Номер провадження: 22-ц/785/1754/17Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Колеснікова Г.Я., Плавич Н.Д.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит,

ВСТАНОВИЛА:

16.06.2016 року, публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України в особі філії (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит і договором поруки у розмірі 61 656,14 доларів США /заборгованість за кредитом і процентами/ та 115 812,94 гривень пені.

Позов обгрунтовано тим, що 20.02.2006 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 69 306 доларів США зі сплатою 10,8% річних за користування кредитним коштами на строк до 20.02.2026 року. У забезпечення виконання договору про іпотечний кредит (далі-кредитний договір), між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 20.02.2006 року укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель зобов'язалась перед ОСОБА_4 відповідати солідарно за своєчасне та повне виконання позичальником зобовзань кредитним договором.

Умовами кредитного договору передбачено сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно до останнього робочого числа місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати проценти ануїтетними платежами в сумі 716 доларів США шляхом внесення готівки до каси ОСОБА_4 або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з березня 2006 року.

Однак позичальник не дотримувався термінів повернення кредиту і сплати процентів, у зв'язку з чим станом на 01.06.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 61 656,14 доларів США, крім того, Банк нарахував пеню за прострочення кредиту й процентів, а також 3% річних за прострочення заборгованості по кредиту.

Посилаючись на те, що позичальник допустив заборгованість з повернення кредиту й сплати процентів, позичальник і поручитель несуть солідарну відповідальність за порушення умов зобов'язання, Банк просив позов задовольнити.

Представник ОСОБА_4 підтримала позов в суді першої інстанції.

Представник відповідачки ОСОБА_3 позов не визнала.

Відповідач ОСОБА_2 не приймав участі в судовому засіданні у суді першої інстанції.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10.10.2016 року позов задоволено частково: суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 61 656,14 доларів США і пеню в розмірі 115 812,24 гривень, а також судові витрати і відмовив у позові до поручителя ОСОБА_3

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 просить рішення суду у частині відмови у позові до поручителя ОСОБА_3 скасувати і постановити у цій частині нове рішення про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 у повному обсязі.

У засіданні колегії суддів: представник ОСОБА_4 скаргу підтримала, представник ОСОБА_3 скаргу не визнала.

Відповідач ОСОБА_2 у засідання колегії суддів не з'явився.

Рішення суду першої інстанції у частині підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд, відмовляючи у позові до поручителя ОСОБА_3 виходив з того, що умовами договору поруки визначено строк припинення поруки 6 місяців, у звязку з чим діють положення ст. 559 ЦК України про право вимоги до поручителя протягом 6 місяців. З 2009 року почалося прострочення позичальником сплати процентів, і, відповідно до умов кредитного договору, з цього часу у ОСОБА_4 виникло право на дострокове повернення кредитних коштів, однак із позовом до поручителя ОСОБА_4 звернувся у червні 2016 року, тобто після спливу 6-ти місячного строку (а.с.63-65).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції у цій частині зважаючи на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.02.2006 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит (далі-кредитний договір), відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 69 306 доларів США зі сплатою 10,8% річних за користування кредитними коштами на строк до 20.02.2026 року (а.с.4-7).

У забезпечення виконання кредитного договору, між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 20.02.2006 року укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язалась перед ОСОБА_4 відповідати солідарно за своєчасне та повне виконання позичальником умов кредитного договору (а.с.8,9).

Умовами кредитного договору зокрема визначено, що проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно до останнього робочого числа місяця, наступного за звітним, при цьому, погашення кредиту та сплата процентів здійснюється ануїтетними платежами в сумі 716 доларів США шляхом внесення готівки до каси ОСОБА_4 або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з березня 2006 року (п.1.5 кредитного договору, а.с.5,4 зворот).

ОСОБА_4 має право вимагати дострокового погашення суми кредиту в цілому або у визначеній сумі, зокрема, у разі одноразового прострочення сплати чергового платежу по кредиту та процентів за користування кредитом понад 2 місяців (п.п.3.4, 4.2.2 кредитного договору, а.с.5 зворот,6).

З 01.06.2009 року почалося прострочення позичальником сплати процентів, відповідно до умов кредитного договору (а.с.11 взорот).

Згідно п.4.2 договору поруки, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання виконання зобовязань за кредитним договором №581-н від 20.02.2006 року не предявить вимоги до поручителя (а.с.8 зворот).

За змістом ст. 559 ч.4 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не пред'явить вимоги до поручителя.

Строк дії договору поруки, визначений ст. 559 ч.4 ЦК України, не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора та суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку, який є преклюзивним, жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту права / шляхом предявлення позову /, кредитор вчиняти не може.

Виходячи зі змісту другого речення ч.4 ст. 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного із боржником обов'язку за договором має бути пред'явлена до суду у межах строку дії договору поруки, у даному випадку, протягом 6 місяців, оскільки умовами кредитного договору визначено, що Банк має право вимагати дострокового погашення суми кредиту в цілому або у визначеній сумі, зокрема, у разі одноразового прострочення сплати чергового платежу по кредиту та процентів за користування кредитом понад 2 місяців.

Сплив 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся із позовом до поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що з 01.06.2009 року почалося прострочення позичальником сплати процентів, відповідно до умов кредитного (а.с.11 зворот).

Оскільки у червні 2009 року позичальник порушив умови кредитного договору, прострочивши платіж понад 2 місяці, з червня 2009 року у ОСОБА_4 виникло право протягом 6 місяців з часу виявлення порушення /у період з 01.06.2009 року по 01.12.2009 року/ звернутись до суду із позовом про стягнення заборгованості з поручителя.

Між тим, із позовом про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_4 звернувся в червні 2016 року, тобто після припинення поруки (а.с.2,3).

Зважаючи на те, що Банк своєчасно не скористався своїм правом на звернення із позовом до поручителя, виходячи з вимог ст. 559 ч.4 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про припинення поруки і відсутність підстав для стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3

Доводи ОСОБА_4 в скарзі про те, що письмова вимога про дострокове погашення кредиту направлена позичальнику і поручителю у травні 2016 року, а позов до суду подано в червні 2016 року, тобто у межах 6-ти місячного строку надіслання досудової письмової вимоги не заслуговують на увагу з таких підстав.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань, застосоване у другому реченні ч.4 ст. 559 ЦК України словосполучення пред'явлення вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, як умови чинності поруки, слід розуміти пред'явлення кредитором, у встановленому законом порядку, протягом зазначеного строку саме позовної заяви, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення, при цьому, не виключає можливість пред'явленння кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутись з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Строк предявлення вимоги, у даному випадку, у ОСОБА_4 виник в червні 2009 року, тобто з часу виявлення порушення позичальником умов кредитного договору, і, саме з цього часу, у ОСОБА_4 виникло право протягом 6 місяців з часу виявлення порушення, тобто у період з 01.06.2009 року по 01.12.2009 року, звернутись до суду із позовом про стягнення заборгованості з поручителя. Інших, правових доводів, апеляційна скарга не містить.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові до поручителя, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду у частині залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2016 року у частині відмови у позові до ОСОБА_3 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_5

ОСОБА_6