АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 629/4122/15-ц Головуючий суддя І інстанції Смірнова Н. А.
Провадження № 22-ц/790/1372/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.

суддів - : ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участю секретаря - Прологаєвої А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, процентів від суми позики, 3% річних та інфляційних втрат та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення правовідношення за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що він 05 травня 2012 року уклав з відповідачем договір позики, згідно умов якого позивач передав відповідачу грошову суму 46500 гривень з кінцевим терміном повернення 05 травня 2013 року зі сплатою 20% річних. Строк даного договору закінчився, але відповідач по справі свої зобовязання за договором позики не виконала та не повернула взяті кошти. Згідно п. 4 договору позики в разі девальвації протягом строку дії договору національної грошової одиниці України позичальник зобовязується повернути суму грошей у гривнях еквіваленту 5815 доларів США. Просив стягнути основну суму боргу 126758,38 грн., що є еквівалентом 5815 доларів США станом на 02.09.2015 року, проценти за договором позики 27 925,48 грн., 3% річних 3248,63 грн. та інфляційні втрати 34703,99 грн.

Згодом позивач збільшив позовні вимоги та остаточно просив стягнути основну суму боргу 144469,50 грн., що є еквівалентом 5815 доларів США станом на 20.01.2016 року, проценти за договором позики 34524,66 грн., 3% річних 3783,70 грн. та інфляційні втрати 37043,27 грн.

18 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_4 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 про припинення правовідношення за договором позики в якій просила обєднати в одне провадження дану позовну заяву з первісним позовом, припинивши правовідносини, передбачені за договором позики від 05.05.2012 року, підписаного між нею та ОСОБА_3, поклавши судові витрати на відповідача по справі. Посилається на те, що у 2012 році працювала у ПП «Агро Маркет» на посаді обліковця. В цей період часу вона отримала у борг від ОСОБА_5 23000 гривень, а від ОСОБА_6 23500 гривень, що підтверджується розписками про отримання грошових коштів. Поручителем позивача став ОСОБА_3, який запропонував їй оформити дані правовідносини у нотаріуса, на що вона погодилась, тому 05.05.2012 року вона підписала договір позики, але була переконана, що цей договір здійснюється щодо факту передачі їй грошових коштів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Після підписання зазначеного договору вона також надала ОСОБА_3 розписку про отримання грошових коштів у розмірі 48000 гривень, з яких 1500 гривень вартість нотаріальних послуг. Тобто відповідач не надавав жодних грошових коштів, а був лише гарантом повернення нею коштів, отриманих від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 У лютому 2013 року вона повністю розрахувалася з позичальниками, повернувши їм зазначені суми коштів, про що свідчать їх розписки. Також вона просила відповідача повернути їй розписку та договір позики, на що він пояснив, що дані документи він порвав, але на даний час намагається стягнути з неї зазначену суму грошових коштів.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області 12 січня 2016 року зустрічна позовна заява була обєднана із первісним позовом в одне провадження для спільного розгляду.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов ОСОБА_3 в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Посилається на ті самі обставини, на які посилався в позовній заяві. Вказує, що відповідач за первісним позовом до сьогоднішнього дня не повернув отримані за договором позики грошові кошти, тому первісний позов є обгрунтованим.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 травня 2012 року між ОСОБА_3 (Позикодавцем) та ОСОБА_4 (Позичальником) було підписано договір позики, відповідно до умов якого Позикодавець передає у власність Позичальникові грошові кошти в сумі 46500 грн. зі строком виплати боргу до 05 травня 2013 року. В свою чергу Позичальник зобовязується повернути Позикодавцеві таку ж саме суму грошових коштів (суму позики) в повному обсязі зі сплатою належних з неї відсотків за користування грошовими коштами, в строк, передбачений п.1. даного договору, за місцем проживання «Позикодавця». (т. 1, а.с. 12-13).

Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеними з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно правового висновку про застосування статей 1046, 1047 ЦК України, що міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс 13 та від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано оригінал договору позику, відповідно до умов якого Позикодавець передає у власність Позичальникові грошові кошти в сумі 46500 гр. зі строком виплати боргу до 05 травня 2013 року .

Відповідач не надала належних та допустимих доказів того, що виконала зобовязання згідно договору.

Відповідач факт отримання коштів заперечує, вказує, що докази, які містяться в матеріалах справи в їх сукупності підтверджують, те, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, незважаючи на підписання договору позики від 05 травня 20112 року не виникли правовідносини позики, оскільки ОСОБА_3 грошових коштів ОСОБА_4М, не передавав.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

За змістом ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 545 ЦК України встановлено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України)

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1ст. 212 ЦПК України).

Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

На підтвердження своїх доводів відповідач посилається на покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7

Між тим, відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК України покази свідків щодо вказаних обставин не є належними та допустимими доказами.

Із змісту нотаріально посвідченого договору від 15.05.2012 року прямо вбачається, що між сторонами був укладений не договір поруки, а договір позики, який містить зобов'язання відповідача повернути борг, таким чином підтверджує боргове зобов'язання.

Зміст договору не спростований належними та допустимими доказами.

Наявність у ОСОБА_4 боргових зобов*язань перед іншими особами не виключала можливості укладення нею договору позики з позивачем.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 не ґрунтуються на законі, не відповідають обставинам справи.

Зустрічні позовні вимог є необґрунтованими, договір позики не є припиненим, оскільки зобов*язання відповідача перед позивачем не виконані.

Згідно п. 4 договору позики, у разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України Позичальник зобов*язується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 5815 доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу.

Оскільки з моменту укладення договору до моменту звернення до суду відбулося офіційне зниження курсу національної валюти щодо долара США, то стягненню з відповідача на користь позивача, згідно п. 4 договору позики підлягає гривневий еквівалент 5815 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на час складання позовної заяви, в межах заявлених вимог.

Із змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки сума стягнення боргу за договором позики визначена в еквіваленті до долару США, позивач не поніс інфляційних втрат, тому збитки від інфляції, вирахувані позивачем стягненню на його користь не підлягають, в цій частині у задоволенні позову необхідно відмовити.

Між тим, вимоги про стягнення 3% річних від простроченої суми, як відповідальності за порушення грошового зобов*язання є обгрутованими.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Пунктом 5 договору позики між сторонами передбачено, що за весь час фактичного користування грошима позичальник зобов*язується сплатити позикодавцеві 20 відсотків річних.

Судовою колегією перевірені виконані позивачем розрахунки 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України та розрахунки 20 відсотків річних у відповідності до ст. 1048 ЦУ України - такі розрахунки відповідають умовам договору та вимогам закону.

Таким чином, станом на 02.09.2015 року основна заборгованість за договором позики становить 126 758 грн. 38 коп., проценти - 27 925 грн. 48 коп., 3% річних у сумі 3248 грн. 63 коп. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Судові витрати розподіляються між сторонами у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до вимог п. 3 ч. 1ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи. Витрати позивача по сплаті судового збору, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України покладаються на відповідача.

Виходячи з наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 313-315, 317, 319 ЦПК України , судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 основну заборгованість за договором позики у сумі 126 758 грн. 38 коп., проценти у сумі 27 925 грн. 48 коп., 3% річних у сумі 3248 грн. 63 коп. , витрати по сплаті судового збору у сумі 1579 грн. 32 коп.

В решті у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

ОСОБА_2