Справа № 307/2793/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

15 березня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Мацунич М.В., Кожух О.А.

при секретарі: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Тячівського районного суду від 17 жовтня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановила:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (надалі Банк) звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 Позовні вимоги мотивовано тим, що 19 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та відповідачкою ОСОБА_3 укладено кредитний договір №0601/0908/88-094, відповідно до якого відповідачці було надано кредит в розмірі 12 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік з кінцевим терміном повернення 17 вересня 2018 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та відповідачкою ОСОБА_3 19 вересня 2008 року укладено договір іпотеки, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 в реєстрі за №5583, згідно до умов якого відповідачка надала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами №28, та земельну ділянку площею 0,0901 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку по вулиці Миру, 28 в с. Бедевля. Тячівського району, Закарпатської області.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за якими ПАТ «Сведбанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги в тому числі за кредитним договором №0601/0908/88-094 від 19 вересня 2008 року.

В порушення укладених умов кредитного договору №0601/0908/88-094 від 19 вересня 2008 року відповідачка ОСОБА_3 ухиляється від взятих на себе зобов'язань, не погашає кредит та щомісячну сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів і станом на 31.07.2015 року її заборгованість перед банком становить 163920,56 гривень, з яких 147902,34 гривень сума заборгованості за кредитом, 16018,22 гривень - сума заборгованості по відсотках за користування кредитом. З врахуванням наведеного просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним Договором №0601/0908/88-094 від 19 вересня 2008 в розмірі 163920,56 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,0901 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та розташовані по вулиці Миру. 28 в с. Бедевля, Тячівського району,Закарпатської області, які на підставі договору дарування від 30.12.2004 року, зареєстрованого нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 за реєстровим №1-1697 та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 05.03.2008 року, в цілій частині належать на праві власності ОСОБА_3, шляхом визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,0901 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, які розташовані по вулиці Миру,28. в с. Бедевля, Тячівського району, Закарпатської області за ПАТ «Дельта Банк», визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,0901 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані по вулиці Миру, 28 в с. Бедевля, Тячівського району, Закарпатської області

Рішенням Тячівського районного суду від 17 жовтня 2016 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк просить скасувати рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким заявлений позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді,перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту є позасудовим способом захисту, а тому порушене право позивача в такий спосіб не підлягає захисту.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи і відповідає вимогам закону.

Встановлено, що 19 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та відповідачкою ОСОБА_3 укладено кредитний договір №0601/0908/88-094, відповідно до якого відповідачці було надано кредит в розмірі 12 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік з кінцевим терміном повернення 17 вересня 2018 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та відповідачкою ОСОБА_3 19 вересня 2008 року укладено договір іпотеки, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 в реєстрі за №5583, згідно до умов якого відповідачка надала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами №28, та земельну ділянку площею 0,0901 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку по вулиці Миру, 28 в с. Бедевля. Тячівського району, Закарпатської області.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за якими ПАТ «Сведбанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги в тому числі за кредитним договором №0601/0908/88-094 від 19 вересня 2008 року.

Своїх зобовязань за кредитним договором відповідач ОСОБА_3 не виконувала належним чином внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно розрахунку банку станом на 31.07.2015 року163920,56 гривень, з яких 147902,34 гривень сума заборгованості за кредитом, 16018,22 гривень - сума заборгованості по відсотках за користування кредитом.

Таким чином, матеріалами справи доведено, що відповідач порушив свої зобовязання за договором.

Згідно звіту про оцінку ринкової вартості житлового будинку, проведеного приватним підприємцем ОСОБА_6 вартість житлового будинку в с.Бедевля, вул. Миру, 28 станом на 03.03.2016 року становить 328944 гривень (а.с. 139-169).

Згідно звіту про експертну грошову оцінку, проведеного «Хуст-Земля Карпат», ринкова вартість земельної ділянки, що надана у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_3, площею 0,0901 га, розташованої за адресою: с. Бедевля, вул. Миру, 28. Тячівського району, Закарпатської області, становить 155809,93 гривень.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч.І ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного 'зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України '"Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог інотекодержателя.

Згідно із ч.3ст.36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог інотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку''.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення нрава власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК країни).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджу є наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-1851цс15 від 30.03. 2016 року, і є обовязковою для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України).

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до п.12 укладеного іпотечного договору від 19 вересня 2008 року за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотеко держателя: за рішенням суду(п.12.1); на підставі виконавчого напису нотаріуса(п.12.2); згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, викладене в пп.12.3.1 та 12.3.2. (п.12.3).

Згідно з п.12.3.1 задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 вказаного Закону у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої у цьому підпункті п.12.3 Договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотеко держателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення на предмет іпотеки на підставі висновку незалежного експерта- субєкта оціночної діяльності.

Таким чином з укладеного іпотечного договору вбачається, що визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем визначено як позасудовий спосіб захисту згідно умов договору про задоволення вимог іпотекодержателя і сторонами в договорі було погоджено позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі інотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Матеріали справи не містять доказів про те, що іпотекодавець ОСОБА_3 надала згоду на передачу у власність у власність позивачу нерухомого майна, яке є предметом іпотеки у позасудовому порядку в рахунок погашення заборгованості за кредитом.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у заявленому позові, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі №6-1219цс16 не свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки згідно із правовою позицією, яка викладена Верховним Судом у даній справі, звернення стягнення на предмет іпотеки за відповідним застереженням в іпотечному договорі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом захисту вимог кредитора, забезпечених іпотекою.

Відповідно до ч.1 п.4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню (ч.2 ст.309 ЦПК України).

Суд першої інстанції правильно, відповідно до правових позицій, які викладені в постанові Верховного Суду України №6-11851цс15 від 30.03. 2016 року та постанові від 14 вересня 2016 року у справі №6-1219цс16, на яку посилається і Банк, застосував норми статей 33,36,37 Закону «Про іпотеку», які регулюють спірні правовідносини,

З врахуванням наведеного рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307,308,314,316,317,319ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 17 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді