Справа № 761/283/17
Провадження № 2/761/3105/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський», про стягнення суми пені за прострочення виконання грошового зобов'язання,

В С Т А Н О В И В:

04.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно якого, з урахуванням заяви про уточнення змісту позовних вимог, прийнятої судом до розгляду, просив: стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь 34 935,64 грн., з яких: 561,27 грн. - сума відшкодування матеріальної шкоди; 30 813,93 грн. - пеня за прострочення виконання зобов'язання по відшкодуванню коштів за вкладами; 3 000,00 грн. - сума відшкодування моральної шкоди; 560,44 грн. - судові витрати.

Позов мотивовано тим, що на підставі Договору №980-006-000000174 від 27.05.2014 року на ім'я позивача в ПАТ «Банк «Михайлівський» було відкрито банківський рахунок «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту). В той же день на основі заяви (оферти) №200037858 позивачу було відкрито в ПАТ «Банк «Михайлівський» поточний (картковий) рахунок «Ощадний» НОМЕР_1, на який щомісяця перераховувалися проценти за договорами банківських вкладів і нараховувалися проценти на залишок коштів на даному рахунку.

При цьому, позивач зазначає, що за період користування банківськими послугами ПАТ «Банк «Михайлівський» позивачем було відкрито в останньому наступні депозитні вклади: «Супердохідний тиждень+» (з виплатою процентів кожні 14 днів) на суму 30 000,00 грн., яка була зарахована на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2 на підставі договору банківського вкладу (депозиту) від 26.05.2015 року №980-006-000092257 з зобов'язанням нараховувати 26,0% річних та повернути вклад 07.07.2016 року; «Супердохідний тиждень+» (вільний) на суму 20 000,00 грн., яка була зарахована на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_3 на підставі договору банківського вкладу (депозиту) №980-006-000233361 від 05.05.2016 року з зобов'язанням нараховувати 19,0 % річних та повернути вклад 07.05.2017 року.

Водночас, на думку позивача, оскільки в зв'язку з проведенням процедури ліквідації банку повне управління банком та розпорядженням його майном здійснює відповідач, до останнього, як до нового боржника, перейшли як зобов'язання банку з відшкодування коштів за вкладами, так і відповідальність за їх неналежне та невчасне виконання.

З урахуванням вказаних обставин та посилаючись на порушення відповідачем строків виплати грошових коштів за вкладами, розміщеними в ПАТ «Банк «Михайлівський», позивач вважає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має виплатити йому суму відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 561,27 грн., а також пеню за прострочення виконання зобов'язання по відшкодуванню коштів за вкладами на суму, що згідно його розрахунків дорівнює 30 813,93 грн.

Також, на думку позивача, внаслідок неправомірних дій відповідача, йому було завдано ще й моральну шкоду, яка полягає у душевних страждань, викликаних неясністю щодо наявності в банку його вкладів, що, в свою чергу, призвело до погіршення самопочуття, підвищення тиску, нервозності, серцевих нападів, розладу сну.

Крім того, враховуючи вартість проїзду до м.Києва з метою участі у судовому розгляді вказаної справи, позивач зазначає, що грошові кошти у розмірі 560,44 грн., які були витрачені ним на квитки, слід стягнути з відповідача як відшкодування судових витрат, пов'язаних з участю у судовому засіданні.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі та зауважив, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не зобов'язаний виплачувати позивачу пеню за прострочення виконання зобов'язання по відшкодуванню коштів за вкладами, адже, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено, що в день початку процедури ліквідації банку, як на то вказує позивач в своїх розрахунках щодо розміру пені, відповідач зобов'язаний виплатити вкладникам грошові кошти, що розміщалися останніми на рахунках банків, де запроваджено тимчасову адміністрацію та/або ліквідацію.

Третя особа свого представника в судове засідання не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки свого представника суд не повідомила.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на підставі Договору №980-006-000000174 від 27.05.2014 року на ім'я позивача в ПАТ «Банк «Михайлівський» було відкрито банківський рахунок «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту). В той же день на основі заяви (оферти) №200037858 позивачу було відкрито в ПАТ «Банк «Михайлівський» поточний (картковий) рахунок «Ощадний» НОМЕР_1, на який щомісяця перераховувалися проценти за договорами банківських вкладів і нараховувалися проценти на залишок коштів на даному рахунку.

Крім того, позивачем було розміщено в ПАТ «Банк «Михайлівський» наступні депозитні вклади: «Супердохідний тиждень+» (з виплатою процентів кожні 14 днів) на суму 30 000,00 грн., яка була зарахована на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2 на підставі договору банківського вкладу (депозиту) від 26.05.2015 року №980-006-000092257 з зобов'язанням нараховувати 26,0% річних та повернути вклад 07.07.2016 року; «Супердохідний тиждень+» (вільний) на суму 20 000,00 грн., яка була зарахована на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_3 на підставі договору банківського вкладу (депозиту) №980-006-000233361 від 05.05.2016 року з зобов'язанням нараховувати 19,0 % річних та повернути вклад 07.05.2017 року.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні та є загальновідомою обставиною, згідно з постановою Правління Національного банку України від 23.05.2016 року №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016 року №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», а 13.06.2016 року - рішення про продовження строків тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Михайлівський» на один місяць з 23.06.2016 року до 22.07.2016 року включно.

При цьому, на підставі постанови Правління Національного банку України від 12.07.2016 року №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 року №1213 про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 року та делегування повноважень ліквідатора банку Юрію Ірклієнку.

В свою чергу, як передбачено положеннями ч. 1 ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

При цьому, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Так, відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та кредиторів банку.

При цьому, п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону визначено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Крім того, відповідно до ч. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частиною 5 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Положеннями ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено повноваження уповноваженої особи Фонду, яка з дня свого призначення, зокрема складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

При цьому, після затвердження переліку вимог кредиторів їх задоволення здійснюється в порядку, встановленому ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відтак, оскільки з 13.07.2016 року в ПАТ «Банк Михайлівський» розпочата процедура ліквідації, вкладники цього банку мають право отримати належні їм суми банківського вкладу виключно у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та підзаконними актами до нього, відповідно до встановленого порядку.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висвітленою Верховним Судом України у постанові від 21.01.2016 року по справі №6-2001цс15.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами по справі, позивачу було виплачено відповідачем належні йому суми вкладів з процентами, а саме: 28.07.2016 року - було виплачено 1706,00 грн., а 05.09.2016 року - 50 247,65 грн.

Однак, звертаючись з позовом до суду та посилаючись, серед іншого, на положення ст. 546 ЦК України ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач зазначає, що оскільки належні йому суми банківського вкладу та нараховані проценти повинні були бути виплачені на момент початку процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський», тобто - 13.07.2016 року, відповідач, до якого перейшли як зобов'язання банку з відшкодування коштів за вкладами, так і відповідальність за їх неналежне та невчасне виконання, має виплатити йому суму відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 561,27 грн., а також пеню за прострочення виконання зобов'язання по відшкодуванню коштів за вкладами на суму, що згідно його розрахунків дорівнює 30 813,93 грн.

В свою чергу, оскільки норми спеціального Закону, який регулює діяльність Фонду, не містять положень, які дають підставі вважати, що відповідач є правонаступником банківської установи, зокрема ПАТ «Банк Михайлівський», суд вважає, що до правовідносин, які виникли між сторонами не можуть бути застосовані як положення ЦК України, що регулюють договірні зобов'язання, умови їх виконання та наслідки, що настають у зв'язку з їх порушенням, так і положення ЗУ «Про захист прав споживачів».

У зв'язку з наведеним та беручи до уваги ті обставини, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб покладені на нього законом зобов'язання перед позивачем виконав в повному обсязі у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а термін в який Фонд мав здійснити виплату коштів позивачу вказаним законом не визначений, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський», про стягнення сум матеріальних збитків та пені за прострочення виконання грошового зобов'язання, є безпідставними та такими, що тне ґрунтуються на вимогах закону, а тому вони задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, у відповідності до ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При цьому, згідно роз'яснень, які містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За змістом ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи до уваги те, що вина відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди не підтверджується жодними доказами, а причинний зв'язок між будь-яким погіршенням здоров'я позивача і діями відповідача, які мали б винний характер, відсутній, суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог позивача щодо відшкодування йому відповідачем моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн.

Крім того, оскільки положеннями ст. 85 ЦПК України передбачено відшкодування стороні витрат, пов'язаних з явкою до суду, лише у тому випадку, коли рішення ухвалено на її користь, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь судових витрат у сумі 560,44 грн.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 1058, 1060, 1074, 1167 ЦК України, ст.ст. 26, 36, 48, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 2, 77 Закону України «Про банки та банківську діяльність», та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський», про стягнення суми пені за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: