Справа № 463/4385/15-ц
Провадження № 2/463/109/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань Попович Х.І.

за участі представника позивача Соколовської О.І.

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5

представника третьої особи ЛКП «№504» Хахули М.Р.

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши цивільну справу за позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_7, треті особи: Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство "№504" про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, третіх осіб про виселення відповідачів із самовільно зайнятої квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивує тим, що квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності Львівської міської ради. На даний час у квартирі ніхто не зареєстрований, основний квартиронаймач із сім'єю був виписаний з квартири в 2000 році. Проте, 23.07.2015 року було встановлено, шо за зазначенню квартирою проживає ОСОБА_3 та ОСОБА_3, які вселились у квартиру самовільно, буз згоди наймодавця, на попередження не реагують. Оскільки ордер на вселення відповідачам не надавався, договір найму житла не укладався, а тому спірне приміщення використовується ними самовільно, такі підлягають виселенню без надання їм іншого житла.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, дала пояснення аналогічні наведеним вище. Додала, що в порядку виконання рішення суду від 2003 року, державним виконавцем було здійснено вихід за адресою квартири, та у зв'язку із відсутністю відповідачів, було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із його виконанням. Про самовільне заселення відповідачів позивачу стало відомо лише в липні 2015 року. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 проти позову заперечив. Пояснив в судовому засіданні 27.01.2016 року, що відповідачів більш ніж 10 років проживають у спірній квартирі, здійснюють утримання такої. Ні позивач, ні ЛКП «№504» жодними чином не звертались із претензіями чи вимогами про звільнення спірної квартири. Зазначає, що після закінчення судових процесів у 2006 році, відповідачі думали, що рішення суду прийнято на їх користь, ніхто їх не виселяв. На даний час відповідачі вважають, що проживають у квартирі на правах оренди.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 проти позову заперечив. Пояснив, що його довіритель у вказаній квартирі фактично не проживає, здійснює лише догляд та отримання такого у період відсутності матері. Жодних підтверджень факту проживання відповідачем у спірній квартирі позивачем не надано. Попередження, яке надсилалось відповідачу останнім отримане не могло бути, оскільки останній у такій не проживає. У квартирі своїх речей не зберігає. Щодо підстав проживання матері, то представник зазначив, що в 2003 році було вирішено спір з приводу квартири, проте жодних виконавчих дій вчинено не було, а тому відповідач залишилась жити у вказаній квартирі і підстав для її виселення не має.

Представник третьої особи Львівської міської ради в останнє судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судовому засіданні 27.01.2016 року позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі.

Представник третьої особи Львівського комунального підприємства "№504" в судовому засіданні 19.09.2016 року позов підтримала. Пояснила, що працівниками третьої особи неодноразово виходили за адресою квартири, спілкувались із сусідами, телефонували закордон до відповідача, в ході чого остання повідомляла, що спір з приводу права на проживання у вказаній квартирі перебуває на розгляді у Верховному Суді України. на той час у вказаній квартирі постійно проживав син відповідачки. Після того, як ОСОБА_8 сама зв'язалась із ЛКП "№504", працівниками за вказаною адресою було складено акт про проживання відповідачів у квартирі без законних підстав. В подальшому їй було вручено попередження, проте таке було проігноровано. Інформації про виконання рішення у неї відсутня, оскільки на той час вона в ЛКП не працювала .

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оглянувши матеріали справи 2-928/03, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності Львівської міської ради. Вказаний факт стверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописки №1615 від 23.07.2015 року (а.с.8), з якої також вбачається, що на час звернення до суду із позовом вказаній квартирі нікого зареєстровано не було.

Як вбачається із матеріалів справи 2-928/03, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21.07.2003 року скасовано рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04.04.2003 року, відмовлено в позові ОСОБА_3 про визнання права користування квартирою, задоволено позову Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради та виселено ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла. Рішення оскаржувалось, проте ухвалою Верховного Суду України від 05.09.2003 року в задоволенні касаційної скарги відмовлено.

Таким чином, рішення суду про виселення набрало законної сили.

Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, в ході розгляду апеляційної скарги, суд дійшов висновку про безпідставності доводів ОСОБА_3 щодо правомірності її проживання у спірній квартирі, у зв'язку із чим останню вирішено виселити.

Окрім цього, ухвалами Личаківського районного суду від 11.09.2003 року та 09.03.2004 року, 20.07.2004 року надавалась відповідачу відстрочка виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 21.07.2003 року у зв'язку із оскарженням.

Разом з тим, як вбачається із акта комісії ЛКП «№504» від 23.07.2015 року (а.с.7), комісією ЛКП «№504» з виходом на місце за адресою АДРЕСА_1 було встановлено, що у вказану квартиру вселились та фактично проживають ОСОБА_3 та її син ОСОБА_3

Допитані в якості свідків члени комісії ЛКП «№504», ОСОБА_9, ОСОБА_10 та мешканка будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_11 підтвердили факт перебування у квартирі відповідачів, зокрема комісією було здійснено вихід за адресою та здійснено вхід у коридор вказаної квартири. Сам акт було підготовлено та підписано приміщенні ЛКП «№504».

Згідно положень ст.58 Житлового кодексу УРСР підставою для вселення у вільне жиле приміщення є ордер. На підставі ордера на жиле приміщення укладається в письмовій формі договір найму житлового приміщення (ст. 61 ЖК УРСР).

Відповідно до положень ст.61 Житлового кодексу УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі лише на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

В судовому засіданні було встановлено, що ордер відповідачам не видавався, договір найму жилого приміщення укладений не був, спірне приміщення ними використовується самовільно, жодних документів (ордеру, рішення виконавчого комітету міської ради, ін.), які є підставою для використання спірного житлового приміщення не представлено. Відповідачами вказані факти не заперечені, доводи позивача не спростовані.

Згідно ч.3 ст.116 Житлового кодексу УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Як вбачається із попередження ЛКП «№504» (а.с.6 том 1), відповідачі повідомлялись про необхідність звільнення квартири за адресою АДРЕСА_1, відповідачі розписались про отримання вказаного попередження (а.с.5 том 5). Разом з тим, відповідачі квартиру не звільнили, на даний час продовжують фактично проживати в такій.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги підставними, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачі самовільно зайняли приміщення квартири адресою АДРЕСА_1, жодних документів, які б надавали право проживати в такій у відповідачів немає, а тому останній слід виселити без надання іншого житлового приміщення.

При цьому доводи представників відповідачів про те, що у спірній квартирі відповідач ОСОБА_7 у спірній квартирі не проживає, т.я. мешкає у іншій квартирі у цьому ж будинку, а відповідач ОСОБА_3 користується спірною квартирою на підставах оренди, а тому не можуть бути виселені не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку термін незаконного проживання у спірній квартирі відповідачів не має правового значення і факт проживання обох відповідачів у спірній кватирі підтверджений доказами, в тому числі свідками та поясненнями представників ЛКП. Той факт, що судом не вдалося встановити коли здійснено виконання рішення у справі про виселення ОСОБА_3 також не має істотного значення для справи, оскільки відповідач не набула право на проживання у спірній квартирі.

Не спростовують висновків суду про безпідставність проживання відповідачів у спірній квартирі і доводи представників відповідача про те, що акт комісії ЛКП «№504» від 23.07.2015 року (а.с.7) є неналежним та допустимим доказом, оскільки судом встановлено, що інформація про обставини проживання відповідачів у спірній квартирі підтверджена особами які його складали.

Задовольняючи позов, у відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути сплачені та документально підтверджені судові витрати - судовий збір у розмірі 243,6 грн. (а.с.2)

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208, 209, 212, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

позов задоволити.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, із самовільно зайнятої квартири АДРЕСА_1.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3, і.н. НОМЕР_1, ОСОБА_7, і.н.НОМЕР_2, в користь Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради судовий збір в сумі 243,60 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст. 294 ЦПК України до Апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Гирич С. В.