АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний № 756/3608/16 Головуючий в 1 інстанції - Камбулов Д.Г.
Апеляційне провадження №22-ц/796/2945/2017 Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва Репецького Сергія Васильовича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві, третя особа: Прокуратура міста Києва про визнання права власності та звільнення майна з під арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: Прокуратура м. Києва про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним.

23 червня 2010 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,0845 га, що розміщена по АДРЕСА_1, кадастровий номер - НОМЕР_1.

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 275760126 від 23.06.2010 року та витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави № 27576248 від 23.06.2010 року, відсутні заборони відчуження вищевказаної земельної ділянки та відповідно відсутня податкова застава.

Відповідно до довідки № 00-10520/2010, виданої Головним управлінням земельних ресурсів КМДА на земельну ділянку були відсутні обмеження (обтяження).

Відповідно до пункту 2.1., договору визначено, що продаж вчиняється за 200856,00 гривень 00 копійок. Ці гроші продавець ОСОБА_3 одержав від покупця ОСОБА_2 повністю під час підписання цього договору.

Ціна продажу земельної ділянки визначена на підставі експертного звіту про грошову оцінку складеного ПП «Консалтингова група «Арго-Експерт» 26.04.2010 року.

Тому, враховуючи відсутність будь-яких обмежень щодо відчуження земельної ділянки, договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Висоцькою С.І., про що зроблено відповідний запис на державному акті на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_2.

Пунктом 5 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 р. N 671 (в редакції чинній на момент укладення договору ), державній реєстрації підлягають правочини, зокрема, договір купівлі - продажу, міни, земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна.

Державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Державного реєстру правочинів одночасно з його нотаріальним посвідченням (пункт 6 вказаного Тимчасового положення).

Згідно з пунктом 9 зазначеного Тимчасового порядку, дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру правочинів вважається датою державної реєстрації правочину.

Тому, 23.06.2010 року на виконання зазначених положень законодавства, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Висоцькою С.І було проведено державну реєстрацію договору купівлі-продажу земельної ділянки шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру правочинів про що надано витяг з Державного реєстру правочинів № 8685367 від 23.06.2010.

Тобто, 23.06.2010 року відбулася державна реєстрація договору купівлі-продажу земельної ділянки, а відповідно ОСОБА_2 у встановленому законом порядку набула право власності на згадану земельну ділянку.

Реалізуючи свої конституційні права, ОСОБА_2 у січні місяці звернулася до юриста для отримання юридичної консультації з приводу реалізації своїх прав на земельну ділянку.

У зв'язку з чим, для визначення правомочності ОСОБА_2 стосовно згаданої земельної ділянки, було здійснено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

09.02.2016 року отримавши відповідь на свій запит, було виявлено, що ОСОБА_2 жодних дій стосовно своєї земельної ділянки вчиняти не може, оскільки вона перебуває під арештом.

Арешт на земельну ділянку було накладено Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 41437139 від 10.01.2014 року, виданої ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві.

У зв'язку з чим, 09.02.2016 року, позивачем через свого представника було подано заяву про скасування арешту.

08.04.2016 року листом № 19785 ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві було відмовлено в задоволенні заяви та відповідно скасування арешту.

Виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт на земельну ділянку позивача відкрито відносно ОСОБА_3 Зазначене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якій боржником значиться ОСОБА_3

Відповідач відмовляючи в задоволенні заяви, своїми діями обмежує право власності позивача та не визнає, що саме позивач є власником, а не боржник.

Договір купівлі-продажу є повністю виконаним, на момент його укладення не існувало обставин які б унеможливлювали його вчинення, арешт на земельну ділянку накладено у справі де боржником є ОСОБА_3, який на момент накладення арешту вже не був власником цієї земельної ділянки.

Посилаючись на вимоги ст.ст. 16, 317, 319, 328, 321, 334, 346, 392, 396 ЦК України; ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»; ст. 41 Конституції України; ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободи визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,0845 га, що розміщена по АДРЕСА_1, кадастровий номер - НОМЕР_1 з 23 червня 2010 року та зняти арешт з земельної ділянки площею 0,0845 га, що розміщена по АДРЕСА_1, кадастровий номер - НОМЕР_1, та який було накладено відповідно до постанови державного виконавця Максименко JI.A Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві від 10.01.2014 року.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: Прокуратура м. Києва про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту - задоволено частково.

Зобов'язано Оболенський районний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві зняти арешт з земельної ділянки площею 0,0845 га, що розміщена по АДРЕСА_1, кадастровий номер - НОМЕР_1, який було накладено відповідно до постанови державного виконавця Максименко Л.А Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві від 10.01.2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, заступник прокурора міста Києва подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В скарзі посилалась на те, що спірна земельна ділянка, яку суд звільнив з під арешту позивачу на праві власності не належить, оскільки рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки на АДРЕСА_1, укладений 30 вересня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, та відновлено становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення в розпорядження Київської міської ради земельної ділянки по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Рішення апеляційного суду на даний час не виконано, а тому скасування арешту, який накладено на виконання рішення апеляційного суду призведе в подальшому до неможливості виконати рішення суду. Також в скарзі вказано, що на момент прийняття рішення апеляційним судом власником земельної ділянки був ОСОБА_3 у якого вказане майно було витребувано, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру від 05 вересня 2013 року.

Суд не звернув увагу на те, що реєстрація прав позивача на земельну ділянку відбулася 22 липня 2016 року в порушення п.6 ч.1 ст. 24 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а тому позов ОСОБА_2, яка не довела, що є власником земельної ділянки не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні апеляційного суду представник прокуратури доводи скарги підтримала.

Представник позивача проти задоволення скарги заперечувала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд вважав встановленими наступні обставини.

23 червня 2010 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,0845 га, що розміщена по АДРЕСА_1, кадастровий номер - НОМЕР_1 (а.с. 5).

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 275760126 від 23.06.2010 року та Витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави № 27576248 від 23.06.2010 року, відсутні заборони відчуження згаданої земельної ділянки та відповідно відсутня податкова застава.

Відповідно до довідки № 00-10520/2010, виданої Головним управлінням земельних ресурсів КМДА на земельну ділянку були відсутні обмеження (обтяження).

Відповідно до пункту 2.1., Договору визначено, що продаж вчиняється за 200856,00 (двісті тисяч вісімсот п'ятдесят шість гривень) 00 копійок. Ці гроші продавець (ОСОБА_3.) одержав від покупця (ОСОБА_2.) повністю під час підписання цього договору.

Ціна продажу земельної ділянки визначена на підставі експертного звіту про грошову оцінку складеного ПП «Консалтингова група «Арго-Експерт» 26.04.2010 року.

Тому, враховуючи відсутність будь-яких обмежень щодо відчуження земельної ділянки, договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Висоцькою С.І., про що зроблено відповідний запис на Державному акті на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_2.

Відповідно до частини третьої статті 640 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент укладення договору) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту - державної реєстрації.

Згідно зі статтею 657 Кодексу (в редакції чинній на момент укладення договору), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Частиною першою статті 210 Кодексу (в редакції чинній на момент укладення договору) визначено, що правочин підлягає реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Пунктом 5 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 р. N 671 (в редакції чинній на момент укладення договору ), державній реєстрації підлягають правочини, зокрема, договір купівлі- продажу. міни, земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна.

Державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Державного реєстру правочинів одночасно з його нотаріальним посвідченням (пункт 6 вказаного Тимчасового положення).

Згідно з пунктом 9 зазначеного Тимчасового порядку, дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру правочинів вважається датою державної реєстрації правочину.

23.06.2010 року на виконання зазначених положень законодавства, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Висоцькою С.І було проведено державну реєстрацію договору купівлі-продажу земельної ділянки шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру правочинів про що надано Витяг з Державного реєстру правочинів № 8685367 від 23.06.2010. (а.с.6).

Тобто, 23.06.2010 відбулася державна реєстрація договору купівлі-продажу земельної ділянки, тому суд вважав, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку набула право власності на згадану земельну ділянку.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що арешт на земельну ділянку було накладено Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 41437139 від 10.01.2014, виданої ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві (а.с. 7-8).

У зв'язку з чим, 09.02.2016 року, позивачем через свого представника було подано заяву про скасування арешту.

08.04.2016 року листом № 19785 ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві було відмовлено в задоволенні заяви та відповідно скасування арешту (а.с. 13).

Виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт на земельну ділянку позивача відкрито відносно ОСОБА_3 Зазначене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якій боржником значиться ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зняття арешту з майна особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на

кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим законом.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим законом.

Суд вважав, що договір купівлі-продажу є повністю виконаним, на момент його укладення не існувало обставин які б унеможливлювали його вчинення, арешт на земельну ділянку накладено у справі де боржником є ОСОБА_3, який на момент накладення арешту вже не був власником цієї земельної ділянки.

Колегія суддів з таким висновком погодитись не може, з огляду на те, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права, не повно встановлені обставини справи, які мали правове значення для її вирішення.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму ВССУ від 03 червня 2016 року №5 « Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року

№ 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).

Суд першої інстанції, розглядаючи справу, не звернув увагу на те, що позивач подав позов до неналежного відповідача, безпідставно зазначивши відповідачем ВДВС, а не боржника та стягувача у виконавчому провадженні в межах якого був накладений арешт.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки на АДРЕСА_1, укладений 30 вересня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, та відновлено становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення в розпорядження Київської міської ради земельної ділянки по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Тобто позов про зняття арешту повинен бути поданий до ОСОБА_3 та Київської міської ради на користь якої вказане майно було витребувано судом.

Суд також належним чином не перевірив, хто є власником спірної земельної ділянки, так як з витягу з Державного земельного кадастру від 05 вересня 2013 року, вбачається, що власником земельної ділянки значився ОСОБА_3

Також відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВССУ України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року Про судову практику в цивільних справах «Про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві.

Суд не звернув увагу на те, що реєстрація прав позивача на земельну ділянку відбулася 22 липня 2016 року в порушення п.6 ч.1 ст. 24 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а тому позов ОСОБА_2, як такий що поданий до неналежного відповідача, та через його недоведеність не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, рішення суду першої інстанції , відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва Репецького Сергія Васильовича задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві, третя особа: Прокуратура міста Києва про визнання права власності та звільнення майна з під арешту - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: