АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________ Справа № 635/3896/14-ц Головуючий 1 інстанції Сітбаталова Н.І.
Провадження № 22ц/790/38/17 Доповідач: Коваленко І.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Довгаль А.П.,

при секретарях Дмитренко А.Ю., Калюжній Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, усунення перешкод у здійсненні права власності, виселення та вселення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, усунення перешкод у здійсненні права власності, виселення та вселення.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 13 листопада 1999 року вона з ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 31 липня 2012 року. Від шлюбу вони мають доньку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживання якої визначено разом з матір'ю. В період шлюбу, 17 січня 2003 року, відповідачем за договором купівлі-продажу, придбано 29/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2014 року в порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності за кожним по 29/100 частин вищевказаного житлового будинку. Проте, відповідач перешкоджає їй разом з донькою користуватися належною їй частиною житлового будинку, забороняючи вселитись та погрожуючи застосуванням фізичної сили.

У зв'язку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила виділити в натурі майно, що належить їй на праві спільної часткової власності, а саме: 29/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, по АДРЕСА_1, а саме: приміщення кухні літ. «3-5» площею 10,10 кв.м. та житлову кімнату літ. «3-4» площею 19,40 кв.м.,припинити право спільної часткової власності на вказаний житловий будинок, а також приміщення кухню літ. «3-5» площею 10,10 кв.м. та житлову кімнату літ. «3-4» площею 19,40 кв.м, визначити порядок спільного володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою площею 2 950 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 її співвласниками ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, виділити їй у володіння, користування та розпорядження земельну ділянку, що становить 29/100 частин площі земельної ділянки, яка перебуває у володінні, користуванні та розпорядженні співвласників житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_3 з займаних ним 29/100 частин спірного житлового будинку, а саме приміщення кухні літ. «3-5» площею 10,10 кв.м. та житлової кімнати літ. «3-4» площею 19,40 кв.м, а її вселити 29/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, а саме приміщення кухню літ. «3-5» площею 10,10 кв.м. та житлову кімнату літ. «3-4» площею 19,40 кв.м, зобов'язати відповідача надати їй дозвіл на облаштування окремого входу до її частини житлового будинку та не чинити перешкод у проведенні газу та водопостачання до цієї частини житлового будинку, судові витрати просила покласти на відповідача.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі, судові витрати віднесено за рахунок позивачки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі; вказує, що виконаний експертом висновок у справі по судовій будівельно-технічній експертизі не відповідає вимогам законодавства, тоді як він покладений в основу оскаржуваного рішення; крім того, судом першої інстанції не були розглянуті вимоги щодо вселення позивачки у спірне домоволодіння.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності та безпідставності позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на власний розсуд.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою вправі власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що житловий будинок АДРЕСА_1 є об'єктом права спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.8 т.1).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2014 року визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 29/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за кожним (а.с.7 т.1).

Матеріали справи свідчать, що домовленостей про порядок володіння та користування житловим будинком надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 між сторонами відсутня.

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991 року при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №6074 від 30 жовтня 2015 року встановлено, що розподілити 29/50 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не надається можливим, варіанти виділу надвірних будівель сторонам по справі неможливі; у складі 29/50 частин житлового будинку, що підлягає розподілу підвальне приміщення відсутнє (а.с.108 т.1).

У суді апеляційної інстанції за клопотанням позивачки призначено повторну судову будівельно-технічну експертизу (а.с.191 т.1).

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №4694 від 12 жовтня 2016 року встановлено також, що виділити належні ОСОБА_1 29/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 у відповідності до часток співвласників та з відступом від них не надається можливим. Виділити позивачці на її ідеальну частку 29/100 приміщення кухні 3-5 площею 10,1 кв.м., житлову кімнату 3-4 площею 19,4 кв.м. не надається можливим. Варіанти порядку користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою не надавались (а.с.194-202 т.1).

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до вимог ст. 383, 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків. письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Позивачкою будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надано.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не розглянуті її вимоги про вселення, колегією суддів не приймаються .

З уточненої позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просила виселити ОСОБА_3 з займаних ним 29/100 частин спірного житлового будинку, а саме приміщення кухні літ. «3-5» площею 10,10 кв.м. та житлової кімнати літ. «3-4» площею 19,40 кв.м. та вселити її у 29/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, а саме приміщення кухню літ. «3-5» площею 10,10 кв.м. та житлову кімнату літ. «3-4» площею 19,40 кв.м.

Ці її вимоги пов'язані саме із виділенням їй цієї частини будинку в натурі.

З урахуванням того, що виділити вказані приміщення, а саме кухню літ. «3-5» та житлову кімнату літ. «3-4», не є можливим, тому судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову про вселення та виселення саме в ці приміщення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді