Справа № 357/9487/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Тодосієнко О. А., Антко О. С.,Зінченко А. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 з 03 лютого 2003 року, який розірвано рішенням суду від 09 вересня 2015 року. За час перебування у шлюбі подружжям набуте майно: по кредитній угоді №2.4.2.-011 від 18 жовтня 2002 року на підставі іпотечного договору від 13 липня 2004 року набуто квартиру АДРЕСА_1. Станом на 31 березня 2013 року залишок заборгованості складає 40779,08 грн. Позивач вказала, що вказаний кредит вона погашає одноосібно. Також на праві спільної сумісної власності сторонам належить: приміщення в житловому будинку загальною площею 97,3 кв.м. за адресою прим. АДРЕСА_2; автомобіль Mitsubishi Sp.Star, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль Mazda CX-7 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2. Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 та на автомобіль Mitsubishi Sp.Star, 2004 року випуску, а за ОСОБА_2 - визнати право власності на кв. АДРЕСА_1 та автомобіль Mazda CX-7 2007 року випуску. Крім того, позивач просила суд зобов'язати ОСОБА_2 відшкодувати різницю вартості часток спільного майна в сумі 122 255 грн. та стягнути з останнього на свою користь судові витрати.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, що є аналогічними наведеним у позовній заяві та уточненнях до позовної заяви.

Представник відповідача позовні вимоги визнала частково, вважає запропонований позивачем варіант поділу спільного майна не справедливим, вказала, що ОСОБА_1 неправильно визначилась з частками у спільному майні та не вірно просить їх розподілити. Мотивуючи свою позицію, послалась на доводи, які зазначив відповідач в письмово викладених запереченнях проти позову.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, оглянувши матеріали даної справи, суд вважає за необхідне позов задоволити частково з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 лютого 2003 року по 09 вересня 2015 року, від якого мають доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтва про одруження, про народження та копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 09 вересня 2015 року про розірвання шлюбу.

Судом також встановлено, що за час перебування в шлюбі сторони набули у власність як рухоме, так і нерухоме майно, яке згідно ст. 60 СК України належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбу, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати /виключені з цивільного обороту/, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

У судовому засіданні за погодженням сторін та їх представників було визначено обсяг спільно придбаного сторонами за час шлюбу майна.

Так, до спільного майна подружжя, яке підлягає розподілу, що не заперечується сторонами, належить: квартира АДРЕСА_2, автомобіль Mitsubishi Sp.Star, 2004 року випуску, квартира АДРЕСА_1 та автомобіль Mazda CX-7 2007 року випуску.

Між сторонами існує спір щодо користування майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, що підтверджується зокрема висновками ОВС за результатами звернень ОСОБА_1 Копії таких висновків містяться в матеріалах справи.

Як вказано в п.22 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на довідку агентства нерухомості «Престиж», згідно якої орієнтовна вартість квартира АДРЕСА_1 складає 50 000,00 у.о., а квартира АДРЕСА_2 - 70 000,00 у.о. Вказана довідка не містить дати її видачі, з неї не зрозуміло, виходячи з яких міркувань визначалась ціна вказаних об'єктів нерухомості та станом на яку дату робилась така оцінка, як і не вказано особу, яка виконала оцінку та її кваліфікацію. За таких обставин, вказана довідка не може бути прийнята судом, як належний доказ на підтвердження дійсної вартості спірних об'єктів.

Згідно наданого позивачкою звіту ПП «Експерт» про оцінку майна колісного-транспортного засобу Mitsubishi Sp.Star, 2004 року випуску, що належить ОСОБА_1, його орієнтовна вартість станом на 19 липня 2016 року складає 107 170 грн.

Жодного доказу на підтвердження орієнтовної вартості спірного автомобіля Mazda CX-7 2007 року випуску позивач суду не надала.

Тоді як, відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З метою визначення дійсної вартості майна на час розгляду справи судом, ухвалою суду від 20 жовтня 2016 року, по справі призначено товарознавчу експертизу оцінки майна, проведення якої за взаємною згодою сторін доручено суб'єкту оціночної діяльності ОСОБА_7. Вказана ухвала суду була виконана, а звіти про оцінку спірного майна направлено до суду.

Згідно звіту про оцінку майна: квартири АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_2, його ринкова вартість складає 1 171 857,00 грн. Відповідно про звіту про оцінку майна: житлової квартири АДРЕСА_1, її ринкова вартість складає 1 763 880,00 грн.

Судом встановлено та підтверджується сторонами по справі, що в квартирі АДРЕСА_1 проживає позивачка з двома неповнолітніми дітьми, а відповідач використовує квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до висновку №012/01-17 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу Mitsubishi Sp.Star, 2004 року випуску, його ринкова вартість складає 165 055,00 грн., а вартість автомобіля Mazda CX-7, 2007 року випуску, згідно висновку №011/01-17 складає 287 310,00 грн.

Також, судом встановлено та підтверджується поясненнями сторін, факт використання позивачкою автомобіля Mitsubishi Sp.Star, 2004 року випуску, та відповідачем автомобіля Mazda CX-7, 2007 року випуску.

Окрім висновків експерта інших доказів щодо дійсної вартості спірного будинку на час розгляду справи суду надано не було, а тому дані висновки експерта прийнято судом до уваги, оскільки позивачем та його представником не надано суду доказів для його спростування та не наведено обставин, врахувавши які, суд мав би підстави не приймати такі висновки до уваги.

У судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що квартиру АДРЕСА_1 сторони придбали в результаті укладення кредитної угоди №2.4.2.-011 від 18 жовтня 2002 року, перебуваючи в шлюбі, за спільні кошти отримані ними в період шлюбу. Таку угоду було підписано між Регіональним фондом сприяння молодіжному житловому будівництву в Київській області, в особі директора Вітер М.К. та ОСОБА_2 Для забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за вказаною кредитною угодою, між сторонами додатково укладено іпотечний договір від 13 липня 2004 року, предметом іпотеки зазначено вказану вище квартиру.

Відповідно до копії довідки №2364 від 29 квітня 2013 року залишок довгострокових зобов'язань за зазначеною вище кредитною угодою станом на 31 грудня 2012 року складав 40779,08 грн.

Згідно копії акту про виконання зобов'язання за кредитною угодою від 15.03.2017 року, листа Іпотечного центру в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» від 15.03.2017 р. №198 зобов'язання за вказаною кредитною угодою №2.4.2.-011 від 18 жовтня 2002 року вважаються виконаними.

За ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

В п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбу, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

В даному випадку суд вважає, що кредитна угода була укладена в інтересах сім'ї, до того ж, на час її укладення та одержання коштів, позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство.

Вирішуючи по суті питання поділу спільного сумісного майна подружжя, суд виходить з принципу розумності та справедливості з врахуванням того, що спільні діти подружжя залишаються проживати разом з позивачкою по справі у квартирі АДРЕСА_1, а тому таку квартиру доцільно залишити позивачці. Разом з тим, в ході судового розгляду підтвердилась та обставина, що відповідач ОСОБА_2 і після розірвання шлюбу з позивачкою ніс тягар по погашенню заборгованості за кредитною угодою, в результаті якої і було придбано вказану квартиру. Така обставина підтверджується копією квитанції №21414931 від 27 лютого 2017 року, за якою останній сплатив в рахунок погашення кредитної заборгованості особисті кошти в розмірі 32 586,54 грн.

У зв'язку з цим, виходячи з розрахунку частки внесеної відповідачем суми на погашення кредитної заборгованості (а.с.228-229) суд вважає справедливим виділити ОСОБА_2 в рахунок вартості внесеної ним суми на погашення кредитної заборгованості 15/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

В ході судового розгляду встановлено, та не заперечувалось сторонами, що позивач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу продовжувала користуватись і на даний час користується автомобілем Mitsubishi Sp.Star, 2004 року випуску, а відповідач ОСОБА_2 в свою чергу використовує автомобіль Mazda CX-7 2007 року випуску, тому, враховуючи що сторони не заперечують проти виділення їм у власність саме цих автомобілів, суд вважає за можливе в такому варіанті і виділити сторонам у власність ці автомобілі.

Для забезпечення рівності прав кожного з подружжя на частку у спільному майні, зважаючи на вартість вказаних вище автомобілів та квартири АДРЕСА_1, суд вважає за необхідне виділити відповідачу ОСОБА_2 у власність квартиру АДРЕСА_2, а позивачці відповідно - 85/100 частини квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 4134 грн.

Враховуючи все наведене та керуючись ст.ст. 60,61, 63, 68,69,70,71 СК України, ст. 372 ЦК України, ст.ст.10,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Розділити спільне майно подружжя, виділивши у власність ОСОБА_1 автомобіль MITSUBISHI Sp.Star, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, 85/100 частин квартири АДРЕСА_1, припинивши право власності на цю частку квартири ОСОБА_2.

Виділити у власність ОСОБА_2 автомобіль MAZDA CX-7, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, 15/100 частин квартири АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4134 грн.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Б. І. Кошель