Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/560/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

16.03.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів : Гайсюка О.В., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту відкритого і безперервного володіння нерухомим майном, визнання права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 січня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

30 січня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з вказаною заявою.

Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 січня 2017 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник просить скасувати цю ухвалу і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування ч. 4 ст. 256 ЦПК України. Він посилається на те, що суд не врахував ту обставину, що обєкт нерухомості був придбаний ним, що підтверджується розпискою, і ця обставина виключає наявність спору про право.

У судовому засіданні заявник підтримав свою апеляційну скаргу та відмовився від своєї письмової заяви від 27 лютого 2017 року (а.с. 23) про відвід судді-доповідача ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявника, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою у якій просив встановити факт відкритого і безперервного володіння ним житловою і допоміжною будівлею за адресою: м. Олександрія, вул. Київська, № 132, та визнати за ним право власності на це майно.

Підставою звернення до суду вказав те, що у 2003 році за домовленістю з подружжям ОСОБА_4 він придбав у них вказане майно за обумовлену ціну. З 2004 році там проживає мати заявника. Того ж року він дізнався, що фактичним власником цього майна був батько ОСОБА_4 ОСОБА_5, який на час продажу вже помер, а спадщину після його смерті прийнята не була. Таким чином ним виявлено обман з боку ОСОБА_5. За фактичної відсутності власника цього майна «ми» (заявник не уточнює кого саме він називає цим займенником) відкрито володіли цим майном більше 10 років, що є підставою для набуття права власності за давністю володіння ним.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суддя виходив з того, що із змісту заяви вбачається наявність спору про право, який належить розгляду в порядку позовного провадження, а тому, згідно ч. 4 ст. 256 ЦПК України, у відкритті провадження слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно норм ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майномі продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майномпротягом десяти років або рухомим майном- протягом п'яти років, набуває право власностіна це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні паперинабувається за рішенням суду.

Таким чином з підстав, вказаних у ст. 344 ЦК, право власності від власника майна переходить до його володільця.

Щодо нерухомого майна, то володілець набуває таке право за рішенням суду.

Суди розглядають справи, визначені у ч. 1 ст. 15 ЦПК України, в порядку позовного, наказногота окремого провадження.

Суд вірно зазначив, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайновихчи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Проте метою звернення заявника до суду є набуття за рішенням суду права власності на нерухому майно, яке належало іншій особі.

Смерть титульного власника, на яку вказував заявник, не виключає наявності спору про право цивільне так, як за нормами ЦК УРСР та ЦК України смерть особи породжує спадкові права у його спадкоємців, а у випадку їх відсутності, усунення від спадкування, відмови від спадщини або неприйняття ними спадщини спадкові права переходили до держави (ст. 555 ЦК УРСР) чи до територіальної громади (ст. 1277 ЦК України), залежно від часу відкриття спадщини.

При цьому заявник просить суд не лише встановити обставини, які є підставою набуття права власності за давністю володіння, а й визнати за ним таке право, тобто застосувати один із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Крім того, із змісту заяви вбачається, що заявник являється володільцем майна спільно з іншими, неназваними ним особами, проте просить визнати за ним право власності на майно вцілому.

Спір про право у цивільному процесуальному сенсі можна визначити, як юридичний конфлікт між учасниками цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин щодо наявності, змісту та обсягу прав або обовязків, здійснення яких потребує судового захисту.

Враховуючи, що заявник звернувся до суду не лише з питання встановлення юридичного факту, а й з питання набуття ним права власності на майно, що має наслідком припинення відповідного права у іншої особи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що із заяви вбачається спір про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Суд також обґрунтовано послався на розяснення, надані Пленумом ВССУ у п. 13 постанови № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до змісту якого, справи про набувальну давність підлягають розгляду за предявленим до суду позовом про визнання права власності. Відповідачем за таким позовом є попередній власник майна або його правонаступник, а у разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Частиною 4 ст. 256 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідні розяснення містить п. 3 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що із змісту поданої заявником до суду заяви вбачається спір про право цивільне, який має розглядатись в позовному провадженні за участю всіх заінтересованих осіб, а тому обґрунтовано відмовив у відкритті провадження у справі за даною заявою та розяснив заявнику право подати позов на загальних підставах.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на правильність постановленої ухвали.

Постановлена судом ухвала суду відповідає вимогам процесуального права і не може бути скасована з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: