АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/328/17 Справа № 204/3674/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Дубіжанська Т. О. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 05 листопада 1988 року по 12 грудня 2013 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, від якого подружжя має двох повнолітніх дочок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 З 13 травня 1993 року всі сторони зареєстровані та постійно проживають по АДРЕСА_1 Згідно свідоцтва про право власності, виданого КЖЕП «Південне» за розпорядженням №20-10 від 01 березня 2010 року, вказана квартира була приватизована на позивача разом з відповідачами. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2, в грудні 2014 року остання, без згоди позивача, зайняла виділену ОСОБА_5 кімнату, виставивши його речі та згодом замінивши замки, таким чином позбавивши позивача права користування своїм майном.

У зв'язку з чим, ОСОБА_5 просив суд усунути йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом вселення позивача до вказаної квартири.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 було задоволено: усунуто перешкоди позивачу у користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом вселення останнього до вказаної квартири та стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові у розмірі по 162,40 грн. з кожної.

Не погодившись із таким рішенням, відповідачі звернулись із апеляційною скаргою, в якій просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 31, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого КЖЕП «Південне» 01 березня 2010 року, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Згідно довідки про склад сім'ї та місце реєстрації №5555 від 20 березня 2015 року, у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_8

Із висновку про результати перевірки інформації від 13 травня 2015 року вбачається, що позивач звертався до чергової частини Красногвардійського РВ ДМУ із заявою, щодо вжиття заходів відносно колишньої дружини, відповідача - ОСОБА_2, яка перешкоджає йому знаходитись у їх спільній квартирі АДРЕСА_1.

Також, в матеріалах справи містяться покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які у судовому засіданні підтвердили факт заміни відповідачами замків на вхідних дверях до спільної квартири, що спричинило перешкоди позивачу у користуванні частиною свого майна, які співвласника.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції керувався положеннями Цивільного і Житлового кодексів України, та виходив із наявних в матеріалах справи доказів і свідчень, як відповідачів, які, в свою чергу, не заперечували факт створення позивачу перешкод у користуванні співвласністю, так і свідків, які підтвердили наявність вказаних перешкод та заміні замків на вхідних дверях до квартири АДРЕСА_1.

Основними доводами апеляційної скарги відповідачів є посилання на неповне з'ясування судом першої інстанції всіх обставин справи, зокрема, щодо наявності між сторонами неприязних стосунків, що робить неможливим проживання в одному жилому приміщенні та добровільне залишення позивачем спірної квартири АДРЕСА_1 через наявність іншої жінки, про що сусідами було складено акт від 04 серпня 2016 року.

Однак, колегія суддів не погоджується з такою позицією апелянтів, оскільки наявність між сторонами неприязних стосунків та складений сусідами акт про відсутність ОСОБА_5 у спірній квартирі не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки окрім користування квартирою, в позивача наявне право розпорядження своєю часткою квартири, як співвласника.

Положеннями ст. 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Інші доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В.Лаченкової

Т.П. Красвітна