АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/1803/17 Головуючий 1-ї інстанції Вельможна І.В.
Справа № 621/2005/16-ц Доповідач: Довгаль А.П.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 13 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями дійсним, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» (правонаступником якої є ОСОБА_3 біржа «Україна»), в якому з урахуванням уточнень просив визнати дійсним договір купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Таранівка, вул. Тиха №24 (колишня вул. Щорса №24), який було укладено 06 листопада 1998 року між ним та ОСОБА_2 на вищевказаній біржі за реєстровим №Н10-1234.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що вказаний договір купівлі-продажу відповідає вимогам Закону України «Про товарну біржу», яким на той час не передбачалось нотаріальне посвідчення угод купівлі-продажу. ОСОБА_4 договір був зареєстрований в КП «Зміївське БТІ». З моменту придбання і по теперішній час він володіє та користується будинком, а також присадибною земельною ділянкою, яка приватизована на його імя, і є його власністю. Після смерті дружини, маючи намір продати будинок, він звернувся до приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 для оформлення договору купівлі-продажу, але отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії з продажу цього будинку з посиланням на те, що спірний договір не є правовстановлюючим документом, оскільки свого часу не був посвідчений нотаріально. На теперішній час він не має можливості розпорядитися належним йому будинком, т.я. відповідач ОСОБА_2 ухиляється оформити нотаріально договір купівлі-продажу будинку, тому позивач вимушений з цими вимогами звернутися до суду.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 біржа «Україна» (яка є - правонаступником Біржі нерухомості та основних фондів «Україна»), про час і місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку, її представник ОСОБА_7 не зявилася, надала суду відгук на позов, в якому зазначила, що біржа позов визнає та не заперечує проти його задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності з посиланням на стан свого здоровя та на похилий вік (80 років).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 13 січня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зобовязано управління Державної казначейської служби України у Зміївському районі Харківської області здійснити повернення ОСОБА_1 надлишково сплачений судовий збір по квитанції від 12 жовтня 2016 року №10020/0463 на суму 551,20грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити у справі нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, на порушення норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право за судовий захист.

Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України, який не вичерпним.

Судовим розглядом встановлено, що 06 листопада 1998 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» за адресою: м. Харків, майдан Конституції №1, (ОСОБА_9, 4-й підїзд, 3-й поверх) було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані по вулиці Щорса №24 в селі Таранівка Зміївського району, Харківської області, внесений до реєстру за №Н10-1234. Вказаний договір 10 листопада 1998 року пройшов державну реєстрацію у Зміївському малому державному підприємстві технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційний №8-1503 (а.с.9).

Статтею 15 Закону України «Пре товарну біржу» №1954-12 від 10.12.1991року (в редакції чинної на той час) передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.

ОСОБА_4 вступив в протиріччя з діючою на час укладення договору купівлі-продажу нормою цивільного законодавства ч.1 ст. 227 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), яка вимагала нотаріальної форми посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку, під страхом їх недійсності (стаття 47 ЦК України в редакції 1963року).

Але, такі угоди укладалися на товарних біржах, по ним сплачувалось державне мито, відповідно до вимог статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», а саме в установленому розмірі від суми угоди. У вищезазначеному договорі купівлі-продажу житлового будинку №Н10-1234 також мається відмітка про сплату державного мита.

Матеріали справи також свідчать про те, що 10 листопада 1998 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_10 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,2112га, для обслуговування житлового будинку, розташованого по вул. Щорса №24 в с. Таранівка, Зміївського району Харківської області, посвідченого державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори за реєстровим №2-1513. На підставі цього договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_1 видано 10 листопада 1998 року Таранівською сільською радою Державний акт серії ХР №12-00-089315 на право приватної власності на землю (а.с.22-23).

Рішенням Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області за №75-У11 від 21.01.2016року вулицю Щорса в селі Таранівка перейменовано на вулицю «Тиха» (а.с.18).

ОСОБА_1 на даний час бажає продати належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: вул. Тиха №24 (колишня - вул. Щорса №24), с. Таранівка, Зміївський район, Харківська область, у звязку з чим звернувся до приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 з метою посвідчення договору на відчуження вказаного будинку. Згідно постанови приватного нотаріуса ОСОБА_5 за № 452/02-31 від 27 вересня 2016 року, ОСОБА_1 відмовлено у нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу з посиланням на те, що будинок належить йому на підставі договору купівлі-продажу №Н10-1234 від 06.11.1998року, зареєстрованого Біржею нерухомості і основних фондів «Україна», в той час як ст.227 ЦК УРСР передбачала обовязкове нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомості, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. (а.с.21).

Оскільки спірний договір купівлі-продажу житлового будинку укладався сторонами - 10.11.1998року, тому до даних правовідносин необхідно застосувати норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Згідно ч.2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Аналогічне положення містить ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України (в редакції 2003року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року), а саме якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Частина друга ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963року і частина друга ст.220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам.

Як свідчать матеріали справи, договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 06.11.1998року був підписаний сторонами правочину Продавцем ОСОБА_2 та Покупцем ОСОБА_1, зареєстрований на Біржі нерухомості і основних фондів «Україна» на підставі біржового контракту від 06.11.1998року, реєстраційний №Н10-1234, договорів-доручень від імені Продавця та Покупця з брокерами на здійснення Біржової угоди і протоколу біржових торгів, підписаний Президентом Біржі нерухомості і основних фондів «Україна» та посвідчений гербовою печаткою. Сторони договору при його укладенні на біржі досягли згоди по усім суттєвим умовам. Так, по взаємній домовленості сторін (п.4 Договору) житловий будинок за адресою: вул. Щорса №24 в с. Таранівка Зміївського району Харківської області продано ОСОБА_1 за 5 592,00грн., які останній сплатив ОСОБА_2 до укладення цього договору (п.5 Договору). При цьому продавець будинку ОСОБА_2 засвідчив своїм підписом, що відчужувана ним нерухомість на момент укладення угоди не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під арештом не знаходиться (п.2 Договору). Відповідно до п.1.4 цього Договору правовстановлюючими документами на житловий будинок у продавця ОСОБА_2 було свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 14.01.1998 року ДНК м. Змієва за реєстровим №2-42, яке зареєстровано в Зміївському бюро технічної інвентаризації 14.01.1998року, за реєстровим №8-1503. Згідно п.6 Договору витрати, повязані з реєстрацією цього договору купівлі-продажу в органах технічної інвентаризації було покладено на ОСОБА_1 - як покупця.

ОСОБА_9 власності на житловий будинок з надвірними будівлями зареєстровано за ОСОБА_1 у Зміївському бюро технічної інвентаризації на підставі вищеназваного договору купівлі-продажу, що підтверджується відповідним штампом Зміївського МДП технічної інвентаризації.

Продавець ОСОБА_2, після отримання обумовленої сторонами суми вартості будинку, передав покупцю ОСОБА_1 ключі від нього та добровільно знявся з реєстраційного обліку за цією адресою.

На час укладення на біржі договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями в характеристики нерухомого майна було зазначено: житловий будинок літ. А-1, житловою площею 14,2кв.м, погріб літ. Б, літня кухня-сарай літ. В, сарай літ. Г, №1,2 огорожа (п.1.2 Договору).

Технічним паспортом від 28.09.2016року, виданого КП «Зміївське бюро технічної інвентаризації» Харківської області підтверджується, що ніяких перебудов або добудов до цього часу не було.

Актом №258 від 30.09.2016року, складеного депутатом Таранівської сільради та свідками, що мешкають в с. Таранівка, посвідченого секретарем Таранівської сільради Зміївського району Харківської області підтверджується, що саме ОСОБА_1, починаючи з 06.11.1998 року і по теперішній час, постійно користуюся житловим будинком №24, розташованим по вул. Щорса (нині вул. Тиха) в с. Таранівка Зміївського району Харківської області.

Таким чином, на даний час позивач ОСОБА_1 володіє та користується вказаним будинком, однак позбавлений права розпорядитися ним на свій розсуд у звязку з відсутністю належно оформленого правовстановлюючого документу.

Відповідач ОСОБА_2 ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, оскільки на неодноразові звернення позивача ОСОБА_1 зявитися до нотаріуса, останній відмовляється з посиланням на поганий стан свого здоровя та похилий вік (80років), а також на те, що всі істотні умови договору сторонами були виконані в повному обємі. Таким чином, ці обставини по суті унеможливлюють укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку.

Іншим шляхом, ніж визнати право власності на придбаний будинок за собою на підставі рішення суду, ОСОБА_1 не може.

Згідно Звіту (висновку) про незалежну оцінку нерухомого майна житлового будинку та господарських будівель від 17.08.2016року, проведеного субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_11, вартість будинку з надвірними будівлями на теперішній час складає - 24 700,00грн.

Щодо посилань суду в рішенні на правові позиції, які викладені у постановах ВСУ: від 18.04.2011року №3-28гс11, від 30.01.2013року №6-162цс12, від 19.06.2013року №6-49цс13, то в цих правових позиціях, зокрема в одній з них мова йде проте, що не було встановлено факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину, а інші стосуються того, що правила ст.220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України, повязується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обовязки.

В даному випадку договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями укладений 6 листопада 1998 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» за реєстровим №Н10-1234, відповідав волі сторін, умови договору ними виконані в повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, а враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 під різними передмовами ухиляється від нотаріального посвідчення правочину, тому є підстави для визнання його дійсним відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР.

Оскільки оскаржуване рішення є неправильним, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову.

Згідно п.п.3),4) ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.3),4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 13 січня 2017 року скасувати і ухвалити у справі нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями дійсним задовольнити.

Визнати дійсною угодою купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Таранівка, вул. Щорса №24 (нині вул. Тиха №24) укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 - 6 листопада 1998 року на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» за реєстровим № Н10-1234.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Таранівка, вул. Щорса №24 (нині вул. Тиха №24).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -