23.05.2017 Єдиний унікальний номер 205/4669/15-ц
№ 205/4669/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Басова Н.В.

при секретарі Молчанову Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту належності частини домоволодіння, визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25 червня 2015 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 міської ради, третя особа ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, про визнання факту належності та визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом.

Уточнивши позовні вимоги в редакції 17 лютого 2017 року, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про встановлення факту належності, визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 22 липня 2015 року їй стало відомо, що ОСОБА_4 подарувала свою частину спадщини за адресою: м. Дніпро, вул. Водостічна, буд. 31, ОСОБА_2 12/25 частин зазначеного домоволодіння належали ОСОБА_6, померлому 12 травня 2009 року. Після його смерті відкрилась спадщина на 12/25 частин зазначеного домоволодіння. Спадщину за законом прийняли його дружина ОСОБА_7 та його донька ОСОБА_4 по 12/50 частин кожна. Мати позивача ОСОБА_7 отримала свідоцтво про право на спадщину на 12/50 частин домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Водостічна, буд. 31, однак за життя не зареєструвала право власності в ДМБТІ. 12 січня 2014 року ОСОБА_7 померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 12/50 частин вказаного домоволодіння. За життя ОСОБА_7 скала заповіт, в якому заповіла все своє майно позивачу. Позивач вчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовила їй в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через те, що спадкодавець ОСОБА_7 не зареєструвала право власності на спадкове майно.

Позивач просила суд встановити юридичний факт належності 12/50 частин домоволодіння № 31 по вул. Водостічна в м. Дніпропетровську ОСОБА_7, померлій 12 січня 2014 року, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом (після смерті її чоловіка, ОСОБА_6, померлого 12 травня 2009 року), яке їй було видано 08 липня 2010 року Другою ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою, за реєстровим номером № 2-771; визнати за позивачем право власності на 12/50 часток домоволодіння № 31 по вул. Водостічна в м. Дніпропетровську в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, померлої 12 січня 2014 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8 просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

06 березня 2017 року до суду надійшла заява приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 з проханням розглядати справу без її участі відповідно до діючого законодавства.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 12/25 частини домоволодіння № 31 по вул. Водостічній у м. Дніпропетровську належало ОСОБА_6 на підставі свідоцтва паро право на спадщину, виданого Другою ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою 27 лютого 1998 року за реєстровим № 2-543, зареєстрованого в ДМБТІ 11 березня 1998 року в реєстровій книзі № 228 за реєстровим № 22 (а.с. 48-49 том 1).

12 травня 2009 року ОСОБА_6 помер (а.с. 10 том 1). Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті в рівних частках були дружина ОСОБА_7 та донька ОСОБА_4.

ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 12/50 частин домоволодіння № 31 по вул. Водостічній у м. Дніпропетровську, посвідчене 08 липня 2010 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 за реєстровим № 2-769 (а.с. 52 том 1), право власності зареєстроване за № 5692876 державним реєстратором Реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області 12 травня 2014 року. Згодом ОСОБА_4 подарувала належну їй частину домоволодіння ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 22 липня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим № 1526, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 липня 2015 року за № 10506915 (а.с. 223-227 том 1).

ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 12/50 частин домоволодіння № 31 по вул. Водостічній у м. Дніпропетровську, посвідчене 08 липня 2010 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 за реєстровим № 2-771 (а.с. 12 том 1).

12 січня 2014 року ОСОБА_7 померла (а.с. 11 том 1). За свого життя ОСОБА_7 склала заповіт, посвідчений 08 липня 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстровим № 4085, в якому заповіла все своє майно ОСОБА_1 (а.с. 114 том 1).

Позивач у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, померлої 12 січня 2014 року (а.с. 110 том 1).

Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 07 травня 2015 року позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку спірного домоволодіння через те, що за життя ОСОБА_7 не зареєструвала право власності на 12/50 частин домоволодіння № 31 по вул. Водостічній у м. Дніпропетровську в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 131 том 1).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

На підставі ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ч. 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього ж Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ст. 1299 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Таким чином, суд приходить до висновку, що 12/50 частин домоволодіння № 31 по вул. Водостічній у м. Дніпропетровську входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_7, померлої 12 січня 2014 року, яка одержала свідоцтва про право на спадщину на зазначене нерухоме майно та не здійснила його державної реєстрації.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У положеннях п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «ДМБТІ» ОСОБА_5 обласної ради від 25 січня 2010 року домоволодіння № 31 по вул. Водостічній у м. Дніпропетровську складається з: А-1 житловий будинок житловою площею 49,6 кв.м., загальною площею 87,8 кв.м., Б, В, В1, Д літні кухні, під Б погріб, Г, Е, Л, М, О, П сараї, Р, С, Т, Ф, Ч сараї, Х сарай (тимчасовий), Ж гараж, З, Н убиральні, Ц, Ш душі, Щ навіс, № 1-9, I, II, Г споруди (а.с. 47-48 том 1).

З огляду на те, що позивач у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, померлої 12 січня 2014 року, а також враховуючи наявність заповіту на імя позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 12/50 частин домоволодіння № 31 по вул. Водостічній у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, померлої 12 січня 2014 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15-16, 182, 392, 1216-1218, 1223, 1235-1236, 1269-1270, 1296-1297, 1299 ЦК України, ст. ст. 10-11, 59-60, 88, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Встановити юридичний факт належності 12/50 частин домоволодіння № 31 по вул. Водостічна в м. Дніпропетровську Артеменко ОСОБА_12, померлої 12 січня 2014 року, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом (після смерті її чоловіка, ОСОБА_6, померлого 12 травня 2009 року), яке їй було видано 08 липня 2010 року Другою ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою, за реєстровим номером № 2-771.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 12/50 часток домоволодіння № 31 по вул. Водостічна в м. Дніпропетровську, яке складається з А-1, житлового будинку, житловою площею 49.6 кв.м.. загальною площею 87.8 кв.м., Б, В, В1, Д літніх кухонь, під Б погребу, Г, Е, Л, М, О, П сараїв, Р, С, Т, Ф, Ч сараїв, Х сараю (тимчасового), Ж гаражу, З, Н убиралень, Ц, Ш, душів, Щ навісу, № 1-9, I, II, Г споруд в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, померлої 12 січня 2014 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Н.В. Басова