Провадження № 22-ц/790/149/17 Головуючий 1-інстанції -Шарко О.П.
Справа № 645/2007/15-ц Доповідач - Бровченко І.О.
Категорія - договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Швецової Л.А., Малінської С.М.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 12 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору і договору іпотеки недійсним та за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в якому просить суд визнати недійсним договір про іпотечний кредит № MRTG-44 від 30 вересня 2008 року та його додатки №1 від 21 липня 2009 року і №2 від 5 липня 2010 року, визнати недійсним іпотечний договір ВКТ №648470 від 30 вересня 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ПАТ «Укрсоцбанк» порушено норми діючого законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», в частині створення істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позивача. Відповідно до умов кредитного договору про іпотечний кредит від 30 вересня 2008 року N9MRTG-44, з урахуванням додаткових угод до нього, щодо внесення змін та доповнень №1 від 21 липня 2009 року та №2 від 05 липня 2010 року, банк надав позивачу кредит у сумі 50830 доларів США з кінцевим строком погашення до 31 жовтня 2028 року із сплатою 13% річних за користування кредитними коштами. Згідно п.2.5.2 договору про іпотечний кредит, повернення основної суми кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником рівними частинами. У період з 30 жовтня 2008 року по 30 липня 2009 року на підставі графіку погашення кредиту позивачу необхідно було сплатити 6020,00 доларів США, з яких тільки 481,69 доларів США зараховано до тіла кредиту. Інша частина коштів віднесена до процентів, які є платою за користування кредитом. 21 липня 2009 року за ініціативою банка між останнім та позивачем було укладено додаткову угоду про внесення змін та доповнень №1, якою зазначено, що у період з 21 липня 2009 року по 20 липня 2010 року процентна ставка за договором складатиме сім відсотків річних, а після спливу вказаного терміну -13,5%. Згідно графіку погашення кредиту на підставі додатку №1 до вищевказаної додаткової угоди, сума коштів для сплати процентів у визначеному періоді, склала 3740, 66 доларів США. Не дивлячись на зменшення щомісячної суми коштів, необхідної для повернення банку в рахунок погашення кредиту, всі вони зараховані останнім до суми процентів користування кредитними коштами. До тіла кредиту не враховано ніяких коштів. 05 липня 2010 року за ініціативою банка було укладено додаткову угоду про внесення змін та доповнень №2, якою зазначено, що у період з 05 липня 2010 року по 04 січня 2011 року процентна ставка за договором складатиме вісім відсотків річних, а спливу вказаного терміну -13,65%. Згідно графіку погашення кредиту на підставі д №2 до вищевказаної додаткової угоди, сума коштів для сплати процентів у визначений період, склала 6247,16 доларів США. До погашення основної суми кредиту також б; ніякі кошти не зараховано. У період з 30 вересня 2008 року по 30 грудня 2010 року включно, позивач, позичальник повинен був повернути банку: 15971,02 доларів США, з яких лише 481, 69 доларів США зараховані банком до тіла кредиту, що становить три відсотки від зазначеної суми, інші кошти в розмірі 15490,13 доларів США зараховані банком до суми, необхідної для сплати відсотків за користування кредитом. Згідно з п.3.2 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України №168 від 10 травня 2007 року вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу та сплати процентів за користування кредитом вартості всіх супутніх послуг, а також і фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. З квитанцій про сплату коштів за кредитним договором убачається розбіжність розмірами щомісячних платежів, установлених графіком погашення кредиту і сумами фактично сплачених позивачем щомісячних платежів.

Позивач вважає, що договір про іпотечний кредит від 30 вересня 2008 року №MRTG-44 та додаткові угоди до нього не містять повної інформації на виконання всіх умов, відповідно до п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил, які визнані обов'язковими. Також Баком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. Позивач не тільки не мав достатньої інформації про надання фінансових послуг банком та умови договору, але не мав і необхідних знань, щоб їх зрозуміти, оцінити рівень ризиків і можливі наслідки набуття додаткових фінансових зобов'язань та порівняти умови надання послуг, що пропонуються різними фінансовими установами. Згідно відповідних платіжних документів загальна сума коштів, повернених позивачем банку, на даний час становить майже 36000доларів США, але на підставі розрахунку вимог банку станом на 29 грудня 2015 року, до тіла кредиту зараховано тільки 2829,34 долари США, що становить сім відсотків від сплачених коштів. Позивач вважає, що встановлено дисбаланс зарахування відсотків та тіла з кредиту, що ставить в тяжке, не справедливе становище споживача в договірних зобов'язаннях.

Крім того, на момент укладення між позивачем та банком іпотечного договору № MRTG-44/S від 30 вересня 2008 року, позивач мала малолітню дитину ОСОБА_3, 2001 року народження. Пунктом 4.11. вищевказаного договору зазначено, що Іпотекодавець стверджує, що за адресою місцезнаходження предмета іпотеки не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти. Проте, відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно з п.4.10 вказаного договору предмет іпотеки знаходиться у спільній сумісній власності подружжя (тобто подружжя ОСОБА_1) і чоловік іпотекодавця (ОСОБА_4.) надав відповідну згоду на укладення цього договору, крім того, останній уклав відповідний договір поруки № MRTG-44/P1 від 30 вересня 2008 року. На думку позивача, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь - якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1, який уточнювало під час судового розгляду справи, в якому просить суд стягнути заборгованість за договором про іпотечний кредит № MRTG-44 від 30 вересня 2008 року в сумі 1512372 грн. 44 коп.

В обґрунтування зустрічного позову позивач зазначав, що 30 вересня 2008 року між УніКредитБанк ТзОВ (правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № MRTG-44. Відповідно до п.п.1.1 банк зобов'язується надати позичальнику на положеннях та умовах цього договору грошові кошти в сумі 50830 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, використати за цільовим призначенням, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13% річних, комісії, неустойки та інші платежі в порядку, на умовах, та в строки, визначені цим договором. Кредит надається строком на 20 років зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 12 серпня 2028 року включно. В подальшому були укладені угода про внесення змін та доповнень №1 від 21 липня 2009 року та угода про внесення змін та доповнень №2 від 05 вересня 2010 року. Відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту та виплати відсотків за вказаним договором належним чином не виконує., у зв'язку з чим станом на 29 грудня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 1512372 грн. 44 коп.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 12 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору і договору іпотеки недійсним відмовлено.

Позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту № MRTG-44 від 30 вересня 2008 року в сумі 1512372 грн. 44 коп. та сплачений судовий збір у загальній сумі 23887 грн. 06 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 30 вересня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № MRTG-44 (далі - кредитний договір). Відповідно до п.п.1.1 банк зобов'язується надати позичальнику на положеннях та умовах цього договору грошові кошти в сумі 50830 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, використати за цільовим призначенням, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13% річних, комісії, неустойки та інші платежі в порядку, на умовах, та в строки, визначені цим договором. Кредит надається строком на 20 років зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 12 серпня 2028 року включно, в подальшому були укладені угода про внесення змін та доповнень №1 від 21 липня 2009 року та угода про внесення змін та доповнень №2 від 05 липня 2010 року.

Відповідно до п. 4.2 договору про надання кредиту, у випадку порушення строку повернення кредиту відповідач сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої за кожен день прострочки на рахунок.

Відповідно п.п. 5.3.1, 5.3.2 зазначеного кредитного договору, відповідач взяв на себе обов'язок належним чином виконувати зобов'язання за кредитним договором, повернути кредит, вчасно сплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати штрафні санкції, у строки та умовах, визначених Кредитним договором.

Сторони кредитного договору погодили, що у випадку, якщо позичальник сплачує банку суму, якої недостатньо для погашення основної суми кредиту, сплати процентів за його користування, та інших сум, що належать до сплати відповідно до умов цього договору, то така сума використовується банком у наступному порядку: на сплату неустойки за порушення сплати процентів за користування кредитом (якщо таке порушення буде мати місце); на погашення простроченої заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом (якщо прострочення буде мати місце); на погашення строкової заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом; на сплату простроченого кредиту (якщо прострочення буде мати місце) та на погашення частки кредиту, строк сплати якого настав; погашення строкової заборгованості за кредитом; на сплату неустойки за порушення строків погашення кредиту (якщо таке порушення буде мати місце).

Кредитні кошти були отримані ОСОБА_1 для купівлі квартири АДРЕСА_1. З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором, 30 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № MRTG-44/S.

Відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту та виплати процентів належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 29 грудня 2015 року сума заборгованості позивача складає: 1512372, 44 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 48000, 66 дол. США, що в еквіваленті складає 1142774 грн. 85 коп.; заборгованість за простроченими відсотками - 12250,82 дол. США, що в еквіваленті складає 291661 грн. 18 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту -21406 грн. 67 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам - 56529 грн. 60 коп..

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем було надано фінансову послугу з дотриманням норм законодавства. Спірним договором про іпотечний кредит передбачено всі умови кредитування. Власноручно підписавши договір про іпотечний кредит, ОСОБА_1 висловила свою згоду з усіма умовами, підтвердила його здатність виконувати такі умови. Іпотечний договір містить всі істотні умови, передбачені Законом України «Про іпотеку», та забезпечує вимоги банку, як іпотекодержателя за кредитним договором. Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 509, 526, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України та виходив з того, що ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує.

Такі висновки судова колегія вважає правильними і такими, що узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Згідно зі 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У свою чергу, вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обов'язків за угодою, є виконанням угоди.

Відповідно до ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Посилання позивача на те, що умови договору є несправедливі, банком при укладенні кредитного договору було порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та не надано їй повної інформації щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту, висновків суду не спростовують та протирічать матеріалам справи.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначений (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей.

Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно з положеннями ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Із змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що сторони обумовили і прописали в договорі всі необхідні умови, які відповідають вимогам щодо укладення кредитних договорів.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Судовою колегією не встановлено наявності одночасно всіх вказаних ознак.

В розділі 1 кредитного договору визначено предмет договору, а саме: кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 50830 доларів США, які банк зобов'язав надати ОСОБА_1, а остання зобов'язався отримати кредит, належним чином його використати і повернути кошти банку та сплатити плату за користування кредитом. Кінцевий термін погашення кредиту передбачено до 30 жовтня 2028 року, процентна ставка за користування кредитом встановлена в розмірі 13, 00 %.

Умовами договору про іпотечний кредит визначено порядок забезпечення зобов'язання (розділ 3 Договору), умови погашення заборгованості, сплата процентів та комісії ( розділ 2 Договору), права та обов'язки сторін (розділ 5) та інші умови.

Відповідно до п. 1.6 договору сторони погодили, що до складу сукупної (загальної) вартості кредиту для позичальника (його витрат) у зв'язку з отриманням кредиту на умовах цього договору включаються суми, необхідні для погашення основної суми кредиту (п.1.1 цього договору), процентів за його користування (п.п. 2.2- 2.6 цього договору), плати комісій банка, передбачених цим договором та додатками до цього договору, а також витрати позичальника на користь третіх осіб, пов'язані з укладанням іпотечних договорів та договорів забезпечення, вартість внесення записів про іпотеку до Державного реєстру іпотек, вартість страхуванняя та інші супутні витрати на користь третіх осіб відповідно до додатку № 2 до цього договору.

В п.7.7 кредитного договору зазначено, що перед укладанням цього договору позичальник отримав від банку інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість для іпотечних кредитів, що надані у відповідності з вимогами чинного законодавства (ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, Затверджених Постановою НБУ України № 168 від 10 травня 2007 року) і не має жодних претензій до банку з приводу їх повноти та зрозумілості. Також позичальник підтвердив, що отримання кредиту та умови договору відповідають умовам, повідомлених позивальнику попередньо.

29 вересня 2008 року ОСОБА_1 наданий попередній розрахунок сукупної вартості кредиту, де в тому числі зазначено сума кредиту 50 830,00 дол.США, валюта кредиту, термін користування кредитом, процедуру погашення процентів та основної суми кредиту(щомісячно), номінальна процентна ставка-13%, комісія за надання кредиту-1,0% від основної суми кредиту, послуги нотаріуса-813,2 грн.(за домовленістю з нотаріальною конторою), послуги оціночної компанії - 400 грн. за домовленістю з оціночної компанією, тощо. Банком також було надано інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість для іпотечних кредитів.

Наведені обставини свідчать, що перед укладенням договору кредиту ОСОБА_1 була ознайомлена у письмовій формі про кредитні умови: мету кредитування, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту, строк, на який одержано кредит та варіанти його повернення, тощо. Волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, кредитний договір укладено за ініціативи ОСОБА_1, при цьому остання свідомо уклала кредитний договір на зазначених у договорі умовах, на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час виконувала його умови.

Таким чином, при підписанні кредитного договору позивач за первісним позовом погодилась з усіма умовами даного правочину і прийняла на себе зобов'язання щодо його виконання. В день підписання оспорюваного правочину позивач отримав передбачену даним договором суму кредиту, а також отримав примірник правочину, що давало йому додаткову можливість детально вивчити його умови та протягом 14 днів з дня отримання кредиту відмовитись від даної послуги, що передбачено ч. 6 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Однак позивач цього не зробила, використавши кредитні кошти на свій розсуд.

При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК України).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний договір укладений в письмовій формі, він підписаний повноважними особами, містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів, і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами.

Судова колегія вважає, що під час апеляційного розгляду справи не найшли підтвердження доводи позивача про те, що при укладенні спірного кредитного договору були порушені права позивача як споживача, а також, що умови укладеного між сторонами правочину порушують права позивача чи є несправедливими. Зібраними по справі доказами, підписанням позивачем договору підтверджено, що ОСОБА_1 в повному обсязі ознайомлювалась з умовами кредитування в банку і погодилась з ними в повному обсязі.

Крім того, у разі ненадання споживачу перед укладенням договору про надання споживчого кредиту інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту суб'єкт господарювання відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, яка не передбачає своїм наслідком визнання договору недійсним.

Той факт, що згідно п. 2.9 кредитного договору всі валютні ризики несе позичальник, не є підставою для визнання умов кредитного договору несправедливими. Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою навіть для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України, а позивач в позові просить визнати недійсним кредитний договір з вказаних підстав, тому судова колегія вважає вказані посилання безпідставними та необґрунтованими. Крім того, при підписанні договору, ОСОБА_1 засвідчила, що їй розтлумачено (зрозуміло) та вона згодна, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може призвести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника.

Доводи апеляційної скарги, що при ухвалені судового рішення судом першої інстанції не було прийнято до уваги наявність розбіжностей між розрахунком заборгованості за кредитним договором та фактично сплаченими сумами, а також розбіжностей щодо дат погашення боргу, є помилковими. Під час апеляційного розгляду справи відповідні розбіжності встановлено не було та зазначені доводи спростовуються виписками по поточному рахунку ОСОБА_1, розрахунками заборгованості, поясненнями щодо детального аналізу сум, які сплачувались позичальником. Апелянтом не було враховано, що на підставі сплачених нею грошових коштів банком зараховувались грошові кошти для погашення боргу за кредитом, відсотками за кредитом та з 01 квітня 2011 року для погашення штрафу за прострочення обов'язкового платежу. Аналогічним чином не було встановлено порушення банком строків зарахування коштів. Згідно умов договору № А20-9696 від 10 вересня 2008 року, банк відкрив ОСОБА_1 банківський рахунок № 9696 в USD на її ім'я та зобов'язався виконувати операції за ним згідно з розпорядженнями клієнта щодо руху коштів у відповідності з чинним законодавством України. Згідно пунктів 6.1.3 - 6.1.4 договору, банк зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахункові операції, приймання, зарахування та видачу грошових коштів, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проводити інші операції за рахунком у відповідності до чинного законодавства України та умов цього договору. Зараховувати кошти, що надійшли до банку протягом операційного часу, в день їх надходження. Кошти, які надійшли після операційного часу у вихідні та святкові дні, банк зараховує наступного робочого дня. Доказів того, що згідно розпоряджень ОСОБА_1 банк несвоєчасно здійснював перерахування грошових коштів, матеріали справи не містять.

Твердження в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції не розглянуто клопотання про застосування строків позовної давності, є помилковими та належними доказами не підтверджено. Під час судового розгляду справи пропущення строку позовної давності до основної і додаткової вимог банку встановлено не було.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до аналізу обставин, на які позивач посилалась в обґрунтування позовних вимог, які суд повно та всебічно з'ясував і перевірив, дав належну оцінку усім доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують і на його правильність не впливають.

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваному рішенні, ґрунтується на вимогах закону і підтверджується матеріалами справи. Передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для скасування рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 року немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -