АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________ Провадження № 22-ц/790/2437/17 Головуючий 1-ї ін-ї. - Каліберда В.А.
Справа № 627/1126/16-ц Доповідач - Сащенко І.С.
Категорія - договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Бездітко В.М., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 09 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Колонтаївський» про визнання недійсним договору оренди землі та за зустрічним позовом сільськогосподарського виробничого кооперативу «Колонтаївський» до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватного сільськогосподарського підприємства «Фацелія», -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до СВК «Колонтаївський», в якому просив визнати недійсним та розірвати договір оренди землі, укладений 16.03.2012 року між його матір`ю ОСОБА_3 та СВК «Колонтаївський», зареєстрований у відділі Держгеокадастру у Краснокутському районі Харківської області 27.12.2012 року за №01677; зобов'язати СВК «Колонтаївський» негайно повернути йому земельну ділянку загальною площею 6,8100 га, кадастровий № НОМЕР_1, що розташована на території Колонтаївської сільської ради Краснокутського району Харківської області в стані, придатному для її подальшого цільового використання.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те , що згідно із свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.10.2014 року номер НАВ 520680, виданого державним нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області, позивач став власником земельної ділянки площею 6,8100 га, кадастровий № НОМЕР_1, що розташована на території Колонтаївської сільської ради Краснокутського району Харківської області.

Зазначену земельну ділянку позивач успадкував, після смерті матері ОСОБА_3 Вказана земельна ділянка перебуває в оренді у СВК «Колонтаївський» за договором без номеру від 16.03.2012 року, укладеним між матір'ю позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який діяв імені СВК «Колонтаївський», та зареєстрованим у Відділі Держкомзему Краснокутського району Харківської області 27.12.2012 року за №01617.

Вважає, що вказаний договір оренди землі має бути визнаний недійсним та розірваний, оскільки договір було підписано ОСОБА_4, як фізичною особою, який не мав відповідних повноважень на його підписання, тим більше, що керівником СВК на той момент був ОСОБА_5 У розділі Договору «Орендна плата» з пункту 9 по пункт 14 не зазначено розміру орендної плати, а зазначені цифри «3%» і «5001,14 грн.», які є незрозумілими для позивача. Крім того, не зазначено порядок внесення орендної плати.

У свою чергу, СВК «Колонтаївський» подало до суду зустрічну позовну заяву, в обґрунтування якої посилалося на те, що 16.03.2012 року між ОСОБА_3 та СВК «Колонтаївський» було укладено договір оренди землі, а саме земельної ділянки площею 6,81 га, кадастровий номер НОМЕР_1, який було зареєстровано 27.12.2012 року за №01677 у Відділі Держкомзему Краснокутського району Харківської області, строком на 8 років. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.10.2014 року ОСОБА_2 набув право власності на вищезазначену земельну ділянку. ОСОБА_2, перебуваючи у правових відносинах з СВК «Колонтаївський», уклав 10.11.2014 року договір оренди землі цієї ж земельної ділянки з іншою юридичною особою - ПСП «Фацелія».

Посилаючись на вказані обставини, просило визнати договір оренди земельної ділянки, укладений 10.11.2014 року між ОСОБА_2 та ПрСП «Фацелія» недійсним.

Взаємних вимог один до одного сторони не визнали.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ПСП «Фацелія» в судове засідання не з'явився.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 09.02.2017 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовлено; зустрічний позов СВК «Колонтаївський»- задоволено. Постановлено визнати договір оренди землі, укладений 10.11.2014 року між ОСОБА_2 та ПСП " Фацелія", об'єктом якого є земельна ділянка площею 6,81 га, що розташована на території Колонтаївської сільської ради Краснокутського району Харківської області - недійсним.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову СВК «Колонтаївський» відмовити.

При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що для визнання первісного договору недійсним є всі підстави.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення з`явившихся осіб, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні його позову та задовольняючи зустрічний позов СВК «Колонтаївський», суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для визнання недійсним та розірвання договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_3 та СВК «Колонтаївський» 16.03.2012 року та недотримання ОСОБА_2 вимог ст.203 ЦК України при укладенні договору оренди землі 11.2014 року між ОСОБА_2 та ПСП "Фацелія", об'єктом якого є одна й та сама земельна ділянка.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3, яка померла 04.02.2014 року.

16.03.2012 року ОСОБА_3 було укладено з СВК «Колонтаївський» договір оренди землі, за умовами якого вона передала СВК «Колонтаївський» належну їй на праві власності земельну ділянку площею 6,81 га ріллі, кадастровий номер НОМЕР_1 строком на 8 років.

Вказаний договір оренди був зареєстрований у Відділі Держкомзему у Краснокутському районі Харківської області 27.12.2012 року за №01677.

Після смерті ОСОБА_3, її син ОСОБА_2 отримав у спадщину земельну ділянку площею 6,81 га ріллі, кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.10.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Таким чином, ОСОБА_2 успадкував всі права та обов'язки орендодавця за спірним договором оренди.

Однак, незважаючи на те, що строк дії договору оренди землі з СВК «Колонтаївський» не закінчився, 10.11.2014 року ОСОБА_2, без повідомлення СВК «Колонтаївський» уклав договір оренди тієї самої з ПСП «Фацелія».

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч.3 ст.203 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.ст. 13, 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у

володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний

використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та

вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та

розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та

відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної

ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження

або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов,

передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11,

17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації

договору оренди, а також для визнання договору недійсним

відповідно до закону.

Посилання ОСОБА_2 на те, що договір оренди земельної ділянки підписано особою, яка не мала на це повноважень, спростовується матеріалами справи.

Так, рішенням загальних зборів засновників СВК «Колонтаївський» від 02.03.2009 року з ОСОБА_4 було укладено контракт, та призначено виконавчим директором Кооперативу та надано право в порядку, визначеному контрактом укладати від імені кооперативу господарські договори. 15.04.2014 року ОСОБА_4 було звільнено із займаної посади у зв'язку із закінченням строку трудового контракту.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що під час укладення договору оренди волевиявлення ОСОБА_3 було спрямоване на передачу в оренду земельної ділянки відповідно до державного акту.

Про це, зокрема свідчить і акт прийому-передачі об'єкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди від 16.03.2012р. та здійснення реєстрації договору у Відділі Держкомзему у Краснокутському районі Харківської області 27.12.2012 року за №01677.

Безпідставним є і посилання щодо недотримання всіх істотних умов договору під час його укладення.

Відповідно до умов вказаного договору оренди земельної ділянки, орендна плата вноситься орендарем у розмірі 5001,14 грн., що дорівнювало 3% від вартості орендованої земельної ділянки на час підписання договору; обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься у строк до 30 грудня поточного року. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Розмір орендної плати переглядається один раз у рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,2 % несплаченої суми за кожний день прострочення. Земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із використанням земельної ділянки із дотриманням вимог чинного законодавства стосовно умов збереження стану об'єкта оренди. Передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення. Разом з тим у п. 26 договору не вказано про наявність чи відсутність обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки.

За приписами до статті 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини.

Судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами, що СВК «Колонтаївський» належним чином виконувало умови договору, а саме: виплачувало оренду плату, яку отримували як ОСОБА_3, так і ОСОБА_2 після смерті матері.

З огляду на викладене, суд дійшов вірного висновку про те, що відсутність у договорі оренди вказівки про наявність чи відсутність обмежень щодо використання земельної ділянки не порушило прав орендодавця, та в цілому свідчить про несуттєвий характер порушень ст. 15 Закону України «Про оренду земельної ділянки», що в цілому не впливає на дійсність цього договору оренди.

Зазначені висновки узгоджуються і з правовою позицією, викладеною у постанові і Верховного Суду України від 9 грудня 2015 року по справі № 6-849цс15, посилання на яку міститься у судовому рішенні.

Разом з тим, укладаючи договір оренди земельної ділянки, яка вже перебувала в оренді СВК «Колонтаївський», ОСОБА_2 було порушено права СВК «Колонтаївський», як сторони договору.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренди землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Пунктом 41 договору, укладеного ОСОБА_3 з СВК «Колонтаївський», передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни або розірвання договору.

Повідомлень про намір розірвати договір оренди ОСОБА_2 до СВК «Колонтаївський» не направляв.

Отже, укладаючи договір оренди земельної ділянки, яка вже перебувала в оренді СВК «Колонтаївський» та не може одночасно використовуватися обома орендарями, ОСОБА_2 було порушено права СВК «Колонтаївський», як сторони договору.

Вказані обставини свідчать про не дотримання вимог ст. 203 ЦК України під час укладання договору з ПСП «Фацелія», що є підставою для визнання його недійсним.

З огляду на викладене, рішення суду є законними та обґрунтованим, підстав для скасування чи зміни рішення судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 09 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді