Справа №489/316/52/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною та приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, вимоги якого були збільшені у грудні 2016 р., який обґрунтувала тим, що 21 вересня 2002 р. уклала шлюб з ОСОБА_3, який помер 13 липня 2015 р. Спадщину 78/100 частин житлового будинку по провулку Зеленому, 8 в м. Миколаєві прийняла вона як вдова та донька спадкодавця відповідачка.

Але даний будинок, який належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12 червня 1998 р., в теперішніх технічних та якісних характеристиках є результатом поліпшень, добудов, перебудов, які вона робила з чоловіком за спільні кошти, внаслідок чого збільшилася його загальна та житлова площа. В експлуатацію будинок був прийнятий 04 червня 2010 р. У його теперішній вартості згідно висновку судової експертизи вартість реконструкцій складає 73 відсотків, отже 73/100 будинку є спільною сумісною власністю подружжя, з яких вона має право на визнання за собою права власності на половину.

Тому просила визнати 73/100 частки будинку спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та її, визнати право власності на половину цієї частки - 36/100 частини будинку

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав.

Представник відповідачки просив позов задовольнити частково.

Суд,заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Згідно спадкової справи заведеної після смерті 12 липня 2015 р. ОСОБА_3 спадщину прийняла його донька ОСОБА_2 як за законом, так і заповітом від 06 липня 2006 р. щодо заповідання на її користь ? частини житлового будинку по провулку Зеленому, 8 в м. Миколаєві. Друга донька спадкодавця ОСОБА_4 відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2

Спадщину за законом прийняла й вдова ОСОБА_1, яка перебувала у шлюбі зі спадкодавцем з 21 вересня 2002 р. Також ОСОБА_1В, просила видати свідоцтво на ? частку у спільному майні, у т.ч. спірному будинку (а.с.31-44).

Свідоцтва про право на спадщину та право на частку у спільному майні подружжя нотаріусом не видані.

Згідно інвентарної справи БТІ на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 червня 1998 р. ОСОБА_3 був власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами по провулку Зеленому, 8 в м. Миколаєві, який складався із будинку літ. А житловою площею 40,1 кв.м., літ. В вбиральні, 2, 3,4 споруди, 5,7 огорожі.

В цій інвентарній справі міститься копія розпорядження адміністрації Ленінського району виконкому Миколаївської міської ради від 09 квітня 2010 р. за № 138 р, яким було визнано готовим до експлуатації: збільшення в житловому будинку літ. А-1 житлової площі на 2,3 кв.м. у порівнянні з актом прийомки; житлову прибудову літ. А1 (5,10 х 11,70) житловою площею 20,6 кв.м., загальною площею 49,4 кв.м.; нежитлову прибудову літ. А2 (3,32 х 9,30) переобладнану з сараю та збільшену в розмірах на 9,8 кв.м., загальною площею 24,1 кв.м., сарай літ. Г (2,48 х 1,53), гараж літ. Д площею забудови 29,9 кв.м.

Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28 травня 2010 р. за № 705 (в інвентарній справі), ним вирішено оформити право власності на житловий будинок за літ. А загальною площею 128,6 кв.м., житловою 63,0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами по провулку Зеленому, 8 в м. Миколаєві за ОСОБА_3

Відповідне свідоцтво ОСОБА_3 було видано 04 червня 2010 р.

На замовлення ОСОБА_3 БТІ оформило 22 грудня 2010 р. витяг для відчуження 22/100 часток спірного будинку в складі: санвузлу №1-1 площею 4,2 кв.м., житлової кімнати №1-2 житловою площею 15,0 кв.м., житлової кімнати №1-3 житловою площею 6,9 кв.м., коридор №1-4 площею 8,5 кв.м. житлова кімната №1-5 житловою площею 7,6 кв.м., всього 42,2 кв.м.

Згідно договору дарування від 27 грудня 2010 р. ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 22/100 частин житлового будинку по провулку Зеленому,8 згідно наведеного витягу БТІ. Житловий будинок згідно договору дарування на той момент складався з житлового будинку літ. А житловою площею 63,0 кв.м., загальною площею 128,6 кв.м., до якого прилягали вбиральня В, сарай Г, гараж Д, огорожі 2, 3, 4, споруди I, 7 (а.с.174, 175).

У відповідності до копії нотаріальної справи з оформлення договору дарування, вбачається, що ОСОБА_1 дала згоду на відчуження їй чоловіком частини будинку у відповідності до ч. 2 ст. 65 СК України та повідомила про розяснення їй нотаріусом положень ст. 64 СК України (а.с.184).

Представник позивачки наполягав, що ОСОБА_3 даним договором дарування розпорядився виключно особистою частиною у праві спільної власності на будинок, яке вже виникло внаслідок реконструкцій за спільні кошти. Представник відповідачки був протилежної думки.

З цього приводу суд зазначає, що згодою на укладання договору дарування ОСОБА_5 не визнавала відчужувану частку спільною сумісною власністю подружжя і таку згоду за її змістом давала виходячи з вимог закону. Даною угодою ОСОБА_3 розпорядився приміщеннями, які були розташовані в житловому будинку літ. А-1, тобто не у ново забудові. Договір дарування не визнаний недійсним або удаваним, тому за його змістом вважається, що дарувальник відчужив обдарованому своє особисте майно.

Згідно висновку експерту №125-071 від 21 жовтня 2016 р., з уточненнями від 13 грудня 2016 р., в сукупності з поясненнями експерта в суді, поліпшення, реконструкції, капітальний ремонт становлять 73 відсотка у вартості спірного житлового будинку станом на дату оформлення розпорядження адміністрації Ленінського району виконкому Миколаївської міської ради від 09 квітня 2010 р. у порівнянні з вартістю цього будинку станом на 20 вересня 2002 р. (день напередодні укладання шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_1В.).

Згідно зі статтею 22 КпШС України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України).

Частиною першою статті 25 КпШС України визначено, що якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя (аналогічні положення містить стаття 62 СК України).

Визначаючи правовий статус житла як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю (висновок Верховного Суду України в постанові від 23 вересня 2015 р. в справі 6-606цс15).

Враховуючи понад 100 відсоткове збільшення вартості будинку у шлюбі спадкодавця та ОСОБА_1 у порівнянні з його вартістю на час укладання шлюбу, то частка такого збільшення - 73/100 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1В, та ОСОБА_3, що є межею позовних вимог в цій частині

Відтак, частка особистого майна ОСОБА_3 на час укладання договору дарування на користь ОСОБА_1 становила 27 відсотків (27/100 частин), з яких 22/100 частинами він розпорядився на свій розсуд. Залишок частки ОСОБА_3 в особистій його власності на час його смерті складав 5/100 частки житлового будинку.

Спільність коштів, які були вкладені в збільшення вартості будинку під час шлюбу спадкодавця та ОСОБА_1 не оспорювалися, тому виходячи з принципу їх рівності часткою ОСОБА_1 у 73/100 частках є 73/200 частин, на які за нею слід визнати право власності. Позовна вимога про визнання за позивачкою половини від значення 73/100 - 36/100 є арифметичною помилкою, правильним результатом ділення є 73/200, тому суд керуються змістом вимоги, внаслідок чого право власності позивачки слід визнати на 73/200 спірного будинку. Через це позов слід задовольнити частково.

Згідно ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 слід достягнути до дійсної ставки оплати позову ще 628,80 грн. (а.с.1, 142).

На користь позивачки з відповідачки слід стягнути суму оплаченого судового збору 6261,20 грн.

Правова допомога представника ОСОБА_1 оплачується з розрахунку надання її в суді 96 хв. в 2016 р. сумою 881,92 грн. (01.03.16 4 хв.; 20.04.16 41 хв.; 12.05.16 32 хв.; 06.12.16 19 хв.) виходячи з приписів Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», в суді в 2017 р. сумою 672 грн. З урахуванням складання адвокатом позовної заяви, її уточнення, загальна суму компенсації визначається судом у 3500 грн.

Також з відповідачки слід стягнути вартість проведення за рахунок позивачки судової будівельної експертизи 4000 грн.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 73/100 часток житлового будинку по провулку Зеленому, 8 в м. Миколаєва в складі: житлового будинку літ. А, житловою площею 63,0 кв.м., загальною площею 128,6 кв.м., до якого прилягають вбиральня В, сарай Г, гараж Д, огорожі 2,3,4, споруди I,7.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 73/200 часток даного будинку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір 628,80 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судовий збір 6261,20 грн., витрати на проведення експертизи 4000 грн., витрати на надання правової допомоги адвокатом 3500 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Г. Губницький