Справа №592/4238/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/532/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 лютого 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про визнання недійсним фіктивного договору позики,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про визнання недійсним фіктивного договору позики, датованого 06 березня 2008 року, у якому позикодавцем зазначена ОСОБА_4, а позичальником ОСОБА_3, залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому зазначає, що між ним та ОСОБА_4 не були вчинені дії по вчиненню правочину позики, а мали місце зовсім інші правовідносини, які повинні були потягнути за собою зовсім інші правові наслідки.

Крім того, суд першої інстанції не дав ніякої оцінки як матеріалам кримінального провадження в цілому, так і особливо протоколу допиту ОСОБА_4, а також не зазначив у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, чому відхиляє протокол допиту слідчим Герасименко Л.І. як неналежний доказ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_6, які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 06 березня 2008 року між ОСОБА_3 та Флетчер ІІІ ОСОБА_7 укладено договір № 012521/А-8-100, згідно з яким останній отримав від ОСОБА_3 у власність грошові кошти в сумі 30300 грн. під 20% за користування позикою строком на 12 місяців (а.с. 66).

В цей же день між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір позики А 1-8, згідно з яким відповідач передала у власність позивачу грошові кошти в сумі 1000 доларів США строком на 12 місяців зі сплатою 100% від суми займу за користування позикою (а.с. 5).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 травня 2012 року у цивільній справі № 1806/2-932/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму заборгованості за договором в розмірі 15980 грн., з яких: 7990 грн. основний борг; 7990 грн. відсотки за користування позикою. Вирішено питання судових витрат (а.с. 6).

Постановою слідчого СВП (м. Суми) ГУНП в Сумській області від 15 грудня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005125 від 12 вересня 2015 року, закрито у звязку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 8-10).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 31 березня 2016 року, заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 травня 2012 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення (а.с. 16-19).

Залишаючи без задоволення позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки на момент вчинення правочину. В даному випадку, він не спростував той факт, що на виконання оспорюваного договору отримав від відповідача кошти у розмірі 1000 доларів США. Судом не встановлено, що обидві сторони правочину вчиняли його лише для вигляду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом частини пятої статті 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Згідно з розясненнями пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Визнання договору недійсним у зв'язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, має довести суду, що учасники правочину не мали наміру створити юридичні наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається саме на позивача.

У справі, що переглядається, позивач не спростував той факт, що на виконання договору позики йому було передано кошти у розмірі 1000 доларів США.

З урахуванням вищезазначеного, позивач не довів належними та допустимими засобами доказування, що договір позики був укладений між сторонами без наміру створення юридичних наслідків, які обумовлювалися цим договором, у звязку з чим суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Посилання позивача на те, що суд не дав ніякої оцінки матеріалам кримінального провадження, а особливо протоколу допиту відповідача, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки вони були предметом розгляду в суді першої інстанції і суд дійшов обґрунтованого висновку, що обставини, встановлені у цьому кримінальному провадженні, не є підставою звільнення позивача від доказування тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема фіктивності правочину (ст. 234 ЦК України).

Суд також обґрунтовано вважав роздруківку розмови неналежним доказом, оскільки вона не містить інформації щодо предмету доказування.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді -