АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3561/17 Справа № 2-7346/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради

на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Повного товариства фінансова-трастова компанія «Лота-Сервіс», Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «А.Т. ЛТД», третя особа Дніпропетровська міська рада про визнання права власності ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Повного товариства фінансово-трастова компанія «Лота-Сервіс» (Відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «АТ ЛТД» (Відповідач 2), третя особа у справі - Дніпропетровська міська рада про визнання права власності.

Позивач у обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень, посилалась на те, що між відповідачем ОСОБА_3 товариством фінансово-трастова компанія «Лота-Сервіс» - власником комплексу будівель та споруд продовольчого ринку за адресою: м.Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, 175 К, та нею було укладено договір оренди комплексу будівель та споруд продовольчого ринку, відповідно до якого Відповідач 1 надає, а вона приймає у строкове платне користування комплекс будівель та споруд продовольчого ринку за адресою: м.Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, 175 К. Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «АТ ЛТД» - Відповідач 2, якому рішенням Дніпропетровської міської ради було надано у користування земельну ділянку під спірним обєктом. Відповідно до договору оренди нежитлової будівлі вартість обєкта, що орендується становить 73 789,83 грн. Відповідно до акту приймання-передачі комплексу будівель та споруд продовольчого ринку за адресою: м.Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, 175 К від 14 січня 2013 року орендодавець передав, а орендар прийняв обєкт оренди, визначений у п.1.1 договору оренди. При цьому, в акті зазначається, що станом на 14 січня 2013 року обєкт, що орендується знаходиться в стані потребуючому ремонту, що підтверджується копією даного акту. Відповідно до умов Договору оренди вказаний комплекс будівель та споруд продовольчого ринку за адресою: м.Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, був переданий позивачу в оренду для здійснення будь-якої діяльності, що не суперечить чинному законодавству на строк один рік.

Згідно з п.3.4.1 даного договору відповідачі надали їй право здійснити перебудову, добудову чи перепланування обєкта, що орендується за власний рахунок з правом на повне відшкодування ними вартості таких витрат. Сторони договору, також зазначили, що ця сума не може бути більшою ніж сума, що складає 100000 гривень.

Відповідно до п.4.4 договору витрати здійснені Орендарем за згодою Орендодавця на ремонт чи реконструкцію (перебудову, добудову та перепланування) обєкта, що орендується за власний рахунок, підлягають відшкодуванню Орендодавцем.

Згідно до п.4.5 договору сторони узгодили, що сума вартості проведених робіт Орендарем з перебудови, добудови та перепланування обєкта, що орендується за власний рахунок Орендаря, і яка підлягає відшкодуванню Орендодавцем не може бути більшою чим сума, що складає 100000 грн.

Згідно до п.5.3 договору Сторони домовилися про те, що у разі невиконання свого обов'язку або ухилення від виконання такого обов'язку Орендодавцем, який повинен згідно з цим Договором відшкодувати Орендарю вартість здійснених ним витрат на ремонтні роботи (перебудову, добудову та перепланування) об'єкта, що орендується, Орендар набуває право власності на об'єкт, що орендується, на підставі ст. 778 ЦК України. У цьому випадку вартість виконаних Орендарем поліпшень, неможливо відокремити від об'єкта, що орендується, без заподіяння йому шкоди, зараховується Орендодавцем до вартості викупу об'єкта, що орендується Орендарем згідно чинного законодавства України та за умови відшкодування Орендодавцю різниці в між вартістю будівлі, що складає 73 789, 83 грн. та вартістю здійснених поліпшень. При цьому, така сплата має бути здійснена протягом 10 календарних днів з моменту реєстрації права власності на об'єкт оренди за Орендарем.

03 вересня 2013 р. Позивач звернулась до відповідачів з письмовою вимогою про відшкодування вартості виконаних ремонтних робіт з переобладнання орендованого обєкта у сумі 99974,82 грн., яка не була задоволена.

Також, 10 вересня 2013 р. відповідачами, на адресу позивача було надіслано лист, яким було повідомлено, що протягом минулого місяця відбулися деякі зміни у господарській діяльності відповідачів, через що останні не мають змоги відшкодувати вартість переобладнання об'єкта, що орендується, у сумі, яка складає 99 974,82 грн., що підтверджується оригіналом листа який додається.

Зважаючи на вище викладене, позивач просила суд визнати право власності за нею на комплекс будівель та споруд продовольчого ринку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, 175 К.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2013 року задоволено позов.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ринок за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, 175 К який складається з наступних приміщень: літ. А-1 торговельний комплекс, літ а1 ганок площею 100, 5 кв.м., літ. Б навіс, літ. В торговий кіоск, літ. в прибудова, літ. в1 навіс площею 63,4 кв.м., літ. Д торговий кіоск площею 12,8 кв.м., літ. Е торговий кіоск площею 4,3 кв.м., літ. Ж сарай, літ. З контора площею 8,2 кв.м., літ. Л лабораторія площею 13,5 кв.м., літ. М торговий кіоск площею 11,8 кв.м., літ. Н торговий кіоск площею 11,4 кв.м., літ. О торговий кіоск площею 19,3 кв.м., П торговий кіоск, літ. П1 торговий кіоск, літ. П2 торговий кіоск, літ. П3 торговий кіоск, літ. П4 торговий кіоск, літ. П5 торговий кіоск, літ. П6 торговий кіоск, літ. П7 торговий кіоск, літ. П8 торговий кіоск, літ. П9 торговий кіоск, літ. П10а торговий кіоск, літ. П10 торговий кіоск, літ. П11 торговий кіоск, літ. П12 торговий кіоск, літ. П13торговий кіоск, літ. П15 торговий кіоск, літ. П16 торговий кіоск, літ. П17 торговий кіоск , літ. П18 торговий кіоск, літ. П19 торговий кіоск, літ. П20 торговий кіоск, літ. П21 торговий кіоск, літ. П22 торговий кіоск, літ. П23 торговий кіоск, літ. П24 торговий кіоск, літ. П25-26 торговий кіоск, літ. П29 торговий кіоск, літ. П30 торговий кіоск, літ. П31 торговий кіоск, літ. П32 торговий кіоск, літ. П33 торговий кіоск, літ. П34 торговий кіоск, літ. П35 торговий кіоск, літ. П36 торговий кіоск, літ. П37 торговий кіоск, літ. П38 торговий кіоск, літ. Р навіс, літ. С навіс, літ. Т навіс, літ. У сторожка, літ. Ф навіс, літ. Х туалет, №1 огорожа, цоколь, №2 огорожа, №3 огорожа, №4 огорожа, №5 огорожа без прийняття в експлуатацію, який розташований на земельній ділянці площею 2265 кв.м.

Стягнуто з Відповідачів ОСОБА_3 товариство фінансово-трастової компанії «Лота-Сервіс» та Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «АТ ЛТД» судові витрати по справі: судовий збір у розмірі 1000 гривень.

У апеляційній скарзі КП «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 14 січня 2013 року між відповідачем ОСОБА_3 товариством фінансово-трастова компанія «Лота-Сервіс», власником комплексу будівель та споруд продовольчого ринку за адресою: м.Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, 175К, та позивачем, ОСОБА_2, було укладено договір оренди комплексу будівель та споруд продовольчого ринку, відповідно до якого Відповідач 1 надає, а позивач приймає в строкове платне користування комплекс будівель та споруд продовольчого ринку за адресою: м.Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, 175 К.

Відповідачу 2 - Товариству з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «АТ ЛТД», відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради надано у користування земельну ділянку під спірним обєктом.

Відповідно до п.1.3 договору оренди нежитлової будівлі вартість обєкта, що орендується становить 73 789,83 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі комплексу будівель та споруд продовольчого ринку за адресою: м.Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, 175 К від 14 січня 2013 року орендодавець передав, а орендар прийняв обєкт оренди, визначений у п.1.1 договору оренди. При цьому в акті зазначається, що станом на 14 січня 2013 року обєкт, що орендується знаходиться в стані потребуючому ремонту, що підтверджується копією даного акту ( додається).

Відповідно до п.1.2 і п.2.1. договору оренди вказаний комплекс будівель та споруд продовольчого ринку за адресою: м.Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, 175 К був переданий мені в оренду для здійснення будь-якої діяльності, що не суперечить чинному законодавству на строк один рік.

Згідно з п. 3.4.1 даного договору відповідачі надали позивачеві право здійснити перебудову, добудову чи перепланування обєкта, що орендується за власний рахунок з правом на повне відшкодування ними вартості таких витрат. Сторони договору, також зазначили, що ця сума не може бути більшою ніж сума, що складає 100000 гривень.

Відповідно до п.4.4 договору витрати здійснені Орендарем за згодою Орендодавця на ремонт чи реконструкцію (перебудову, добудову та перепланування) обєкта, що орендується за власний рахунок, підлягають відшкодуванню Орендодавцем.

Згідно до п.4.5 договору сторони узгодили, що сума вартості проведених робіт Орендарем з перебудови, добудови та перепланування обєкта, що орендується за власний рахунок Орендаря, і яка підлягає відшкодуванню Орендодавцем не може бути більшою чим сума, що складає 100000 грн.

Згідно до п.5.3 договору Сторони домовилися про те, що у разі невиконання свого обов'язку або ухилення від виконання такого обов'язку Орендодавцем, який повинен згідно з цим Договором відшкодувати Орендарю вартість здійснених ним витрат на ремонтні роботи (перебудову, добудову та перепланування) об'єкта, що орендується, Орендар набуває право власності на об'єкт, що орендується, на підставі ст. 778 ЦК України. У цьому випадку вартість виконаних Орендарем поліпшень, неможливо відокремити від об'єкта, що орендується, без заподіяння йому шкоди, зараховується Орендодавцем до вартості викупу об'єкта, що орендується Орендарем згідно чинного законодавства України та за умови відшкодування Орендодавцю різниці в між вартістю будівлі, що складає 73 789, 83 грн. та вартістю здійснених поліпшень. При цьому така сплата має бути здійснена протягом 10 календарних днів з моменту реєстрації права власності на об'єкт оренди за Орендарем.

Судом встановлено, що 03 вересня 2013 р. позивач звернулася до відповідачів з письмовою вимогою про відшкодування вартості виконаних ремонтних робіт з переобладнання орендованого обєкта у сумі 99 974,82 грн. та дана письмова вимога задоволена не була, що визнавалось сторонами справи.

Також, 10 вересня 2013 р. відповідачі надіслали позивачу лист, в якому повідомили, що протягом минулого місяця відбулися деякі зміни у господарській діяльності відповідачів, через що останні не мають змоги відшкодувати позивачу вартості переобладнання об'єкта, що орендується, у сумі, яка складає 99974,82 грн., що підтверджується оригіналом листа який міститься в матеріалах справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частина 3 ст. 773 Цивільного кодексу України визначає, що наймач має право змінювати стан речі, переданої йому у найм, лише за згодою наймодавця.

Частина 1 ст. 778 Цивільного кодексу України визначає, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця.

Згідно із ч. 4 ст. 778 Цивільного кодексу України, якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше невстановлено договором або законом.

Крім того вважав, що відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України вважав доведеним право позивача на захист свого майнового права та інтересу саме шляхом визнання права.

Так, відповідно до акту закінчення ремонтних робіт (перебудови, добудови та перепланування) обєкта, що орендується від 03 вересня 2013 року (додається) ОСОБА_2 здійснила ремонтні роботи даного обєкту за власний рахунок з правом на повне відшкодування орендодавцем вартості таких витрат.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також встановлено, що ПП «ПРОЕКТТЕХБУД» (Кваліфікаційний сертифікат АЕ № 001029, який виданий 19.12.2012 р.) у 2013 року було проведено обслідування технічного стану будівельних конструкцій ринку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, 175К, копія якого міститься в матеріалах справи.

Згідно даного технічного висновку основні несучі конструкції знаходяться в нормальному стані та відносяться до категорії К-1. Конструкції відповідають державним стандартам, будівельним нормам та правилам, нормативним актам пожарної безпеки та санітарному законодавству. Усі інженерні системи, які підведені к приміщенню, функціонують нормально. Можлива подальша експлуатація за функціональним призначенням.

Саме з урахуванням наданих доказів суд першої інстанції дійшов висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на комплекс будівель та споруд продовольчого ринку, оскільки жодних заперечень представниками відповідачів суду не надано.

Однак, колегія суддів вважає, що зазначені висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на законі, а рішення суду підлягає скасуванню, як не законне.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши дану справу, дійшов обґрунтованого висновку, що дійсно, оскаржуваним рішення порушено права та охоронювані законом інтереси територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

Так, відповідно до п. п. 34, 42 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин та питання затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації віднесене до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що ст.ст. 24,29 Закону України «Про планування і забудову територій» встановлено, що дозвіл на будівництво надається виконавчими органами місцевих рад (частина 1 статті 24), а дозвіл на виконання будівельних робіт -інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр таких дозволів (частина 2 статті 29). Проте, матеріали справи не містять доказів надання зазначених дозволів.

Перелік об'єктів благоустрою міста Дніпропетровська визначений п. 1.3.2 Правил благоустрою території міста Дніпропетровська, затверджених рішенням від 27.11.2013 Дніпровської міської ради № 44/43.

Так, Пунктом 1.3.3. зазначених Правил, до елементів об"єктів благоустрою віднесено прибудинкові території. Самовільно встановлені тимчасові споруди ринку, право власності на які визнано оскаржуваним рішенням за гр. ОСОБА_2. знаходяться на об'єкті благоустрою - території загального користування біля будинку 175 по пр. Гагаріна в м. Дніпрі. Особи, які здійснюють в цих тимчасових спорудах господарську діяльність з роздрібного продажу товарів використовують, таким чином, елементи об'єктів благоустрою не за цільовим призначенням без укладання відповідних договорів.

Крім того, оскаржуваним рішенням визнано право власності за ОСОБА_2 на ринок по пр. Гагаріна, 175К в м. Дніпрі без прийняття в експлуатацію.

Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не встановлено, що спірний об'єкт було прийнято в установленому чинним законодавством порядку до експлуатації, Однак, матеріали справи та оскаржуване судове рішення містять відомості та встановлений факт того, що зазначені спірні тимчасові споруди є об'єктами самовільного будівництва.

Частина 3 ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» забороняє експлуатацію об'єктів, не прийнятих в експлуатацію в установленому законом порядку. Відповідно до змісту пп.1 п.«б» ч.І ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Згідно зі ст.ст. 5, 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво нерухомого майна повинно вестись згідно із затвердженим у встановленому порядку проектом, закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 30-1 Закону України «Про планування і забудову територій» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється приймальними комісіями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначені постановою Кабінету Міністрів України № 1243 від 22 вересня 2004 року «Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів».

Крім цього, судом першої інстанції визнано право власності на спірний об'єкт без з'ясування питань землекористування станом на момент виникнення спірних правовідносин, оскільки, за відсутності відомостей про надання дозволу на будівництво спірний об'єкт є самовільно збудованим. Тим більше, що додані позивачем до матеріалів справи рішення органу місцевого самоврядування прямо передбачають необхідність отримання такого дозволу у встановленому порядку.

Крім того, ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України регулюються питання визнання права власності на об'єкти самовільного будівництва. Так, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Тобто, необхідною передумовою для розгляду позовних вимог про визнання права власності на об'єкт самочинного будівництва за правилами ч. 3 ст. 376 ЦК є наявність у особи права землекористування щодо земельної ділянки, на якій такий об'єкт розташований.

Матеріали справи не містять відомостей щодо наявності чинного договору оренди земельної ділянки, а попередні договори були тимчасовими короткостроковими. Колегією встановлено, що, а ні матеріали справи не містять доказів щодо поточного землекористування земельною ділянкою, на якій розташовано спірний об»єкт, а ні судом першої інстанції не встановлено питань землекористування щодо земельної ділянки, на якій розташовано спірний об'єкт самочинного будівництва, тому колегія суддів вважає, що зазначене рішення суду першої інстанції не відповідає принципам повноти та всебічності судового розгляду справи.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12 відповідно до ст. 304 ЦПК України суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими гл. І «Апеляційне провадження» розд. V ЦПК України.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно вимог із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Таким чином, повноваження суду апеляційної інстанції на дослідження нових доказів є обмеженим. Інших доказів суду апеляційної інстанції не було надано.

За таких умов та обставин справи оскаржуване рішення суду першої інстанції не можна вважати за законне та обґрунтоване з огляду на приписи ст.ст. 212, 213 ЦПК.

Порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення по справі нового рішення.

Отже, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2013 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Повного товариства фінансова-трастова компанія «Лота-Сервіс», Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «А.Т. ЛТД», третя особа Дніпропетровська міська рада про визнання права власності відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

ОСОБА_4