Ухвала

іменем україни

17 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Попович О.В., ФаловськоїІ.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, третя особа - Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_19, ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_16, ОСОБА_20, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, третя особа - Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 21 лютого 2003 року між ним та ОСОБА_19 було укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 7 700 дол. США зі сплатою 14 % річних на строк до 20 лютого 2013 року. На забезпечення виконання вказаного зобов'язання за кредитним договором 21 лютого 2003 року було укладено договір застави нерухомого майна, за яким ОСОБА_19 надано в заставу належні йому на праві власності незавершений будівництвом жилий будинок у вигляді 63 % його готовності та земельні ділянки, загальною площею 0,3345 га, які розташовані за адресою: вул. Шкільна, 32 у с. Токарі, Сумського району Сумської області.

Посилаючись на те, що відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав і у нього виникла заборгованість, яка станом на 17 лютого 2014 року становила 40 022,96 дол. США, в тому числі: 6 419,63 дол. США - заборгованість за кредитом; 9 651,61 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 23 951,72 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором, з урахуванням уточнень під час розгляду справи, позивач просив у рахунок погашення вказаної заборгованості за кредитним договором у вищезазначеному розмірі звернути стягнення на будинок та земельні ділянки, які розташовані за вищезазначеною адресою, шляхом продажу банком вказаного предмета застави з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, з визначеною сторонами вартістю предмета застави у сумі 82 100 грн, і яка має бути початковою ціною предмета застави для його подальшої реалізації, з передачею зазначеного предмета застави позивачу в управління на період його реалізації у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», а також виселити відповідачів із спірного житлового будинку.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 25 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 29 вересня 2015 року рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 травня 2015 року щодо вирішення позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки змінено в частині викладення мотивів відмови у задоволенні вказаної вимоги.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк»просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами встановлено, що 21 лютого 2003 року між закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_19 було укладено договір за № 1046 про відкриття та обслуговування карткового рахунку НОМЕР_1, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 7 700 дол. США під 14 % річних на строк до 20 лютого 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_19 того ж дня було укладено договір застави нерухомого майна, за яким відповідач надав в заставу належні йому на праві власності - незавершений будівництвом жилий будинок, що складав 63 % готовності та земельні ділянки, загальною площею 0,3345 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належить заставодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу від 20 лютого 2003 року № 691 та державних актів на право власності на земельні ділянки від 21 лютого 2003 року, за якими ОСОБА_19 на праві власності належать земельні ділянки площею 0,0767 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,2578 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2

У зв'язку з порушенням виконання кредитних зобов'язань, відповідно до звернення позивача, 25 лютого 2004 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу був вчинений виконавчий напис про звернення стягнення на майно ОСОБА_19 у вигляді незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 що складало 63 % готовності і знаходиться на приватизованій земельній ділянці площею 0,3345 га, переданого у заставу позивачу за відповідним договором, і за рахунок отриманих від реалізації майна коштів задовольнити вимоги банку в сумі 42 513 грн 35 коп., з яких 40 349 грн 77 коп. - сума основного боргу по поверненню кредиту, а 2 163 грн 58 коп. - проценти за користування кредитом.

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Сумського районного управління юстиції від 30 грудня 2010 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 25 лютого 2004 року про звернення стягнення на майно ОСОБА_19 у зв'язку зі сплатою боржником коштів у повному обсязі.

Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 січня 2008 року ОСОБА_19 на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 загальна площа якого на даний час становить 344,5 кв. м, що вбачається із технічного паспорта на будинок від 03 серпня 2009 року, право власності на який зареєстровано в Комунальному підприємстві «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» 05 лютого 2008 року за реєстраційним № 21928276.

Маючи невиконані перед банком зобов'язання за кредитним договором станом на липень 2010 року, а також враховуючи, що грошові кошти за виконавчим написом нотаріуса були сплачені банку лише у грудні 2010 року, тому рішенням Сумського районного суду Сумської області від 05 липня 2010 року, яке набрало законної сили, була стягнута з ОСОБА_19 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 8 302,66 доларів США, що еквівалентно 65635,02 грн., з яких - 7 106,31 доларів США проценти за користування кредитом та 1 196,35 доларів США пеня.

Встановлено, що вказане рішення суду було виконано відповідачем лише в березні 2015 року, на підставі чого постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського районного управління юстиції від 12 березня 2015 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа.

Як передбачено п. п .2, 3, 4 укладеного між сторонами договору застави нерухомого майна від 21 лютого 2003 року, вартість предмета застави, яка на той період складалася із незавершеного будівництвом жилого будинку 63 % готовності та земельних ділянок, належних відповідачу ОСОБА_19 на праві власності, становила 82 100 грн, що за курсом Національного банку України на той період відповідало еквіваленту 15 400 доларів США.

Встановлено, що на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій спірний будинок добудований до повної готовності і є житловим будинком із загальною площею 344,5 кв. м, з господарськими будівлями і спорудами, ринкова вартість якого відповідно до висновку суб'єкта господарської діяльності від 29 січня 2015 року становить 1 449 819 грн, а ринкова вартість земельних ділянок, які є предметом застави, виходячи з того ж висновку суб'єкта господарської діяльності, становить: площею 0,0767 га 14697 грн., а площею 0,2578 га 49 400 грн.

Отже апеляційним судом встановлено, що початкова ціна предмета застави, необхідна для його реалізації, має становити (1 449 819 грн + 14 697 грн + 49 400 грн) = 1 513 916 грн, що еквівалентно 70 126,52 доларів США, а не 82 100 грн, на чому наголошував позивач, так як за час після укладення договору застави змінились обставини (будинок добудований, у зв'язку з чим значно зросла його вартість).

А тому, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд встановивши, що вартість предмета застави житлового будинку та земельних ділянок по АДРЕСА_1 значно перевищує розмір заборгованості за кредитним договором від 21 лютого 2003 року (майже в десять раз), яку допустив ОСОБА_19, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову із застосування принципу співмірності суми заборгованості до вартості іпотечного майна.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Проте частиною третьою статті 39 цього Закону передбачено, щосуд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Зазначене може бути враховано лише в разі, якщо порушенням основного зобов'язання іпотекодержателю не завдано збитків.

За положеннями статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у резолютивній частині рішення суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Аналогічний висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року № 6-340цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 212-213, 315 ЦПК України на зазначені вище обставини справи уваги не звернув; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; не врахував вищевикладені висновки Верховного Суду України, а тому дійшов помилкового висновку щодо застосування принципу співмірності суми заборгованості до вартості іпотечного майна.

За таких обставин, коли не встановлені фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою дляйого скасуванняіз передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 29 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

О.В. Попович

І.М.Фаловська