УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_4, треті особи: адміністрація Романівського дитячого будинку інтернату, Служба у справах дітей Шевченківської в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 січня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Орган опіки та піклування Святошинської районної в

м. Києві державної адміністрації звернувся до суду з позовом, у якому просив позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з нього аліменти на сина, який перебуває в Романівському дитячому будинку-інтернаті для розумово-відсталих дітей, у розмірі ј частини від доходу з усіх видів заробітку для утримання малолітнього ОСОБА_5 на рахунок, відкритий на ім'я дитини у центральному відділенні ПАТ «Креді Агріколь Банк», до досягнення ним повноліття, починаючи з дня подачі заяви до суду.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_4, у зв'язку зі станом свого здоров'я та скрутним матеріальним становищем, не може займатися вихованням своєї дитини та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, у зв'язку із чим просив задовольнити позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 січня 2016 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Романівського дитячого будинку-інтернату аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 травня 2014 року і до повноліття ОСОБА_5, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 січня 2016 року в частині позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Додатковим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, рішення судів першої та апеляційної інстанції оскаржуються ОСОБА_4 лише в частині вирішення позову про стягнення аліментів, а тому на предмет законності та обґрунтованості в іншій частині судом касаційної інстанції не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов в частині стягнення аліментів, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, керувалися вимогами Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та виходили з того, що ОСОБА_4 є інвалідом дитинства і згідно довідки Романівського дитячого будинку-інтернату № 566 від 07 грудня 2015 року перебуває на повному державному утриманні і матеріальному забезпеченні та котловому харчуванні з 16 січня 2014 року, а також врахували, що відповідач ОСОБА_4 не працює, проте отримує пенсію та не утримує малолітнього сина ОСОБА_5, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з останнього на користь Романівського дитячого будинку-інтернату аліментів на ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 травня 2014 року і до повноліття, відповідно до вимог ст. ст. 180, 182 СК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 січня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович