Не заперечив проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 01.11.2000 року по 10.03.2009 року.
За час шлюбу у подружжя народилось двоє дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2
Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26.02.2009 року №2п-915/09 шлюб між подружжям було розірвано (а.с.5-6). Даним судовим рішенням визначено місце проживання старшого сина ОСОБА_4 після розлучення разом з батьком ОСОБА_3, а молодшого сина ОСОБА_5 разом з матір'ю - ОСОБА_7.
З свідоцтва про шлюб, виданого 05.09.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського МРУЮ в Одеській області, слідує, що після укладення шлюбу 05 вересня 2013 року ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с.4).
Судом встановлено, що на початку червня 2016 року відповідач відмовився здійснювати подальше утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і останній повернувся до матері та перебуває на її утриманні.
Згідно довідки відділу реєстраційних дій Чопської міської ради про реєстрацію місця проживання особи №130 від 21.09.2016 року неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 21 вересня 2016 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, тобто за місцем реєстрації та проживання матері ОСОБА_1.
Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.
У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, предметом їх основної турботи та основним обов'язком є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відпочинок та оздоровлення є важливою складовою життя дитини, спрямований саме на всесторонній розвиток дитини.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Судом встановлено, що відповідач, як батько неповнолітнього ОСОБА_4, не надає згоди на виїзд останнього за межі України, а отже позивач не має можливості в повному обсязі надати дитині необхідний відпочинок.
За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою.
Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України від 27 січня 1995 року № 57.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в'їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та п.4 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 року №152 паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років.
Пунктом 7 Порядку визначено, що оформлення та видача паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 16-річного віку здійснюються - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа.
У відповідності до п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (надалі Правил), перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну: паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Згідно з пунктів 3 та 4 Правил - виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею повноліття та без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини.
Оцінюючи в сукупності вищевикладені фактичні обставини, положення закону, виходячи з інтересів дитини, приймаючи до уваги поведінку батька неповнолітнього, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що уточнені збільшені ппозовні вимоги підлягають до часткового задоволення з мотивів викладених вище.
Керуючись ст.313 ЦК України, ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України від 27 січня 1995 року № 57, ст.ст. 141, 157 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215, 224-226, 294 ЦПК України, суд,-
Збільшені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон та виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька - задовольнити частково.
Надати дозвіл ОСОБА_1 на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон, візових та інших документів для тимчасових виїздів або супроводу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, за межі України до Угорщини, Словацької республіки та республіки Польща без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_3 до досягнення ОСОБА_4 16-річного віку.
Надати дозвіл на тимчасові виїзди за межі України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, до Угорщини, Словацької республіки та республіки Польща без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_3 до досягнення ОСОБА_4 16-річного віку.
В решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду К.К. Бенца