Справа № 748/733/17 Провадження № 22-ц/795/1029/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Кухта В. О. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи Г.П.,
суддів:Скрипки А.А., Харечко Л.К.,
при секретарі:Покладі Д.В.,
за участю:представника позивача адвоката Шаповалова М.С., відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення Чернігівського районного суду від 06 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким визнати ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відмовлено в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 зводяться до того, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, при невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому підлягає скасуванню.

ОСОБА_7 зазначає, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1. Відповідач є її колишнім чоловіком, шлюб з ним розірвано заочним рішенням Чернігівського районного суду від 17.12.2011 року. В спірному будинку він не проживає, хоча в ньому зареєстрований. Жодних перешкод в користуванні житлом відповідачу не чинилося.

Також ОСОБА_7 вважає, що вказаний судом факт придбання будинку під час перебування сторін у шлюбі не є виключною підставою вважати дане майно спільною сумісною власністю сторін, оскільки відсутні докази, які б встановлювали майнову участь відповідача у придбанні даного майна.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача адвоката Шаповалова М.С., відповідача ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що 21.09.2004 року позивач ОСОБА_7, яка на той час мала прізвище ОСОБА_6, придбала житловий будинок в АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.09.2004 року (а.с. 5). 05.10.2004 року за позивачем було зареєстроване право власності на цей будинок (а.с. 6).

Сторони визнали, що спірний будинок був придбаний в період шлюбу.

Позивач 24.11.2015 року уклала новий шлюб та змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.9).

З довідки Хмільницької сільської ради Чернігівського району від 27.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_6 проживає та зареєстрований в спірному будинку АДРЕСА_1 (а.с.7).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_6 на даний час проживає у спірному будинку.

Також суд першої інстанції зазначив, і це не заперечувалося сторонами, що спірний будинок придбаний ними у зареєстрованому шлюбі, поділу майна після розірвання шлюбу не було, будинок об'єктом особистої власності ОСОБА_7 не визнавався, на даний час він належить сторонам на праві спільної сумісної власності, тобто ОСОБА_6 є співвласником будинку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що спірний будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності, ОСОБА_6 на даний час у ньому проживає, а тому відсутні підстави для визнання його таким, що втратив право користування цим житлом. Також суд першої інстанції зазначив, що несвоєчасна оплата відповідачем послуг з газопостачання, на що посилалася в позовній заяві ОСОБА_7, також не є підставою для втрати ним права користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України, на яку посилалася ОСОБА_7 в позовній заяві, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. При цьому, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, зокрема, взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

При цьому, необхідно враховувати, що задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, можливе лише у відношенні тієї особи, яка вже набула права користування конкретним житловим приміщенням, вселилась в нього в установленому порядку у якості члена сім'ї наймача, члена ЖБК або члена сім'ї власника квартири чи будинку, однак певний час без поважних на то причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання.

В судовому засіданні суду першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_6 на час розгляду справи проживає у спірному будинку, а тому відсутні підстави для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Крім того, відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про відсутність підстав вважати спірний будинок спільною сумісною власністю сторін, не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції встановлено, спірний будинок було придбано сторонами у шлюбі, вказаний будинок не визнано особистою власністю ОСОБА_7, а отже, будинок є спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Статтями 63 та 68 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Пунктом 1 ст. 319 ЦК передбачено, що власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном (в даному випадку житловим будинком) на свій розсуд.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений крім випадків, передбачених законом, то власник не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, оскільки це порушить його конституційне право користування своєю власністю.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильний висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову а тому рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: