АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4001/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Юрченко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Світловодського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, Держави України в особі Кабінету Міністрів України про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_3, діючи в інтересах ОСОБА_4, звернувся до суду з позовом до Світловодського міськрайонного відділу ДВС ГУЮ у Кіровоградській області та Держави України в особі Кабінету Міністрів України про стягнення 33 406грн матеріальної та 34 000грн моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що на виконання судових рішень було видано шістнадцять виконавчих листів про стягнення заборгованості на користь позивача, які пред'явлено до виконання до Світловодського міськрайонного відділу ДВС ГУЮ у Кіровоградській обл. і які у встановленому законом порядку та строк не виконані, у зв'язку з чим вважає, що позивачу спричинено матеріальну шкоду в розмірі не стягнутої за виконавчими листами суми в розмірі 34 000грн. В обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди посилався на те, що присуджені рішеннями судів і не стягнуті за виконавчими листами кошти є особистою власністю позивача, якою він не може розпоряджатися з вини відповідача і що спричиняє йому страждання та переживання.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено у зв'язку з їх недоведеністю.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити у повному обсязі.Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином (ас137-139), представник позивача направив клопотання про розгляд справи без його участі, інші сторони заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подали, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з огляду на таке.

Предметом спору у даній справі є відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює виконання рішення суду.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на підставі ст..ст. 1173,1174 ЦК України, представник позивача посилався на те, що у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення суду та бездіяльністю працівників виконавчої служби позивачу спричинено матеріальну шкоду в розмірі 34 000грн та моральну шкоди та 34 000грн.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цієї особи.

Правове значення при вирішенні питання про наявність підстав для відшкодування шкоди має встановлення сукупності обставин: факту спричинення шкоди, неправомірності дій (бездіяльності), якими цю шкоду завдано, причинного зв'язку між фактом спричинення шкоди та неправомірними діями (бездіяльністю).

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що судові рішення не виконані саме внаслідок протиправних дій чи бездіяльності державного виконавця, суду не надано. Сам по собі факт невиконання судових рішень, виконавчі листи по яких пред'явлено до виконання, не дає підстав уважати доведеним факт спричинення позивачу шкоди у розумінні ст. ст. 1173,1174 ЦК України.

Відповідно до роз'яснень у постанові №6 від 07.11.2014 (п. 28) Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця може бути відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб виконавчої служби.

Проте, представник позивача не лише не надав відповідних доказів на підтвердження протиправних дій (бездіяльності) відповідачів, які призвели до спричинення шкоди, а й не посилається на обставини, які б підтверджували позицію позивача. Зазначене з огляду на принципи диспозитивності цивільного процесу унеможливлює з'ясування таких обставин судом (ст. 11 ЦПК України).

З огляду на наведене висновок суду, викладений в оскаржуваному рішенні, ґрунтується на вимогах закону і підтверджується матеріалами справи. Передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для скасування рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна