АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-2693 Головуючий у1-й інстанції - Цокол Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_5 пред'явив в суд позов до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 3 649 грн. 14 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено частково, суд стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 45 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 551 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення або змінити рішення (а.с.201-204).

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди у розмірі 3 649 грн. 14 коп. та відшкодування моральної шкоди на суму 155 000 грн. 0) позивачем не оскаржується, а тому в апеляційному порядку у цій частині не перевіряється.

В суд апеляційної інстанції відповідач та його представник не з'явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, 21 березня 2017 року до суду надійшла заява представника відповідача, адвоката Шатурської Л.М., про розгляд справи у відсутності сторони відповідача, який підтримує апеляційну скаргу в повному обсязі (а.с.235-236).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення представника позивача, ОСОБА_7, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

11 вересня 2014 року, приблизно о 15:10 год., на перехресті вул. Оніщенка-Суворова в м. Києві на пішохідному переході позивача збив автомобіль марки "Мерседес", державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності представництву "МЕТКОЛ СА", який знаходився під керуванням ОСОБА_4

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №1818/е від 24.10.2014 року позивачу було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої травми лівої гомілки, що знаходяться у прямому причинному зв'язку з порушення вимог п. п. 2.3 (б), 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України, допущених водієм ОСОБА_4

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року по справі №757/34992/14-к ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами та на підставі ст.75 КК звільнено від покарання з випробуванням - з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до виписки 13205 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданого Київською міською клінічною лікарнею №12 та медичної карти стаціонарного хворого цієї ж лікарні в період з 11 вересня 2014 року по 29 вересня 2015 року позивач пройшов лікування з приводу відкритого багатоуламкового перелому кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків та був іммобілізований в апарат Ілізарова терміном на 4-5 місяців. Після стаціонарного лікування позивачу було виписано на амбулаторне лікування під спостереження травматолога поліклініки, рекомендоване ходіння за допомогою милиць без опори на ліву кінцівку.

В березні 2015 року позивач звернувся із заявою до ПАТ "Українська пожежна страхова компанія" про виплату йому, як потерпілій особі, страхового відшкодування на підставі ст.ст.23, 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та за укладеним договором отримав страхове покриття витрат на лікування загальним обсягом 11000 грн.

Відповідно до Договору від 30 квітня 2015 року про врегулювання страхового випадку за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/11.03.2014р. від 11.03.2013р., сторони домовились, що вартість лікування за шкоду, заподіяну здоров'ю, складає 11 000 грн.

За встановлених обставин районний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішуючи питання щодо визначення грошової компенсації завданої моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що подія, яка сталась 11 вересня 2014 року, безумовно призвела до фізичного болю та страждань, яких позивач зазнав внаслідок ушкодження його здоров'я, душевних страждань, пов'язаних з протиправної поведінкою відповідача, тривалість цих страждань, а також те, що ушкодження здоров'я позивача призвело до встановлення йому 2 групи інвалідності довічно, пригніченість з даного приводу, неможливість вести активний спосіб життя, який був до цієї події, неможливість здійснення допомоги своїм близьким та відчуття дискомфорту протягом тривалого часу.

За наведених обставин, районний суд, ураховуючи вимоги розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди на суму 45 000грн.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення цих позовних вимог на суму 45 000 грн. відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Позивач, який заявляв розмір компенсації у сумі 200000 грн., погодився з таким вирішенням справи та не оскаржує рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, оскільки районним судом не ураховано, що відповідачем вже надавалась грошова допомога позивачу, відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на таке.

З наявної у матеріалах справи розписки (а.с.95) убачається, що у сумі 26000 грн. у якості компенсації за заподіяну шкоду (без зазначення матеріальну чи моральну) були отримані не ОСОБА_5, а ОСОБА_8, і не від винної особи, ОСОБА_4, а від уповноваженої особи власника джерела підвищеної небезпеки, директора представництва "Меткол СА" ОСОБА_9

За правилом ч.4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Ураховуючи розмір відшкодування моральної шкоди, визначений висновком спеціаліста-психолога від 19 листопада 2014 року - від 180000 грн. до 200000 грн. (а.с.30-41), у сукупності із визначеним судом у рамках даного позову розміром компенсації 45 000 грн., сплачені власником джерела підвищеної небезпеки 26 000 грн. без зазначення призначення цієї компенсації не можуть бути розцінені судом як повне відшкодування ОСОБА_10 заподіяної йому з вини ОСОБА_4 моральної шкоди.

З огляду на вищенаведене у контексті положень п.1 ч.2, ч.3 ст. 23 ЦК України, та факту заподіяння позивачу важких тілесних ушкоджень, необхідність тривалої реабілітації та втрата працездатності на все життя (друга група інвалідності), доводи апеляційної скарги про те, що визначений районним судом розмір компенсації відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим та завищеним, також відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що районним судом при ухваленні рішення не взято до уваги ряд обставин - відповідач має на утриманні малолітню дитину, дружину та непрацездатних батьків дружини, також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке.

За правилом ч.3 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

У даному випадку шкода завдана унаслідок вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, що підтверджується вироком суду (а.с.5-6) і не оспорюється відповідачем.

Таким чином, правові підстави для зменшення розміру відшкодування заподіяної ОСОБА_4 шкоди залежно від його матеріального становища відсутні.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить, підстав для виходу за межі апеляційної скарги суд апеляційної інстанції не вбачає.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома