Справа № 333/5683/16-ц
Провадження № 2/333/311/17
16 березня 2017 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Наумової І.Й.,
при секретарі Кунець В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Запорізький районний відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області про збільшення розміру аліментів та стягнення заборгованості по аліментам та пені за прострочення сплати аліментів, -
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення заборгованості по аліментам та пені за прострочення сплати аліментів, який уточнила під час розгляду справи. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2006 року з ОСОБА_2 було стягнуто на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 100,00 гривень, щомісячно, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 26.04.2006 року і до повноліття дитини. Однак, ОСОБА_2 ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого станом на 01.02.2017 року виникла заборгованість в розмірі 1416 грн. 66 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ. У відповідності до ч.1 ст.196 СК України, відповідач повинен сплатити їй неустойку (пеню) в розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, а всього у розмірі 7943 грн. 00 коп., що підтверджено наданим розрахунком за період з 01.09.2013 року по 01.09.2016 року. Обгрунтовуючі позовні вимоги щодо збільшення розміру аліментів, позивач зазначає, що стягнені аліменти в розмірі 100 грн. в 2006 році в даний час не можна назвати аліментами, так як купівельна спроможність гривні, як грошової одиниці, зменшилась в десятки разів. Матеріальне становище позивача також змінилося. Позивач розірвала другий шлюб і виховує двох неповнолітніх дітей самостійно, доходи так само зменшились в результаті економічної кризи, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, свої доходи приховує і ухиляється від сплати аліментів. Тому позивач змушена звернутись з даним позовом до суду.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.
Відповідач та представник відповідача ОСОБА_5 частково визнали позовні вимоги, а саме в частині заборгованості по сплаті аліментів на 01.02.2017 року в розмірі 1416 грн. 66 коп., вважають, що розмір аліментів на дитину повинен складати 506,70 грн., що становить 30% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років. Проти задоволення позовних вимог щодо стягнення пені заперечували, зазначивши, що дійсно деякий час відповідач своєчасно не сплачував аліменти, але на протязі 2015-2016 років він сплатив значну суму коштів на погашення заборгованості по аліментам. Пояснили, що відповідач не має постійної роботи, має періодичні заробітки - займається ремонтом квартир. Має іншу родину, на утриманні відповідача знаходиться син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та батько - пенсіонер. Його дружина працює бухгалтером, але місце її роботи та її дохід відповідачу невідомий. Надали письмові заперечення.
Представник третьої особи: Запорізький районний відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не зявився, надав суду матеріали виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-858 виданим 30.06.2006 року Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 100,00 гривень, щомісячно, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень представників сторін, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2006 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 100,00 гривень, щомісячно, починаючи з 26.04.2006 року і до повноліття дитини.

В провадженні Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області знаходиться виконавче провадження за виконавчим листом № 2-858 виданим 30.06.2006 року Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 100,00 гривень, щомісячно, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_2, складеною державним виконавцем Хортицького ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_8 від 22.02.2016 року, загальна заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 01.12.2012 року станом на 01.02.2017 року становить 1416 гривень 66 копійок. Згідно даного розрахунку встановлено, що лише на протязі 2015 -2016 років відповідачем сплачувались кошти у розмірі по 500 грн. та по 1000 грн. одним переказом на погашення заборгованості по сплаті аліментів. Дана обставина не заперечувалась сторонами.

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не повязується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» стосовно повідомлення належним чином державним виконавцем відповідача про суму заборгованості та про строк її погашення, з урахуванням того, що відповідач знав про необхідність сплати аліментів.

Разом із тим згідно з ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем (а не стягувачем, чи боржником). Лише визначивши розмір такої заборгованості, можна обчислювати неустойку.

Як розяснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 був достовірно обізнаний про свій обовязок зі сплати аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 100 гривень, щомісячно, починаючи з 26.04.2006 року.

До суду відповідачем не було надано достатніх, належних та допустимих доказів невиконання ним своїх зобовязань зі сплати аліментів з поважних або незалежних від останнього причин (відсутні довідки про хворобу, непрацездатність, тощо). Будь-яких обставин, які б унеможливлювали щомісячну сплату аліментів і являлися поважними причинами для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання судового рішення протягом вказаного періоду часу по справі не встановлено, тому, на думку суду, заборгованість по сплаті аліментів виникла лише через вину відповідача.

Відповідно до п.9 ч.3 ст. 129 Конституції України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що рішення суду є обовязковим до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. В даному випадку для відповідача така відповідальність встановлена ст.196 СК України.

Оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду України в постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14.

Позивачем надано розрахунок пені, але він зроблений не вірно.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду України, з урахуванням розрахунку заборгованості по аліментам, складеним державним виконавцем, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за даним виконавчим листом складає в:

- вересні 2013 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 30 днів = 30,00 грн.;

- жовтні 2013 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 31 день = 31,00 грн.;

- листопаді 2013 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 30 днів = 30,00 грн.;

- грудні 2013 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 31 день = 31,00 грн.;

- січні 2014 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 31 день = 31,00 грн..

- лютому 2014 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 28 днів = 28,00 грн.;

- березні 2014 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 31 день = 31,00 грн.;

- квітні 2014 р.100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 30 днів = 30,00 грн.;

- травні 2014 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 31 день = 31,00 грн.;

- червні 2014 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 30 днів = 30,00 грн.;

- липні 2014 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 31 день = 31,00 грн.;

- серпні 2014 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 31 день = 31,00 грн.;

- вересні 2014 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 30 днів = 30,00 грн.;

- жовтні 2014 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 31 день = 31,00 грн.;

- листопаді 2014 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 30 днів = 30,00 грн.;

- грудні 2014 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 31 день = 31,00 грн.;

- січні 2015 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 31 день = 31,00 грн.;

- лютому 2015 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 28 день = 28,00 грн.;

- березні 2015 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 31 день = 31,00 грн.;

- квітні 2015 р.100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 30 днів = 30,00 грн.;

- травні 2015 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 31 день = 31,00 грн.;

- червні 2015 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 30 днів = 30,00 грн.;

- липні 2015 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 31 день = 31,00 грн.;

- серпні 2015 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 31 день = 31,00 грн.;

- вересні 2015 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 30 днів = 30,00 грн.;

- жовтні 2015 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 31 день = 31,00 грн.;

- листопаді 2015 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 30 днів = 30,00 грн.;

- грудні 2015 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 31 день = 31,00 грн.;

- січні 2016 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 31 день = 31,00 грн..

лютому 2016 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 29 днів = 29,00 грн.;

- березні 2016 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 31 день = 31,00 грн.;

- квітні 2016 р.100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 30 днів = 30,00 грн.;

- травні 2016 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 31 день = 31,00 грн.;

- червні 2015 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 30 днів = 30,00 грн.;

- липні 2016 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 31 день = 31,00 грн.;

- серпні 2016 р. 100,00 грн., отже пеня за даний місяць складає 100,00 грн. х 1% х 31 день = 31,00 грн.;

Посилання відповідача та на оплату коштів як на оплату аліментів в рахунок сплати аліментів на наступні місяці суд не приймає та вважає їх безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено заборгованість по сплаті аліментів.

Враховуючи наведене, загальна сума неустойки (пені) за період з 01 вересня 2013 р. по 01 вересня 2016 р. складає 1096,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Судом встановлено, що 16.07.2001 року народився ОСОБА_3, батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим 09 серпня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя.

Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

На підставі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, розмір аліментів у кожному випадку визначає суд, беручи до уваги різні обставини, у тому числі й матеріальне становище платника аліментів. Закон не встановлює верхньої межі розміру аліментів на дитину, а називає лише мінімальний їх розмір (нижню межу). У ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України зазначено, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж, 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України.

Із зазначених норм закону випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов'язком, і може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

З матеріалів справи випливає, що після ухвалення рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.06. 2006 року, сімейний і матеріальний стан позивача змінився (він одружився, а 20 листопада 2009 року у нього народилася ще одна дитина ОСОБА_9). Також судом враховано, що з відповідача стягувались аліменти за рішення суду у розмірі 100,00 грн. Прожиткови й мінімум для дітей віком від 6 до 18 років на час розгляду справи відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» встановлений у розмірі 1689 грн.. Посилання відповідача, що він не має доходів спростовуються його поясненнями в судовому засіданні, якими він підтвердив, що отримує дохід від ремонту квартир. Несвідомість відповідача про отримання доходів дружини від роботи на посаді бухгалтера суд сприймає як ухилення відповідача від можливості судом встановлення всіх обставин у справі.При цьому посилання позивача, що на його утриманні перебуває непрацездатний батько пенсіонер, який отримує щомісячний постійний дохід у вигляді пенсії, суд не приймає до уваги, так як відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження зазначеного.

При визначенні частки доходу відповідача, до якої необхідно збільшити розмір стягнутих за рішеннями суду аліментів, суд, враховуючи, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Відповідач молода, працездатна особа, неофіційно працює, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини та з урахуванням положень ст.182 СК України у розмірі 900 грн., та забезпечити сину не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти той рівень життя, які дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками.

У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про необхідність збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від від 09.06. 2006 року на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та вважає, що з урахуванням сімейного та матеріального стану сторін, тверда грошова сума у розмірі 900 грн. буде відповідати вимогам законодавства та збереженню рівня життя дитини.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при змінні розміру аліментів аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.1. ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Оскільки відповідачем визнані позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 1416 гривень 66 копійок, дані вимоги на підлягають доказуванню та підлягають стягненню з відповідача.

Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, матеріальний стан обох сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ч.1 ст.3, ч.1 ст.18, ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.180-182, 192, 196 Сімейного кодексу України, ст.ст.10, 11, 59, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Запорізький районний відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області про збільшення розміру аліментів та стягнення заборгованості по аліментам та пені за прострочення сплати аліментів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 1096,00 грн. (одна тисяча девятсот шість гр. 00 коп.). за період з 01.09.2013 року по 01.09.2016 року.

Збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2006 року, стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 900 (девятсот) гривень щомісяця, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.02.2017 року у розмірі 1416 грн. 66 коп. (одна тисяча чотириста шістнадцять грн.. 66 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької облоасті. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й. Наумова