У х в а л а

17 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Волинської області від 17 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Волиньобленерго» про визнання дій протиправними, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Луцький міськрайонний суд Волинської області рішенням від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 17 березня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 30 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 17 березня 2016 року залишила без змін.

28 лютого 2017 року ОСОБА_4, за дорученням якої діє ОСОБА_5, звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Волинської області від 17 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року з підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального і процесуального права, зокрема статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) щодо змагальності сторін та обов'язків доказування і подання доказів.

Обґрунтовуючи підстави перегляду вказаних судових рішень, передбачені пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року, рішення Апеляційного суду Волинської області від 17 лютого 2017 року та рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 вересня 2011 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано зазначені норми процесуального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження в частині перегляду судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є зокрема неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 30 листопада 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про те, що позивачка не спростувала належними та допустимими доказами факту відсутності на робочому місці без поважних причин більше трьох годин.

Разом з тим у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 вересня 2011 року, наданій заявницею для порівняння, касаційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо поновлення позивачки на роботі, оскільки роботодавець, самостійно поновивши порушене право позивачки шляхом скасування наказу про її звільнення (у зв'язку з недотримання процедури звільнення), не вчинив інших дій, які б свідчили про допущення працівника до роботи.

В частині вирішення питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу касаційний суд направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції та вказав на необхідність з'ясувати суть позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку, період, за який підлягають стягненню вказані платежі, та їх розмір.

Таким чином, правові висновки суду касаційної інстанції, викладені в наведеному судовому рішенні та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах, що позбавляє Верховний Суд України можливості установити неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Надані заявницею для порівняння рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду Волинської області від 17 лютого 2017 року не можуть слугувати прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки не є судовими рішенням суду касаційної інстанції

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити.

Крім зазначеного, у поданій заяві ОСОБА_4 порушує також питання про перегляд судового рішення суду касаційної інстанції з підстави неоднакового застосування касаційним судом норм процесуального права, зокрема статей 10, 60 ЦПК України щодо змагальності сторін та обов'язків доказування і подання доказів.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Відповідно до частини третьої статті 354 ЦПК України не може бути подана заява про перегляд ухвал суду касаційної інстанції, які не перешкоджають провадженню у справі. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до заяви про перегляд судового рішення, ухваленого за результатами касаційного провадження.

Ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року, якою залишено без змін судові рішення, не відноситься до судових рішень, перегляд яких передбачено пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки ця ухвала не перешкоджає провадженню у справі, а тому подана заява в частині її перегляду із зазначеної підстави підлягає поверненню заявниці.

Керуючись частиною третьою статті 354, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Волиньобленерго» про визнання дій протиправними, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Волинської області від 17 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відмовити.

Подану заяву ОСОБА_4 в частині перегляду Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, повернути ОСОБА_4.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

В.М. Сімоненко