Номер Справи 225/6301/15-ц
Номер провадження2/225/31/2017

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі :

судді Мигалевича В.В.

за участю

секретаря Голубової О.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дзержинську Донецької області, орган опіки та піклування Торецької міської ради про визнання батьківства,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року позивач звернулася до суду із вказаною вище позовною заявою.

В обґрунтування вимог зазначила, що з березня 1996 року вона працювала на шахті ім. Артемово в м. Дзержинську Донецької області. Навесні цього ж року, за місцем роботи вона познайомилась з ОСОБА_8, з яким у них завязались стосунки. 20.02.2002 року від фактичних шлюбних стосунків у них народився син ОСОБА_9, в свідоцтві про народження якого відомості про батька записані відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу України про шлюб та сімю, який був чинний на час спірних відносин. Згідно свідоцтва про народження, в графі батько зазначено ОСОБА_10.

У звязку з тим, що у ОСОБА_8 була сімя, свої позашлюбні відносини, а також дії про визнання батьківства відносно ОСОБА_11, вона, за взаємною згодою з ОСОБА_8 вирішили оформити в законному порядку після того, як його законному сину виповниться 18 років, тобто в 2013 році.

Позивач вказує, що не дивлячись на те, що позивач не перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, останній достовірно знав, що являється батьком ОСОБА_9. Він постійно відвідував позивача з сином, приймав участь у його вихованні та матеріально утримував.

06.02.2012 року на шахті «Північна» в м. Торецьку (колишня назва м. Дзержинськ), сталася аварія, в результаті якої останній отримав тілесні ушкодження від яких помер 13.02.2012 року. Таким чином, за життя ОСОБА_8 не встиг оформити свої батьківські права відносно їх спільного з позивачем сина, тому в січні 2015 року позивач звернулася в порядку окремого провадження до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з заявою про встановлення факту батьківства та ухвалою суду було призначено медико-генетичну експертизу, згідно висновку якої встановлено, що ОСОБА_8 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_11. У звязку з тим, що під час розгляду заяви позивача судом було встановлено спір про право, заяву було залишено без розгляду.

Таким чином, з наведених вище підстав, ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду із позовною заявою з вимогою про визнання батьківства для призначення в подальшому пенсії та страхових виплат на сина ОСОБА_9 у звязку із втратою годувальника.

12.10.2016 року позивачем надано до суду уточнену позовну заяву, відповідно до якої остання просить у відповідності ст. 130 Сімейного Кодексу України встановити факт батьківства ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого 13 лютого 2012 року, відносно сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні з підстав, зазначених в позові.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що у неї відсутня будь-яка інформація про позашлюбні стосунки її чоловіка з позивачем по справі ОСОБА_1 З часу реєстрації шлюбу вона разом зі своїм чоловіком проживала постійно однією родиною за однією адресою, виховували двох дітей, тому вважає доводи позовної заяви про постійне відвідування її чоловіком родини позивача, його участь у вихованні та матеріальному утриманні дитини позивача безпідставними, та такими, що не підтверджуються жодними доказами. Крім того, вказала, що ставить під сумнів наявний в матеріалах справи висновок експерта, оскільки вважає таким, що мав місце факт грубих порушень при призначенні цієї експертизи, а також оформленні і наданні експерту зразків для дослідження.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні також заперечував проти задоволення позову, заперечував наявність відносин між чоловіком відповідача та ОСОБА_1 Крім того просив не приймати до уваги наявний висновок експерта в якому зазначено, що ОСОБА_8 може бути біологічним батьком сина позивача. В обґрунтування такої позиції зазначив, що позивач не була стороною по справі під час вирішення питання про призначення та проведення вказаної вище експертизи, тому була позбавлена цілого ряду належних їй процесуальних прав. Також вважає що немає жодних підстав вважати що зразок біологічного матеріалу, який невідомим шляхом та з невідомого місця потрапив до матеріалів справи і був обєктом дослідження під час проведення цієї експертизи, дійсно належить загиблому чоловіку відповідача. Зазначив про відсутність будь-яких доказів на підтвердження вимог позивача.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судове засідання не зявилися, надали до суду заяви з проханням справу розглянути без їх участі, проти задоволення позовних вимог заперечували, просили відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську до суду не зявився з невідомої суду причини, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав, про причини неявки суд не інформував.

Представник третьої особи виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків в м. Дзержинськ Донецької області у судовому засіданні просив вирішити питання щодо встановлення факту батьківства на розсуд суду. Подав заяву до суду про подальший розгляд справи за його відсутності.

Представник органу опіки та піклування Торецької міської ради у судовому засіданні вважав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони повністю відповідають інтересам неповнолітньої дитини. Подав заяву до суду про подальший розгляд справи за його відсутності.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12, пояснила, що родину відповідача по справі знає з 2000 року, тобто з моменту, коли почала проживати разом з ними по сусідству. Зазначила, що за цей час у неї і її чоловіка склалися дружні стосунки з родиною ОСОБА_6. Пояснила, що дуже часто вони родинами проводили вільний час біля підїзду будинку, де спілкувалися та відзначали свята. Вказала, що у померлого ОСОБА_8 є двоє синів, матірю яких є відповідач по справі, про наявність позашлюбної дитини у ОСОБА_8 їй нічого невідомо. Зазначила, що стосунки між відповідачем та її померлим чоловіком були дуже теплі, він постійно перебував вільний час зі своєю родиною, дуже любив синів та дружину. За той період коли вона знайома з цією родиною, ОСОБА_8 дружину заради іншої жінки не покидав, навпаки, допомагав їй доглядати за хворою матірю та виховувати дітей.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив що є рідним братом ОСОБА_8 по матері. Зазначив, що про стосунки його брата та позивача по справі дізнався від інших людей, однак про те що він є батьком сина позивача, приблизно у 2004-2005 р. йому стало відомо від брата особисто. Вказав, що ОСОБА_8 постійно проживав з дружиною ОСОБА_3, тому відносини з позивачем по справі приховував, разом з ОСОБА_1 та сином ОСОБА_9 на людях не зявлявся, однак повідомив, що ОСОБА_11 знає, про те, що ОСОБА_8 є його батьком, оскільки знаходячись рядом з ним він поводив себе як син. Зазначив, що йому невідомо про те, чи надавав його брат матеріальну допомогу на утримання ОСОБА_11 та позивача. Також вказав, що він після смерті брата продовжує спілкуватися з позивачем по справі та її сином ОСОБА_9.

ОСОБА_14 Анатолійович, в судовому засіданні зазначив, що з померлим ОСОБА_8 працював разом на шахті. Більш того, вказав, що стосунки між ними були дружніми. Пояснив, що постійно ОСОБА_8 проживав разом з дружиною ОСОБА_3 та синами, однак під час перебування у шлюбі, останній мав стосунки з позивачем по справі, під час яких у ОСОБА_8 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_9. Вказав, що ОСОБА_8 особисто повідомив йому про те, що ОСОБА_11 є його сином. Це сталося коли він зустрів їх обох на ринку в м. Ізюм, тоді останній познайомив його зі своїм сином ОСОБА_9, та повідомив, що купує для дитини якісь необхідні речі. Після цього він також зустрічав ОСОБА_8 разом із сином на ринку в м. Горлівка, де останній також щось купував для хлопця. Вказав, що ОСОБА_8 повідомляв йому про те, що матеріально забезпечує ОСОБА_11. Крім того, свідок зазначив, що відповідачу достовірно було відомо про стосунки її чоловіка з ОСОБА_1, оскільки вона дізнавшись про наявність іншої жінки у чоловіка, постійно приходила до нього на роботу для того, щоб разом з ним йти додому та уникнути таким чином їх зустрічам з позивачем.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15, пояснила, що приблизно у 2000-2001 році її чоловік познайомив її з ОСОБА_8 та його дружиною ОСОБА_3 Зазначила, що з того самого часу вони постійно дружили сімями, разом відзначали свята, постійно відвідували один одного. За весь цей час ОСОБА_8 родину жодного разу не кидав, він завжди піклувався дружиною та дітьми, стосунки в їх родині були дуже теплі. Вказала, що їй нічого невідомо про наявність у ОСОБА_8 іншої жінки та позашлюбної дитини.

Свідок ОСОБА_16, надала суду пояснення аналогічні поясненням свідка ОСОБА_15, зазначивши, що разом зі своїм чоловіком вони перебували в дружніх стосунках з сімєю ОСОБА_8 Вказала, що між відповідачем та її чоловіком були дуже гарні стосунки, вони кохали один одного, виховували двох синів, ОСОБА_8 любив свою дружину, ніколи не покидав її. Пояснила, що про стосунки ОСОБА_8 та ОСОБА_1, а також про наявність позашлюбної дитини їй нічого невідомо. Зазначила, що після трагедії, яка сталася на шахті з ОСОБА_8, весь час до дня смерті чоловіка в лікарні м. Донецька догляд за ним здійснювала дружина.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, взявши до уваги заперечення інших відповідачів проти позову, думку третіх осіб, заслухавши показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення зазначеного позову.

Так, вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відносини з приводу встановлення батьківства врегульовані нормами сімейного законодавства.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зазначено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

У відповідності до ст. 53 Кодексу про шлюб та сімю України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матірю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану.

В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матірю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Ст. 130 СК України визначено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матірю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Ст. 128 СК України встановлено, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути предявлений матірю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 лютого 2015 року у справі № 6-20цс15 полягає у наступному.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини.

При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільно-процесуального законодавства.

Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини.

Як вже зазначалось, у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розяснено, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 лютого 2015 року у справі № 6-20 цс 15 також полягає у тому, що необхідно брати до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання саме відповідачем батьківства.

Проаналізувавши це розяснення і правову позицію Верховного Суду України, суд приходить до висновку, що їх застосування має місце у випадку, коли особа, яку позивач вважає батьком є відповідачем. У разі смерті такої особи, що унеможливлює набуття нею статусу відповідача, й, відповідно, не дозволяє приймати участь у судовому засіданні, реалізувати обсяг процесуальних прав, зокрема визнавати ті чи інші обставини, або заперечувати проти них, подавати докази в обґрунтування своїх заперечень, суд повинен брати до уваги усі належні і допустимі докази якими обґрунтовуються вимоги і заперечення сторін, що з достовірністю підтверджують, або спростовують визнання батьківства при житті особою, яку позивач вважає батьком дитини. Такий висновок, на переконання суду повністю узгоджується з диспозицією ч. 3 ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України, згідно з якою, при встановленні батьківства суд бере до уваги, у тому числі, докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Саме у цьому випадку, термін «відповідач», який властивий нормам процесуального права, при цьому застосований законодавцем у нормах матеріального права, можна розуміти розширено, повязавши його із особою, яка у наслідок своєї смерті не може бути відповідачем.

Крім того, диспозиція ст. ст. 57- 59 ЦПК України не обмежує сторін у поданні лише чітко конкретизованих доказів на підтвердження факту батьківства. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної Верховним Судом, тільки з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Судом встановлено наступне.

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання батьківства.

12.10.2016 року позов було уточнено позивачем. З урахуванням цих уточнень позивач просила встановити факт батьківства, що для неї є необхідним при зверненні щодо оформлення пенсії та страхових виплат на сина ОСОБА_9 у звязку із втратою годувальника.

Звернення до суду у порядку позовного провадження мотивувала тим, що виник спір про право.

Суд розглядав уточнену позовну заяву ОСОБА_1 у порядку позовного провадження, оскільки прийшов до висновку про виникнення спору про право, що було підтверджено під час судового засідання, а саме, наявністю заперечень з боку відповідачів щодо факту батьківства.

Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

20 лютого 2002 позивач народила сина ОСОБА_11, батьком якого, у свідоцтві про народження дитини, вказала ОСОБА_10. Це підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_11 (а.с. 56). Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про батька ОСОБА_11 записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 57).

Згідно свідоцтва про смерть І-НО № 602080, виданого 12.02.2012 року виконавчим органом Артемівської міської ради міста Дзержинська Донецької області, ОСОБА_17 помер 13.02.2012 року. (а. с. 18). Ця обставина не заперечувалася позивачем і відповідачем ОСОБА_3

Даючи оцінку висновку експерта № 195 від 19.06.2015 р., згідно із яким, загиблий громадянин ОСОБА_8, померлий 13.02.2012 року може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_3, народженого громадянкою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 та вірогідність того, що ОСОБА_8 дійсно є батьком ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_3, і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних звязків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99989%, суд зазначає наступне.

Вказана експертиза була призначена за клопотанням ОСОБА_1 в рамках розгляду Ізюмським міськрайонним судом Харківської області цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства. Так, ухвалою суду від 27 січня 2015 року витребувано з архіву відділу судово-медичної імунології ОСОБА_19 обласного бюро судово-медичної експертизи зразки дослідження, а саме кров ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5, померлого 13.02.2012 року, яка була взята в нього під час розтину тіла. Ухвалою суду від 27 січня 2015 року призначено судову генетичну експертизу, яку доручено провести експертам Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи. При цьому для дослідження надано кров ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5, померлого 13.02.2012 року, яка була взята в нього під час розтину тіла ОСОБА_19 обласним бюро судово-медичної експертизи.(а.с. 137-142). 29.04.2015 року Харківським обласним бюро судово-медичної експертизи матеріали справи було повернуто у звязку із тим, що цією експертною установою медико-генетичні експертизи не проводяться.(а.с. 152). Ухвалою суду від 14.05.2015 року проведення цієї експертизи доручено експертам відділення судово-медичної генетики Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи. При цьому, також для дослідження надано кров ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5, померлого 13.02.2012 року, яка була взята в нього під час розтину тіла ОСОБА_19 обласним бюро СМЕ. (а. с. 153-157).

В обґрунтування сумніву у достовірності експертизи у частині належності зразка крові наданого для проведення експертизи саме ОСОБА_8, відповідач і її представник посилаються на те, що згідно відповідей КЗОЗ «ОСОБА_19 обласне бюро судово-медичної експертизи» від 10.11.2015 р. № 375 і 23.11.2015 р. № 397, комунальний заклад охорони здоровя «ОСОБА_19 обласне бюро судово-медичної експертизи» 16.02.2015 року був переміщений і зареєстрований у м. Маріуполі. Підтвердити чи спростувати факт витребування і надання зразків кров ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5, померлого 13.02.2012 року не надається можливим. Крім того у відповіді повідомляється що дослідження трупу громадянина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5, померлого 13.02.2012 року не проводилось територіальними відділеннями судово-медичної експертизи. (а. с. 87, 88).

Отже докази того, що зразок крові ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5, померлого 13.02.2012 року, яка була взята в нього під час розтину тіла належить не йому є суперечливими, оскільки КЗОЗ «ОСОБА_19 обласне бюро судово-медичної експертизи» не може достовірно підтвердити або спростувати факт витребування і надання цих зразків крові.

Крім того, експерт до проведення експертизи ухвалою суду повідомлений про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України. Згідно висновку експерта № 195 від 19.06.2015 р. (а.с. 5) експерт детально описує конверт, у якому надійшли зразки, його реквізити та стан під час надходження для дослідження, а також послідовно описує порядок його розкриття і зміст того, що у ньому міститься. При цьому, експертом не встановлено та не констатовано у висновку будь-яких порушень Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) у частині, зокрема, підготовки і надання матеріалів для дослідження.

Стосовно посилань відповідача і її представника на те, що відповідач не була стороною по справі під час вирішення питання про призначення та проведення вказаної вище експертизи, тому була позбавлена цілого ряду належних їй процесуальних прав суд зазначає, що виходячи з того, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а також того, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст. 10 ЦПК України), відповідач не була позбавлена права звернутися до суду із клопотанням, у тому числі про призначення повторної, додаткової, комісійної або комплексної експертизи (ч. 4 ст. 143 ЦПК України), а також подати будь-які інші належні і допустимі докази що обґрунтовують її заперечення.

Даючи оцінку показанням свідків суд приходить до наступних висновків.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_15 ОСОБА_16 повідомили обставини щодо постійного проживання ОСОБА_8 з дружиною ОСОБА_3 та дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_6 Покази цих свідків щодо стосунків ОСОБА_8 з ОСОБА_1 і відносно наявності у ОСОБА_8 сина ОСОБА_11 полягали у тому, що їм не відомо про такі обставини. При цьому, зазначені свідки не спростували достеменно відсутність цих обставин, а лише повідомили про необізнаність щодо таких. Свідок ОСОБА_20, який є рідним братом ОСОБА_8 підтвердив визнання ОСОБА_8 батьківства щодо сина ОСОБА_11, матірю якого є ОСОБА_1, про що йому у добровільному порядку повідомив сам, особисто ОСОБА_8 Свідок ОСОБА_21, який працював на одному підприємстві з ОСОБА_8 також підтвердив факт особистого, у добровільному порядку, визнання ОСОБА_8 батьківства щодо сина ОСОБА_11, а також факт його матеріального утримання. Також свідок ОСОБА_21 підтвердив ту обставину, що ОСОБА_8 постійно проживав з дружиною ОСОБА_3, тому відносини з позивачем по справі приховував. Крім того повідомив, що він був свідком чисельних зустрічей ОСОБА_8 з ОСОБА_1, а також був свідком спілкування та прогулянок ОСОБА_8 з ОСОБА_11 і придбання ОСОБА_8 речей для ОСОБА_11.

Отже, виходячи з показань свідків суд вважає обставини визнання при житті ОСОБА_8 батьківства щодо сина ОСОБА_11 доведеними.

Також, суд вважає належними і допустимими доказами фактичні дані, які встановлені на підставі висновку експерта № 195 від 19.06.2015 р., згідно із яким, загиблий громадянин ОСОБА_8, померлий 13.02.2012 року може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_3, народженого громадянкою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 Вірогідність того, що ОСОБА_8 дійсно є батьком ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_3, і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних звязків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99989%.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними та допустимими.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Отже, позивачем доведено в установлений законом спосіб правомірність своїх вимог, а тому позовні вимоги слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись 10, 11, 57,60, 212, 214 ЦПК України, ст. 53 КпШС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого 13 лютого 2012 року, відносно сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6.

Рішення суду вступає в законну силу після спливу строку на його апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд на протязі десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: