Ухвала

іменем україни

20 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ситнік О.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Чаладзе Гія Отарійович, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації про захист прав споживача, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, звернулися до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 24 липня 2007 року між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір № DNC0GK00000131, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 20 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік з кінцевим терміном повернення 24 липня 2022 року. Пунктом 7.1 цього договору визначено, що банк надає кредитні кошти позичальнику на купівлю житлового будинку.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 24 липня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого останній передав в іпотеку банку нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 63,30 кв. м, житловою площею 38,60 кв. м.

У зв'язку з невиконанням позичальником своїх договірних зобов'язань, банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 24 липня 2007 року у розмірі 25 815,04 доларів США. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2013 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено.

У даному позові ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, просять визнати недійсними кредитний договір та договір іпотеки, посилаючись на те, що оспорювані договори за своїм змістом і текстом не відповідають законодавству України, інтересам та їх волі, порушують їхні права та законні інтереси.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі заявники просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та встановивши, що оспорювані договори відповідають вимогам чинного законодавства, і доводи позивачів цього не спростовують, дійшли обґрунтованого висновку про безпідставність і недоведеність заявлених позивачами вимог щодо визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявників не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, відхилити, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік

Колегія суддів: