У х в а л а

10 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и л а :

Оболонський районний суд рішенням від 12 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 суд задовольнив, ухвалив:

- визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини всіх видів доходів ОСОБА_4 щомісячно, починаючи з 23 лютого 2016 року і до досягнення донькою повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць суд допустив негайне виконання рішення суду.

Крім того, суд стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 551 грн 20 коп. судових витрат, а також 551 грн 20 коп. судового збору в дохід держави.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 3 листопада 2016 року відмовив у відкритті касаційного провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

27 лютого 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 листопада 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 161 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу перегляду вказаних судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2012 року, 17 квітня 2013 року, 29 січня і 23 липня 2014 року, 6 і 25 квітня, 6 липня 2016 року, 8 лютого 2017 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано зазначені норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанову Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 3 листопада 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, відмовивши у відкритті касаційного провадження, погодився з висновками судів про визначення місця проживання дитини саме з батьком та стягнення на його користь аліментів на утримання доньки, оскільки суди з огляду на положення статей 160, 161 СК України, пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, взяли до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, її стан здоров'я, поклавши в основу рішення думку дитини; при цьому суд касаційної інстанції також погодився з висновками судів про те, що якнайкраще інтереси дитини будуть забезпечені в разі її проживання з батьком, оскільки сама дитина висловила таке бажання, натомість розлучення з матір'ю не суперечить інтересам дитини, а навпаки необхідне в якнайкращих її (дитини) інтересах.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалах від 31 жовтня 2012 року, 25 квітня і 6 липня 2016 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів про визначення місця проживання дитини саме з матір'ю з огляду на те, що суди при розгляді справ дослідили усі конкретні обставини справ, виходили з рівності прав та обов'язків обох батьків, а також інтересів самих дітей, що відповідає положенням чинного сімейного законодавства України;

- в ухвалах від 17 квітня 2013 року, 29 січня і 23 липня 2014 року, 6 квітня 2016 року і 8 лютого 2017 року суд касаційної інстанції, направивши справи на новий розгляд, указав на порушення судами норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ.

Порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 листопада 2016 року у зв'язку з її невідповідністю висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року, оскільки ухвала суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, не суперечить цьому висновку.

Таким чином, вважати подану ОСОБА_4 заяву обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 листопада 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко