У х в а л а

іменем україни

20 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Гримич М.К., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю Органу опіки та піклування Вінницької міської ради, про визнання особи обмежено дієздатною та призначення піклувальника, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суд Вінницької області від 15 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 07 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з указаною заявою, обґрунтовуючи її тим, що їх батько - ОСОБА_6 проходив військову службу в Збройних силах СРСР, а подальшому - в Збройних силах України, однак через зловживання спиртними напоями він не пройшов Військово-лікарську комісію та був звільнений у 1994 році.

У січні 2011 року за ініціативою їх сім'ї, ОСОБА_7 було госпіталізовано до Вінницького наркологічного диспансеру, де йому було поставлено діагноз - розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, що підтверджується його медичною карткою. Проте пройти повний курс лікування їх батько відмовився та 08 лютого 2011 року самостійно припинив його проходження.

Звертали увагу на те, що ОСОБА_7 довгий час не проживає вдома, невірно сприймає оточуюче середовище, пиячить, потребує догляду рідних, просили визнати ОСОБА_7 таким, що страждає на психічний розлад та обмежити його цивільну дієздатність з моменту набрання законної сили рішенням суду та встановити піклування над ОСОБА_7, призначивши піклувальником - ОСОБА_5

Рішенням Вінницького міського суд Вінницької області від 15 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 07 листопада 2016 року, у задоволенні заяви відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), врахувавши приписи ст. 36 ЦК України, обґрунтовано виходив із того, що заявниками не надано доказів на підтвердження обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, зокрема щодо наявності психічних розладів у ОСОБА_7, що є їх процесуальним обов'язком відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

При цьому, судами правильно зазначено, що заявники з батьком не підтримують сімейних стосунків довгий час, що не заперечується сторонами, проживають окремо.

Крім того, копія довідки Вінницького обласного наркологічного диспансеру від 10 лютого 2011 року та копія медичної карти № 153 Вінницького наркологічного диспансеру про лікування в 2011 році не відображають стану речей на теперішній час. При цьому згідно з огляду психіатра станом на травень 2015 року у ОСОБА_7 відсутні психічні розлади.

З огляду на наведені обставини та на те, що ОСОБА_7 матеріально забезпечений, заявники є працездатними особами, на утриманні у батька не перебувають, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати ОСОБА_7 таким, що страждає психічними розладами та таким, що ставить себе та свою сім'ю у скрутне матеріальне становище.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вінницького міського суд Вінницької області від 15 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 07 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

М.К. Гримич

О.С. Ткачук