Справа №473/424/17 25.05.2017 25.05.2017 25.05.2017
Провадження №22-ц/784/1239/17
Головуючий у першій інстанції-Висоцька Г.А.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

за участю відповідачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 березня 2017 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

У С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач зазначав, що є власником 16/25 часток житлового будинку № 1-а по вул. З.Космодемянської в м. Вознесенську Миколаївської області. Співвласником інших 9/25 будинку є його донька ОСОБА_3 У цьому будинку проживала та зареєстрована колишня дружина його сина ОСОБА_4 - ОСОБА_1, шлюб між якими розірвано у 2016 році. Проте у належному йому будинку ОСОБА_1 не проживає з 2005 року, тобто з часу фактичного припинення сімейних відносин.

Посилаючись на те, що відповідачка добровільно змінила місце постійного проживання, виїхавши до м. Одеси, більш десяти років житлом не користується, участі в утриманні майна не приймала, а її реєстрація створює перешкоди у розпорядженні майном, ОСОБА_2 просив визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим будинком №1-а по вул.З.Космодемянської у м.Вознесенську.

До участі в справі як третю особу на стороні позивача залучено співвласницю ОСОБА_3, яка позов підтримала.

Відповідачка ОСОБА_1 у судових засіданнях участі не приймала, своєї думки стосовно позову не висловила.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 березня 2017 року позов задоволено, ОСОБА_1 визнано такою, що втратила право користування житловим будинком № 1-а по вул. З. Космодемянської в м. Вознесенську, стягнуто судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення скасувати та відмовити у позові. Апелянт посилалась на те, що суд помилково позбавив її права користування житловим будинком за № 1-а по вул.З.Космодемянської, тоді як вона зареєстрована за іншою адресою - будинок №1 по вул. Космодемянської, власником якого є ОСОБА_4.

В судове засідання апеляційного суду позивач та його представник не зявились, направивши заяву про розгляд справи у їх відсутності (а.с.55).

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2, як власник частки будинку №1-а по вул. З.Космодемянської, довів факт непроживання його колишньої невістки ОСОБА_1 у цьому будинку протягом строку, передбаченого статтею 405 ЦК, що є підставою для визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житлом.

Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.

Відповідно до правил частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Отже зазначена норма права регулює відносини між власником житла та колишнім членом його сім'ї, який набув право користування чужою власністю (житловий сервітут) та зберігає його за умов, визначених цією нормою.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_2 посилався на порушення його прав власника житла діями відповідачки ОСОБА_1, яка більше року не проживає у належному йому будинку, але, зберігаючи це право, перешкоджає йому у реалізації всіх прав власника.

Проте з матеріалів справи вбачається, що житлові будинки №1 та № 1-а по вул..З.Космодемянської у м.Вознесенську є двома окремими обєктами нерухомості, кожен з них розташований на окремій земельній ділянці та має свою технічну документацію ( а.с. 69-74).

Житловий будинок №1-а по вул. З.Космодемянської у м. Вознесенську належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 1 жовтня 1985 року (а.с.4, 5-6).

Житловий будинок № 1 по вул. З.Космодемянської належить його сину ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 6 грудня 1983 року (а.с.62,42).

ОСОБА_1, яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, зареєстрована з 11 серпня 1987 року за місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1, який належить її чоловіку.

Ці обставини підтверджені довідкою адресного бюро (а.с.26), копією домової книги житлового будинку №1 (а.с.11), довідкою квартального комітету від 11 лютого 2017 року (а.с.13) та копією паспорта ОСОБА_1 (а.с.44).

Відомостей про реєстрацію ОСОБА_1 у житловому будинку № 1-а по вул. З.Космодемянської, який належить на праві спільної власності позивачу ОСОБА_2, матеріали справи не містять.

Таким чином, за наданими сторонами доказами відповідачка ОСОБА_1 не має житлового сервітуту у будинку №1-а, власником якого є позивач, а тому відсутні і підстав для визнання її такою, що втратила право користування будинком № 1-а, відповідно до статті 405 ЦК.

ОСОБА_4, як власник житлового будинку №1 по вул. З.Космодемянської, де дійсно зареєстрована ОСОБА_1, вимог до відповідачки не заявляв.

Оскільки позивач ОСОБА_2 не довів порушень належного йому права власності на житловий будинок №1-а, як то передбачено статтею 405 ЦК, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення його позову.

При цьому, колегія судів не може прийняти до уваги заперечення ОСОБА_2 на апеляційну скаргу (а.с.56). Твердження апелянта про те, що правовстановлюючі документи підтверджують належне йому право власності саме на будинок №1-а, не спростовують відомостей про реєстрацію відповідачки в іншому житловому будинку (№1) та не доводять порушень прав позивача.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 набула право користування будинком №1-а, а відомості у паспорті є лише помилкою паспортиста, позивач не надав.

До того ж реєстрація відповідачки саме у житловому будинку № 1 підтверджена і іншими вищезазначеними доказами (а.с.11,13,26).

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на відмінність обєктів права власності позивача (будинок №1-а) та місця реєстрації відповідачки (будинок №1), та не перевірив факти дійсного порушення прав ОСОБА_2 як співвласника, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до статті 88 ЦПК апелянту ОСОБА_1 підлягають відшкодування судові витрати у розмірі 704 грн., сплачені нею при подачі апеляційної скарги.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

ОСОБА_6