У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Бучацької міської ради Тернопільської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання незаконними та скасування рішень, визнання права в порядку спадкування на завершення процедури приватизації та одержання документів, що посвідчують право власності, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Монастирського районного суду Тернопільської області від 15 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 14 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Бучацької міської ради Тернопільської області, третя особа - ОСОБА_5, про поділ земельної ділянки з виділенням часток в натурі у фактичне володіння й користування, проте до початку розгляду справи подала заяву про зміну предмета та підстави позову, згідно якої просила визнати незаконними та скасувати рішення Бучацької міської ради Тернопільської області від 10 грудня 2015 року № 74 «Про затвердження акту розгляду заяв гр. ОСОБА_5, ОСОБА_4 від 02 грудня 2015 року», в частині, що стосується передачі ОСОБА_5 у власність земельної ділянки орієнтовною площею до 0,0483 га для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_1, та рішення Бучацької міської ради Тернопільської області від 12 січня 2016 року № 130 «Про затвердження акту комісії по земельних питаннях від 05 січня 2016 року розгляду заяв гр. ОСОБА_4.» в частині відмови гр. ОСОБА_4 в безоплатній передачі 2/3 частини земельної ділянки загальною площею 0,0483 га на АДРЕСА_1. Окрім цього, просила визнати право в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_7 на завершення процедури приватизації земельних ділянок відповідно до п. 40 рішення Бучацької міської ради Тернопільської області № 1237 «Про безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок» від 07 жовтня 2009 року та одержання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки: площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на АДРЕСА_2, площею 0,0860 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на АДРЕСА_2, площею 0,0161 га земельної ділянки, що становить 1/3 частки земельної ділянки площею 0,0483 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1.

У подальшому ОСОБА_4 позовні вимоги уточнила та просила визнати за нею право в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_7 на завершення процедури приватизації земельних ділянок відповідно до п. 20 рішення виконавчого комітету Бучацької міської ради трудящих від 14 січня 1977 року № 4 та одержання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,0161 га, що становить 1/3 частки земельної ділянки площею 0,0483 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на АДРЕСА_1.

Позов обґрунтувала тим, що на підставі рішення Бучацької міської ради Тернопільської області № 1237 «Про безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок» від 07 жовтня 2009 року, яким її чоловіку ОСОБА_7 передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки (присадибна, площею 0,1000 га та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0860 га), які розташовані по АДРЕСА_2, останнім розпочато процедуру приватизації земельних ділянок, а саме укладено договір на виконання робіт із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на землю, суб'єктом господарювання в сфері землеустрою виготовлено збірний кадастровий план, комісією Бучацької міської ради було відновлено межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріплено межовими знаками в кількості 5 штук. Чоловік позивача ОСОБА_7 помер, не завершивши процедури приватизації, у зв'язку з чим позивач зверталась до Бучацької міської ради із неодноразовими заявами щодо надання згоди на завершення процедури приватизації земельної ділянки, розпочатої її чоловіком відповідно до рішення № 1237 від 07 жовтня 2009 року. Натомість Бучацькою міською радою 10 грудня 2015 року винесено рішення від № 74 «Про затвердження акту розгляду заяв гр. ОСОБА_5, ОСОБА_4 від 02 грудня 2015 року», яким вирішено передати ОСОБА_4 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею до 0,0910 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також орієнтовною площею до 0,0950 га для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_2, згідно площ, визначених п. 20 рішення виконавчого комітету Бучацької міської ради трудящих від 14 січня 1977 року № 4. Зазначеним рішенням ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею до 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та орієнтовною площею до 0,0483 га для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_1 згідно площ, визначених п. 19 рішення виконавчого комітету Бучацької міської ради трудящих від 14 січня 1977 року № 4.

Рішенням Бучацької міської ради від 16 січня 2016 року № 130 «Про затвердження акту комісії по земельних питаннях від 05 січня 2016 року розгляду заяв ОСОБА_4.» позивачу відмовлено в безоплатній передачі 2/3 частин земельної ділянки площею 0,0483 га на АДРЕСА_1.

Вищевказані рішення позивач вважає незаконними, оскільки, на її думку, в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_7 вона набула право на завершення процедури приватизації, розпочатої за життя спадкодавцем, та одержання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки згідно рішення Бучацької міської ради № 1237 від 07 жовтня 2009 року, яким ОСОБА_7 передано у приватну власність земельні ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на АДРЕСА_2, площею 0,0860 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на АДРЕСА_2, а також на земельну ділянку відповідно до п. 20 рішення виконавчого комітету Бучацької міської ради трудящих від 14 січня 1977 року № 4 площею 0,0161 га, що становить 1/3 частки земельної ділянки площею 0,0483 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на АДРЕСА_1.

Крім того, позивач зазначала, що у відповідності до п.19 зазначеного рішення № 4 від 14 січня 1977 року земельна ділянка площею 483 кв. м залишена в спільному користуванні гр. ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7, яка не була вилучена у ОСОБА_7 Тобто, поза увагою Бучацької міської ради залишилось питання відсутності добровільної відмови ОСОБА_7 від частини земельної ділянки площею 483 кв. м і відповідного рішення про вилучення частини земельної ділянки з його користування.

Також позивач вказувала на невмотивованість причини відмови їй відповідачем в безоплатній передачі 2/3 частини земельної ділянки загальною площею 0,0483 га на АДРЕСА_1.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 15 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 14 вересня 2016 року, позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 на завершення процедури приватизації земельних ділянок відповідно до п. 40 рішення Бучацької міської ради Тернопільської області №1237 «Про безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок» від 07 жовтня 2009 року, яким ОСОБА_7 передано безоплатно у власність земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_2, розміром 0,1000 га (присадибна), 0,0860 га (для ведення особистого селянського господарства).

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У іншій частині рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не оскаржуються, а тому не є предметом касаційного перегляду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За положеннями ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування виникають з моменту державної реєстрації цих прав; право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є спадкоємцем за заповітом після смерті свого чоловіка ОСОБА_7 та успадкувала належний спадкодавцю на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого Бучацькою державною нотаріальною конторою 11 лютого 2006 року за реєстром № 201, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується ксерокопією наявного у матеріалах справи свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28 травня 2015 року державним нотаріусом Бучацької державної нотаріальної контори, спадкова справа № 94/2015, реєстровий запис № 676.

Рішенням Бучацької міської ради № 1237 «Про безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок» від 07 жовтня 2009 року ОСОБА_7 передано у приватну власність земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,1000 га (присадибна) та земельну ділянку площею 0,0860 га (для ведення особистого селянського господарства).

З метою приватизації переданих у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_7 17 червня 2013 року уклав договір № 1306187 із суб'єктом підприємницької діяльності - ОСОБА_10 на виконання топографо-геодезичних та картографічних робіт по складанню кадастрового плану земельної ділянки.

Останнім складено збірний кадастровий план земельних ділянок, переданих рішенням органу місцевого самоврядування у приватну власність ОСОБА_7, що є складовою технічної документації, необхідної для приватизації земельних ділянок.

Однак завершити процедуру приватизації ОСОБА_7 не вдалося у зв'язку із непогодженням меж із суміжним землекористувачем ОСОБА_5, яка є власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

У вересні 2013 року чоловік позивача ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом до Бучацької міської ради, в якому просив постановити рішення про зобов'язання вирішити питання про передачу йому у власність земельних ділянок площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та 0,0860 га для ведення особистого селянського господарства на підставі поданої документації з землеустрою без погодження меж земельних ділянок із суміжним землекористувачем ОСОБА_5

У лютому 2014 року ОСОБА_5 також звернулася до суду з позовом до Бучацької міської ради, в якому просила скасувати п. 40 рішення Бучацької міської ради Тернопільської області від 07 жовтня 2009 року № 1237 «Про безоплатну передачу у власність земельних ділянок», яким безплатно передано у власність земельну ділянку ОСОБА_7 та зобов'язати Бучацьку міську раду розглянути на черговому пленарному засіданні сесії ради питання щодо акту комісії від 23 квітня 2013 року про встановлення меж між землекористувачами ОСОБА_7 та ОСОБА_5

25 квітня 2014 року справи за вищевказаними позовами були об'єднані в одне провадження.

У зв'язку із смертю ОСОБА_7 ухвалою суду від 14 квітня 2015 року до участі у справі залучено як процесуального правонаступника померлого позивача ОСОБА_7 його дружину ОСОБА_4

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 03 липня 2015 року у вказаній справі позов ОСОБА_4 задоволено, а у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2015 року рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 03 липня 2015 року скасовано, провадження у справі закрито.

Закриваючи провадження у справі, колегія суддів апеляційної інстанції виходила з того, що ОСОБА_7 не набув права власності на передані йому земельні ділянки в розумінні положень ЗК України, його спадкоємець ОСОБА_4 не може вважатися процесуальним правонаступником прав, пов'язаних з ухваленням відносно її чоловіка Бучацькою міською радою рішення 07 жовтня 2009 року. Також апеляційний суд роз'яснив право дружини спадкодавця ОСОБА_7, який розпочав процедуру приватизації земельних ділянок, звернутися до компетентного органу (в даному випадку Бучацької міської ради) про надання їй дозволу на завершення процедури приватизації, розпочатої спадкодавцем.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_5 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В частині вирішення позову ОСОБА_4 зазначену ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

Останньою ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 17 червня 2016 року рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 03 липня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_5 скасовано, провадження у справі в цій частині закрито.

У ході розгляду вказаної справи апеляційним судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_4 неодноразово зверталася із заявами до Бучацької міської ради з питань, що стосуються земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_2, АДРЕСА_1, зокрема: 14 вересня 2015 року із заявою про те, що у зв'язку із смертю чоловіка ОСОБА_7, просить внести зміни до рішення сесії п. 2 Бучацької міської ради від 07 жовтня 2015 року за № 1237, надати їй дозвіл на виготовлення документів, що підтверджують право власності на земельні ділянки; 16 жовтня 2015 року із заявою про вирішення її по суті, посилаючись на ухвалу апеляційного суду Тернопільської області; 04 листопада 2015 року із заявою щодо передачі їй як спадкоємцю ОСОБА_7 2/3 частини земельної ділянки площею 0,483 га на АДРЕСА_1; 04 листопада 2015 року із заявою про погодження документації із землеустрою замість суміжного землекористувача ОСОБА_5; 13 листопада 2015 року із заявою про намір бути присутньою при розгляді заяви ОСОБА_5 25 листопада 2015 року із заявою щодо земельної ділянки на АДРЕСА_1.

У подальшому позивач зверталася до відповідача з приводу вжиття заходів реагування шляхом приведення у відповідність до вимог чинних нормативно-правових актів в сфері регулювання земельних відносин рішення від 10 грудня 2015 року № 74 «Про затвердження акту розгляду заяв гр. ОСОБА_5, ОСОБА_4 від 02 грудня 2015 року» (від 23 грудня 2015 року), про погодження документації із землеустрою замість суміжного землекористувача (від 29 грудня 2015 року).

Рішенням Бучацької міської ради Тернопільської області від 10 грудня 2015 року № 74 «Про затвердження акту розгляду заяв гр. ОСОБА_5, гр. ОСОБА_4 від 02 грудня 2015 року» затверджено даний акт, надано ОСОБА_4 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею до 0,0910 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та орієнтовною площею до 0,0950 га для ведення особистого селянського господарствана АДРЕСА_2, згідно площ, визначених в п. 20 рішення виконавчого комітету Бучацької міської ради трудящих від 14 січня 1977 року № 4. Також надано дозвіл ОСОБА_5 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею до 0,006 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та орієнтовною площею до 0,0483 га для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_1, згідно площ, визначених в п. 19 рішення виконавчого комітету Бучацької міської ради трудящих від 14 січня 1977 року № 4.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно виходив із того, що право позивача в порядку спадкування на завершення процедури приватизації, розпочатої ОСОБА_7 підлягає захисту, оскільки ОСОБА_4 є спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7, а також те, що померлий за життя розпочав процедуру приватизації, яку не завершив до кінця, права власності на земельні ділянки у встановленому законом порядку не зареєстрував, а Бучацькою міською радою вирішено питання про надання ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою як власниці будинковолодіння.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Обставини, на які у своїй скарзі посилається заявник, були предметом дослідження судів попередніх інстанцій, доводи касаційної скарги правильність висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Монастирського районного суду Тернопільської області від 15 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 14 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О. Леванчук

А.В.Маляренко