Провадження № 2/431/258/2017
Справа № 431/63/17-ц
16 лютого 2017 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:
головуючого - судді Форощука О.В.,
при секретарі Хорольській І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Антрацитівської міської ради про встановлення факту спільного проживання та прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Антрацитівської міської ради про встановлення факту спільного проживання та прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, у якому просить суд встановити факт сумісного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на час відкриття спадщини 25 вересня 2009 року та факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_3; встановити факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документу - заповіту складеного ОСОБА_2 на користь «Бугрім Людмили Миколаївни» 14 лютого 2012 року та посвідченого секретарем Верхньонагольчицької селищної ради; визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на жилий будинок № 31, розташований по вулиці Пролетарській у смт. Верхній Нагольчик м. Антрацита Луганської області у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 1951 року знаходились зареєстрованому шлюбі та прожили разом у жилому будинку № 31 по вулиці Пролетарській у селищі міського типу Верхній Нагольчик м.Антрацит Луганської області. У період сумісного життя на підставі рішення виконкому В-Нагольчицької селищної ради від 22 жовтня 1970 року про надання батькові ОСОБА_3 права індивідуального будівництва на земельній ділянці під № 25 по вулиці Пролетарській у смт. Верхній Нагольчик та на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для забудови індивідуального жилого будинку, укладеного 14 грудня 1970 року між батьком та виконкомом Антрацитівської міської ради депутатів трудящих її батьками за спільні кошти було збудовано житловий будинок відповідно до типового проекту. Рішенням виконавчого комітету В-Нагольчицької селищної ради № 63 від 22.07.1986 року було затверджено акт держкомісії про прийняття жилого будинку до експлуатації, а 26 січня 1987 року Краснолуцьким міжрайонним бюро технічної інвентаризації жилий будинок як об'єкт права власності було зареєстровано під номером 652/6 в книзі реєстрації за батьком ОСОБА_3 Таким чином, жилий будинок № 25 по вул.Пролетарській у смт. Верхній Нагольчик було збудовано її батьками у період сумісного життя та зареєстровано в установленому законом порядку. Після рішенням селищної ради нумерацію будинку було змінено з номера «25» на номер «31». І хоча батько значився титульним власником жилого будинку, однак на підставі ст. 22 КЗпШС УРСР, яка діяла на той час кожному з батьків належало по 1/2 частини жилого будинку. 6 червня 1995 року на випадок своєї смерті батько склав заповіт на користь своєї дружини - її матері ОСОБА_2 на належний йому на праві приватної власності жилий будинок. 25 вересня 2009 року батько ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді жилого будинку № 31 по вулиці Пролетарській у смт Верхній Нагольчик, яку фактично на підставі заповіту та згідно з положеннями ч. 3 ст.1268 ЦК України прийняла його дружина - її мати ОСОБА_2, яка на час його смерті була зареєстрована та фактично постійно проживала у спадковому будинку по вулиці Пролетарській, 31 у смт. Верхній Нагольчик м. Антрацит Луганської області. Від прийняття спадщини ОСОБА_2 не відмовлялась, а тому вважається такою ,що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка в установленому законом порядку. Після прийняття спадщини їй на підставі ст.22 КЗпШС України та ч. 3 ст. 1268 ЦК України став належати повністю жилий будинок. 14 лютого 2012 року ОСОБА_2 за місцем свого проживання склала заповіт на її (позивача) користь на належне їй майно. Заповіт було посвідчено секретарем виконавчого комітету Верхньонагольчицької селищної ради м.Антрацит та зареєстровано в реєстрі за № 04. 22 березня 2015 року ОСОБА_2 померла, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку, розташованого по вулиці Пролетарській № 31 у смт. Верхній Нагольчик, м.Антрацит Луганської області. Спадкове майно після смерті матері вона (позивач) прийняла у відповідності з вимогами ст. 1212 ЦК України, надіславши 22 вересня 2015 року відповідну заяву до Старобільської державної нотаріальної контори, яка у зв'язку з проведенням АТО виконує функції Антрацитівської державної нотаріальної контори. Після смерті матері інших спадкоємців немає в тому числі і немає спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині згідно з положеннями ст.1241 ЦК України. З цього приводу з заявою про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори окрім неї ніхто не звертався. Після 30 липня 2016 року нею на адресу Старобільської державної нотаріальної контори була направлена заява про видачу правовстановлюючого документу на спадкове майно. Однак, постановою державного нотаріуса Старобільської державної нотаріальної контори від 08 серпня 2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності у порядку спадкування після смерті матері у звязку з відсутністю доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником і нотаріус позбавлена можливості отримати відповідну для цього інформацію в тому числі і інформацію щодо зміни нумерації будинку у зв'язку з тим, що будинок знаходиться на непідконтрольній території. Між тим, жилий будинок батьків ніколи не знаходився під арештом, під заставою або в іншому обтяженні, батьки були людьми похилого віку і будь-яких кредитів ніколи не оформлювали. Факт зміни нумерації жилого будинку з № 25 на № 31 по вулиці Пролетарській підтверджується ксерокопією паспорта батька, на якій видно перереєстрацію місця проживання батька у зв'язку із зміною поштової адреси, яка була вчинена 28 квітня 1987 року. Також факт зміни нумерації жилого будинку підтверджується і рішенням В- Нагольчицької селищної ради від 19.06.1989 року про дозвіл власнику жилого будинку ОСОБА_3 збудувати приміщення на земельній ділянці Пролетарська № 31 для утримання худоби. На даний час відсутня можливість надати відповідну довідку компетентного органу, оскільки територія є непідконтрольною. Також у постанові нотаріус звертає увагу на те, що нею при направленні документів не була залучена ксерокопія свідоцтва про смерть батька. У постанові нотаріус посилається на відсутність доказів проживання матері на час смерті батька в спірному жилому будинку та прийняття нею спадщини після смерті свого чоловіка. Між тим, на час смерті батька мати весь час була прописана та проживала у спадковому будинку, вона нікуди не виїздила та не виписувалась. Більш того, після смерті батька вона звернулась з заявою до пенсійного фонду про зміну статусу її пенсії у зв'язку зі смертю годувальника і їй було призначено новий розмір пенсії, виходячи з даних про заробіток батька. Розмір пенсії матері було збільшено до 2000 грн. Після смерті батька немає осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині і будь-які особи з цього приводу до нотаріальної контори не звертались. Факт проживання матері і після смерті батька в спірному жилому будинку по вул. Пролетарській № 31, як одинокої особи та відсутність проживання з нею будь-кого з членів сім'ї підтверджується довідкою В-Нагольчицькою селищної ради, виданою 13 лютого 2015 року для отримання медикаментів. В довідці зазначено про те, що вона (позивач) здійснює догляд за матір'ю похилого віку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_3. На жаль частина документів, в тому числі і домова книга, зникли у зв'язку із крадіжкою майна із спірного будинку вчиненою кримінальними особами після смерті матері,оскільки в будинку ніхто не проживав. Наведені факти свідчать про те, що на час відкриття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3, яка наступила 25 вересня 2009 року його дружина ОСОБА_2 прийняла спадщину у вигляді належної йому 1/2 частини жилого будинку № 31 по вулиці Пролетарській в смт. Верхній Нагольчик м. Антрацит Луганськой області згідно з положеннями ч. 3 ст.1268 ЦК України на підставі заповіту чоловіка складеного на її користь 6 червня 1995 року, оскільки на час смерті чоловіка вона постійно проживала з ним однією сім'єю в спірному жилому будинку. Після смерті матері ОСОБА_2, яка наступила 22 березня 2015 року спірний жилий будинок був успадкований нею (позивачем) на підставі заповіту матері, складеного на її користь та згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений ст. 1270 ЦК України строк. Крім того, позивач вказує на те, що у заповіті зазначено про те, що він складається на користь доньки. Згідно свідоцтва про її народження (ОСОБА_4М.) ОСОБА_2 є її матір'ю, ОСОБА_3 є її батьком. Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 її дошлюбне прізвище «Чиченкова» було змінено на прізвище «Бугрим». А в заповіті помилково вказано її прізвище «Бугрім».
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Представник відповідача - територіальної громади в особі Антрацитівської міської ради у судове засідання не зявився, про причини неявки до суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
На підставі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
16 лютого 2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступними підставами.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 19.03.1951 року знаходились у зареєстрованому шлюбі (а.с.19) та прожили разом у жилому будинку № 31 по вулиці Пролетарській у селищі міського типу Верхній Нагольчик м.Антрацит Луганської області.
У період сумісного життя на підставі рішення виконкому В-Нагольчицької селищної ради від 22 жовтня 1970 року про надання ОСОБА_3 права індивідуального будівництва на земельній ділянці під № 25 по вулиці Пролетарській у смт. Верхній Нагольчик (а.с.22) та на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для забудови індивідуального жилого будинку, укладеного 14 грудня 1970 року між ОСОБА_3 та виконкомом Антрацитівської міської ради депутатів трудящих (а.с.23) батьками позивачки було збудовано житловий будинок відповідно до типового проекту. Рішенням виконавчого комітету В-Нагольчицької селищної ради № 63 від 22.07.1986 року (а.с. 27) було затверджено акт держкомісії про прийняття жилого будинку до експлуатації, а 26 січня 1987 року Краснолуцьким міжрайонним бюро технічної інвентаризації (а.с.28) жилий будинок як об'єкт права власності було зареєстровано під номером 652/6 в книзі реєстрації за батьком ОСОБА_3 Таким чином, жилий будинок № 25 по вул.Пролетарській у смт. Верхній Нагольчик було збудовано її батьками у період сумісного життя та зареєстровано в установленому законом порядку. Після рішенням селищної ради нумерацію будинку було змінено з номера «25» на номер «31». Хоча ОСОБА_3 значився власником жилого будинку, однак на підставі ст. 22 КЗпШС УРСР, який діяв на той час кожному з батьків належало по 1/2 частини жилого будинку.
6 червня 1995 року на випадок своєї смерті ОСОБА_3 склав заповіт на користь своєї дружини матері позивачки ОСОБА_2 на належний йому на праві приватної власності жилий будинок за вищевказаною адресою (а.с.20).
25 вересня 2009 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.15).
Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді жилого будинку № 31 по вулиці Пролетарській у смт. Верхній Нагольчик, яку фактично на підставі заповіту та згідно з положеннями ч. 3 ст.1268 ЦК України прийняла його дружина мати позивачки ОСОБА_2, яка на час його смерті була зареєстрована та фактично постійно проживала у спадковому будинку. Від прийняття спадщини ОСОБА_2 не відмовлялась, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка в установленому законом порядку.
14 лютого 2012 року ОСОБА_2 на випадок своєї смерті склала заповіт на користь своєї доньки ОСОБА_1 на усе своє майно. Заповіт було посвідчено секретарем виконавчого комітету Верхньонагольчицької селищної ради м.Антрацит та зареєстровано в реєстрі за № 04 (а.с.8).
22 березня 2015 року ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.9).
Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку, розташованого по вулиці Пролетарській № 31 у смт. Верхній Нагольчик, м.Антрацит Луганської області.
21 вересня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_2, яка померла 22 березня 2015 року.
Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Відповідно до п. 23 постанови ПВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може з вернутися до суду за правилами позовного провадження.
Факт проживання ОСОБА_2 після смерті чоловіка ОСОБА_3 в спірному жилому будинку по вул. Пролетарській № 31, як одинокої особи та відсутність проживання з нею будь-кого з членів сім'ї підтверджується довідкою В-Нагольчицькою селищної ради, виданою 13 лютого 2015 року. В довідці зазначено про те, що позивач ОСОБА_1 здійснює догляд за матір'ю похилого віку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Наведені факти свідчать про те, що на час відкриття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3, яка наступила 25 вересня 2009 року, його дружина ОСОБА_2 прийняла спадщину у вигляді належної йому 1/2 частини жилого будинку № 31 по вулиці Пролетарській в смт. Верхній Нагольчик м. Антрацит Луганськой області згідно з положеннями ч.3 ст.1268 ЦК України на підставі заповіту чоловіка складеного на її користь 6 червня 1995 року, оскільки на час смерті чоловіка вона постійно проживала з ним однією сім'єю в спірному жилому будинку. Після смерті матері ОСОБА_2, яка наступила 22 березня 2015 року спірний жилий будинок був успадкований позивачем ОСОБА_1 на підставі заповіту матері, складеного на її користь та згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений ст. 1270 ЦК України строк. Крім того, позивач вказує на те, що у заповіті зазначено про те, що він складається на користь доньки. Згідно свідоцтва про її народження (ОСОБА_4М.) ОСОБА_2 є її матір'ю, ОСОБА_3 є її батьком. Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 її дошлюбне прізвище «Чиченкова» було змінено на прізвище «Бугрим».
Окрім того, при складанні заповіту ОСОБА_2 на ім'я позивачки ОСОБА_1 секретарем селищної ради була допущена описка в написанні прізвища позивача замість «Бугрим» було помилково зазначено прізвище «Бугрім», проте прізвище позивача у її паспорті вказано «Бугрим».
У відповідності з ч. 1 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті
Таким чином, зазначена норма закону дає підстави для звернення до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів.
Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Позивач ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом на підставі ст.ст. 1233-1235 ЦК України.
У звязку з вищевикладеним позов підлягає повному задоволенню.
На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1233-1235 ЦК України, керуючись ст.ст. 10-11, 209-210, 212-215, 224-225, 234, 256 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Антрацитівської міської ради про встановлення факту спільного проживання та прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно задовольнити в повному обсязі.
Встановити факт сумісного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на час відкриття спадщини 25 вересня 2009 року та факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_3, який помер 25 вересня 2009 року.
Встановити факт належності ОСОБА_1 заповіту, складеного ОСОБА_2 на користь «Бугрім Людмили Миколаївни» 14 лютого 2012 року та посвідченого секретарем виконавчого комітету Верхньонагольчицької селищної ради м. Антрацита Луганської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відповідач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя О.В. Форощук