У Х В А Л А

13 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М.,Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Сокальського районного суду Львівської області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Ухвалою Червоноградського міського суд Львівської області від 26 лютого 2016 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті провадження у вказаній справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 122 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Ухвалою апеляційного суд Львівської області 27 квітня 2016 року частково скасовано ухвалу Червоноградського міського суд Львівської області від 26 лютого 2016 року про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_4 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. В іншій частині ухвалу першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено судові рішення першої та апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень та передачу справи на розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, а саме статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); статей 108, 110, 332, 336, 342, 344, 345 ЦПК України.

На підтвердження зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 липня 2012 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, при оскарженні судового рішення, яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ якщо установить, що воно є незаконним.

Постановляючи ухвалу 30 листопада 2016 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, залишивши судові рішення без змін, погодився з їх висновками про відсутність правових підстав для відкриття провадження у справі в частині вимог щодо суду першої інстанції з огляду на те, що суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

Проте у наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 липня 2012 року суд касаційної інстанції, скасовуючи ухвали судів попередніх інстанцій та направляючи справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, виходив із того, що суди, відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України, не врахували тих обставин, що позивач рішення суду чи дії судді не оскаржує, а вважає, що такими діями йому завдана моральна шкода і принижена честь, гідність та ділова репутація, тому звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на норми цивільного права, що має бути перевірено і оцінено судом. При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суди не дотрималися вимог процесуального права та постановили помилкові ухвали, які підлягають скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Верховний Суд України вже вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні зазначених заявником норм права у подібних правовідносинах та висловлював свою правову позицію.

Зокрема, в постанові Верховного Суду України від 1 березня 2017 року у справі №6-3139цс16 міститься правова позиція, відповідно до якої належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя, тому судам слід відмовляти у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України, оскільки така позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки рішення у справі, про перегляд якого подано заяву, відповідає правовій позиції Верховного Суду України, колегія суддів не вбачає необхідності у відкритті провадження у вищезазначеній справі.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Сокальського районного суду Львівської області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук