АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Транспроект-1» про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Транспроект-1» (надалі - ТОВ«Транспроект-1») про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Зазначав, що з 2003 року працює в ТОВ «Транспроект-1», в якому наказом №17/07К від 29 грудня 2007 року його було призначено на посаду заступника директора - відповідального за дотримання вимог земельного законодавства з заробітною платою згідно штатного розкладу, та є учасником ТОВ «Транспроект-1» з часткою в статутному капіталі, що дорівнює 50 %.

Посилаючись на неправомірні дії з боку директора, ігнорування звернень позивача про надання йому відповіді стосовно правових підставах його недопуску до робочого місця, а 28 лютого 2015 року отримання позивачем листа - персональне попередження про наступне звільнення у зв'язку із скороченням штату підприємства, з обґрунтуванням підстав звільнення, з яким позивач не погоджується, порушення процедури та вимог закону про ознайомлення з наказами та не запропонування позивачу, враховуючи досвід, тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві, а також те, що він є сертифікованим інженером-землевпорядником, директором товариства «Транспроект-1», іншої роботи на підприємстві, просив:

визнати накази № 2/К від 14 січня 2015 року, № 15/К від 26 жовтня 2015 року недійсними;

визнати звільнення позивача незаконним та поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді заступника директора ТОВ «Транспроект-1» з 27 жовтня 2015 року та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 січня 2015 року до дня поновлення на роботі.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити по справі нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши представників ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу, представника відповідача, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, згідно протоколу № 1 зборів засновників товариства з обмеженою відповідальністю «Транспроект-1» від 06 червня 2003 року, створено ТОВ «Транспроект-1», засновниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.59).

Встановлено, що наказом товариства з обмеженою відповідальністю «Транспроект-1» від 29 грудня 2007 року № 17/07К ОСОБА_2 було призначено на посаду заступника генерального директора та відповідальним за дотримання вимог земельного законодавства (а.с.12).

На підставі наказу № 2/К від 14 січня 2015 року директора ТОВ «Транспроект» «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників», з посиланням на те, що з 01 січня 2015 року, ТОВ «Транспроект-1» як розробник документації із землеустрою в розумінні Закону України «Про землеустрій», не відповідає вимогам статті 26 Закону України «Про землеустрій» та з метою підвищення ефективності і оптимізації управління підприємством і на основі проведеного аналізу економічних і виробничих можливостей підприємства, назріла необхідність внесення істотних змін в організацію виробництва і праці підприємства та його структуру, прийнято рішення про скорочення і виведення зі штатного розпису посаду в тому числі й заступника генерального директора - відповідальний за дотримання вимог земельного законодавства, стандартів, норм і правил при виконанні робіт із землеустрою (а.с.36).

Як убачається з персонального попередження про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням штату адресованого заступнику генерального ОСОБА_2, у ньому було продубльовано зміст наказу №2/К від 14 січня 2015 року по ТОВ «Транспроект-1» та вказано про скорочення посади, яку обіймає позивач, після закінчення 2-х місячного терміну з моменту одержання цього персонального попередження. Встановлено, що попередження ОСОБА_2 отримано 28 лютого 2015 року (а.с.15).

Відповідно до справи, на адресу позивача 27 жовтня 2015року , повідомлення про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням штату підприємства, за підписом генерального директора ТОВ «Транспроект-1» ОСОБА_3, адресованого заступнику генерального директора - відповідальному за дотримання вимог земельного законодавства, стандартів, норм і правил при виконанні робіт із землеустрою ОСОБА_2, останнього було повідомлено про явку 29 або 30 жовтня 2015 року за адресою: АДРЕСА_1, для отримання остаточного розрахунку та трудової книжки (а.с.16), вказане повідомлення було направлено ОСОБА_2 засобом поштового зв'язку 27 жовтня 2015 року (а.с.17).

Наказом № 15/К від 26 жовтня 2015 року ТОВ «Транспроект-1» «Про припинення трудового договору», ОСОБА_2, заступника генерального директора - відповідального за дотримання вимог земельного законодавства, стандартів, норм і правил при виконанні робіт із землеустрою, звільнено з 27 жовтня 2015 року у зв'язку із скороченням штату, згідно ст. 40 п. 1 ч. 1 КЗпП України (а.с.18).

Встановлено, що копію наказу про звільнення ОСОБА_2 отримав поштою в березні 2016 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що трудовий договір з ОСОБА_4 розірвано з порушенням положень трудового законодавства та недоведеності законності підстав до розірвання трудового договору за скороченням штату, проте відмовлено в клопотанні про поновлення строку звернення у суд за захистом прав, як пропущеного без поважних причин.

Перевіряючи законність ухваленого по справі рішення, колегія суддів враховує те, що висновки суду, за яких визнано доведеним незаконність наказу про звільнення ОСОБА_2 з роботи та відсутність підстав до скорочення його посади, сторонами не оскаржено, обставини, за яких визнано доведеними позовні вимоги по суті спору, не спростовано.

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права, а в справах про звільнення з роботи - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як убачається з матеріалів справи, 18 березня 2016 року позивачем поштою було отримано копію наказу про звільнення (а.с.31).

Між тим, у суд за захистом трудових прав ОСОБА_2 звернувся з істотним порушенням передбаченого положеннями ч. 1 ст. 233 КЗпП України строку - 10 листопада 2016 року (а.с.1).

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, визнав неповажними причини пропуску позивачем строку звернення, не вбачає підстав для поновлення пропущеного строку й колегія суддів.

З долученого до матеріалів справи виписного епікрізу 1321, виданого головним війського клінічним центром «ГВКГ» Міністрества оборони України, убачається, що ОСОБА_2 хворіє на хронічну хворобу нирок V, гломерулонефрит, з 2011 року лікується сеансами гемодіалізу (а.с.9).

Згідно даних довідки АВ № 0072912 до висновку Дніпровської міжрайонної МСЕК м. Києва від 24 грудня 2014 року, ОСОБА_2 з 24 грудня 2014 року визнаний інвалідом 1 групи довічно, за станом здоров'я потребує стороннього догляду (а.с.7).

Отже, ОСОБА_2 визнано інвалідом 1 групи, який потребує стороннього догляду, а тому наявність хвороби, на яку позивач послався, як на підстави визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, не може бути визнана такою, що дає підстави до поновлення строку, остільки за станом здоров'я ОСОБА_2 потребує постійного лікування та стороннього догляду.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про відсутність підстав поважності причин пропуску строку, остільки необхідність лікування позивача, як інваліда першої групи, існувала та існує на даний час.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом не досліджено обставини та не надано оцінки твердженням позивача, що останньому й досі не виплачено заробітну плату та не видано трудову книжку; не досліджено обставин, що перешкоджали відповідачу видати трудову книжку та заробітну плату у встановленому законодавством порядку за місцезнаходженням відповідача або висиланні засобами кур'єрського чи іншого поштового зв'язку, - колегія суддів визнає безпідставними, остільки таких вимог по справі ОСОБА_2 заявлено не було, а тому суд першої інстанції підстав до перевірки вказаних обставин не мав.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Районний суд розглянув спір в межах заявленого по справі позову, з урахуванням його предмету й підстав, повно та об'єктивно.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи обставини справи, факт отримання ОСОБА_2 копії наказу про звільнення від 26 жовтня 2015 року у березні 2016 року й звернення із позовом 10 листопада 2016 року, тобто за спливом майже восьми місяців із моменту його отримання, колегія суддів не вбачає правових підстав до скасування рішення суду першої інстанції та визнає обґрунтованими його висновки про відсутність підстав для поновлення строку позивачу на звернення до суду.

Судом першої інстанції норми матеріального й процесуального права застосовано правильно.

Згідно частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №760/19264/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5981/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Усатова І.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.