Справа № 299/1505/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Готра Т.Ю., Собослой Г.Г.,

при секретарі: Чучка Н.В.,

за участю ОСОБА_1, представників сторін ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 15 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.08.2008р. між ПАТ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 підписано договір кредиту №130/08 від 28.05.2008р., за умовами якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит в розмірі 22.400,00 дол. США зі строком погашення 27.05.2018р. та сплатою за користування кредитом 13,8 % річних та комісіями 336 дол. США за відкриття позичкового рахунку і 500 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що при укладенні кредитного договору він не був ознайомлений з усіма умовами кредитування, що пропонуються Банком, в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». Більше того, банком в позовному провадженні про стягнення боргу по кредиту подано додаток до кредитного договору - розрахунок сукупної вартості кредиту. Однак за результатами проведеної експертизи в судовій справі № 299/3265/15-ц встановлено, що позичальник - позивач у справі не підписував вказаний додаток. Тобто експертизою встановлено, що банк не повідомив позичальника про сукупну вартість кредиту всупереч положенням ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанові Правління НБУ № 168 від 10.05.2007р. Позивач був ознайомлений лише з тією інформацією, яка була фактично викладеною безпосередньо в змісті самого договору, який був розроблений відповідачем.

Позивач вказує, що у змісті кредитного договору відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для їх укладення.

Оскільки обов'язкові відомості не зазначені в кредитному договорі і докази про те, ні відомості були офіційно оприлюднені є відсутніми, то відсутні підстави вважати, що кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства України, а відтак встановлена Банком кредитного договору умова, щодо обов'язку сплати Позичальником на користь банку комісії є такою, що суперечить вимогам ч.5 ст.11 закону України «Про захист прав споживачів», а н комісії, сплаченої позивачем, - є незаконно отриманою банком. Відповідач скористався тим, г позивачу об'єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог ч. 2 ст. 11 та абзацу 16 ч. І ст. 6 закону «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні договору, та по суті примусив останнього до сплати платежів на незаконних підставах.

Крім того, умови кредитного договору не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови договору є несправедливими, а відтак, на підставі вищенаведеного та посилаючись на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просить суд визнати недійсним з моменту укладення 28.05.2008р. Кредитний договір 130/08, укладений між ним та ПАТ «Укргазбанк».

Рішенням Виноградівського районного суду від 15 вересня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу на рішення, якою просив скасувати рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2016 року, та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 28.08.2008р. між ПАТ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 підписано договір кредиту №130/08 від 28.05.2008р., за умовами якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит в розмірі 22.400,00 дол. США зі строком погашення 27.05.2018р. та сплатою за користування кредитом 13,8 % річних та комісіями 336 дол. США за відкриття позичкового рахунку і 500 грн.

Підставою визнання недійсності правочину може слугувати виключно «недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст. 203 Цивільного Кодексу».

В даному конкретному випадку, при укладанні кредитного договору іпотеки дотримано всіх необхідних та передбачених законом вимог та умов, передбачених ст.ст.209,210,215 ЦК України, а саме: - зміст цього правочину не суперечить цивільному законодавству, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;- ОСОБА_1, як позичальник, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення, як сторони правочину, було вільним відповідало його внутрішній волі; -цей правочин вчинений у письмовій формі; - вказаний правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тобто, передбачав, зокрема, надання Банком апелянту - позичальнику кредитних коштів на умовах, що викладені у вказаному договорі.

Посилання апелянта на обставини, за яких Банк нібито умисно приховав від нього інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та ввів його в оману, не відповідають дійсності та спростовуються наступним.

За процедурою видачі кредитів в будь-якій банківській установі, зокрема, й в АБ «УКРГАЗБАНК», клієнт звертається до банку з заявою на отримання кредиту, до клієнта вводяться умови кредитування, що діють у банку, зокрема, процентна ставка, схема кредитування, строк кредиту, умови повернення коштів, супутні та комісійні послуги, орієнтовна сукупна вартість кредиту і т.д. Якщо клієнта вказані умови влаштовують, то після подачі ним необхідного пакету документів сторони підписують кредитну угоду на узгоджених сторонами умовах:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до АБ «УКРГАЗБАНК» з заявою на отримання кредиту 18 травня 2008 року, При цьому він в той же день заповнив стандартної форми заяву позичальника - фізичної особи на отримання кредиту і його заява в цей же день була зареєстрована за вх. №1189. У вказаній заяві в графі 3 «Для клієнта» наголошено, що клієнт підписанням цієї заяви підтверджує, що Банк надав йому у письмовій формі та в повному об'ємі інформацію, передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто, Банк довів до відома Позивача всю необхідну інформацію щодо умов кредитування у відповідності до чинного законодавства.

Так як позивача задовольнили умови, на яких Банк погодився видати йому споживчий кредит, зокрема, й надання в забезпечення повернення кредитних коштів нерухомого майна, то через 10 днів, а саме, 28 травня 2008 року між Позивачем та Банком було підписано вказаний кредитний договір №130/08 від 28.05.2008р. Банк свої зобов'язання за кредитною угодою виконав та надав Позивачу кредит у розмірі 22 400,00 доларів США;

Крім цього, на підставі власноручної заявою ОСОБА_1 від 01.07.2008р., в якій він клопоче про збільшення йому суми кредитування, Банк, ідучи назустріч клієнту, уклав 08.07.2008 року з позивачем договір про внесення змін до вказаного кредитного договору, яким збільшив суму кредиту до 30 960 доларів США.(а.с.77).

В розділі IV «Інші умови» цього Договору зафіксовано, що «з врахуванням внесених змін всі інші умови кредитного договору №130/08 від 28 травня 2008 року залишаються незмінними і обов'язковими до виконання Банком та Позичальником».

Тим самим, вказане свідчить, що позивача влаштовували всі істотні умови вказаного кредитного договору, він з власної волі вирішив збільшити суму кредитування на запропонованих банком умовах.

Відповідно відсутні будь-які законні підстави вважати, що вказаний вище кредитний договір укладений під впливом обману з боку відповідача і апелянтом не надано суду ніяких доказів, які б це підтверджували.

Відповідно безпідставними є посилання апелянта на ту обставину, що дії Банку підпадають під положення ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо ведення нечесної підприємницької практики, тобто, ведення діяльності, що вводить споживача в оману або є агресивною.

Посилання апелянта на висновки почеркознавчої експертизи, як на доказ того, що йому, як споживачу фінансових послуг, не було доведено сукупну вартість кредиту безпідставні, так як істотні умови кредитування йому були відомі до підписання кредитного договору. Зокрема, він знав і усвідомлював під яку відсоткову ставку береться кредит, які платежі за кредитом та за нарахованими відсотками йому слід сплачувати, які супутні послуги (послуги нотаріуса, страхові платежі) слід сплатити при укладенні кредитної угоди та в період її дії, на протязі якого терміну йому слід здійснювати вищеназвані платежі. Додаток №1 кредитного договору №130/08 від 28 травня 2008 року - це додаток до кредитного договору, в якому детально розписана вартість кредиту, дати сплати та суми платежів, що підлягають до сплати. Проте, основним документом є і залишається кредитний договір, в якому фактично наявна вся основна вищевказана інформація. Факт підписання кредитного договору апелянт не заперечує та дійсність умов цього договору апелянт визнавав, здійснюючи відповідні платежі по кредиту та уклавши з Банком додатковий Договір про внесення змін до вказаного кредитного договору.

Тим самим апелянт згодився, що з внесенням змін щодо збільшення суми кредитування всі інші умови кредитного договору залишаються незмінними і обов'язковими до виконання, тобто, сторони кредитної угоди підтвердили дійсність та законність основного кредитного договору.

Посилання апелянта на порушення Банком при видачі кредиту положень Закону України «Про захист прав споживачів» по ненаданню йому всієї необхідної інформації та відповідно включення до кредитного договору несправедливих умов тягне за собою визнання укладеного правочину недійсним теж є безпідставними.

Апелянт не надав доказів того, що умови укладеного з позивачем кредитного договору були несправедливими і що мав місце істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальнику ОСОБА_1 на момент його укладення, адже, вказаний кредитний договір передбачає як обов'язки, так і права для кожної зі сторін договору. Зокрема, у відповідності до п.3.4.3 Договору позичальник ОСОБА_1 протягом 14 днів міг відкликати свою згоду на укладення цього договору, якщо б вважав, що має місце порушення його прав, як споживача послуг. У відповідності до п.п.3.4.1., 3.4.2. Договору позичальник вправі порушувати перед Банком питання про перенесення строків повернення кредиту та сплати процентів у разі виникнення об'єктивних обставин, а також достроково повертати кредит.

Сам по собі факт стягнення Банком з клієнта-позичальника, наприклад, комісії за відкриття позичкового рахунку чи комісії за аналіз ліквідності, не суперечить чинному законодавству і така умова договору не може бути віднесена до несправедливих умов у розумінні норм ст.ст.11 та 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та не тягне за собою порушення істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживачеві. Банківська установа вправі як у відповідності до внутрішньобанківських нормативних актів, що стосуються питання кредитування фізичних осіб, так і у відповідності до нормативно-правових актів Національного Банку України, включати у кредитні угоди пункти щодо стягнення певного виду комісій. Якої-небудь офіційної заборони для банків включати в кредитну угоду такого роду пункти немає. Якщо клієнта не влаштовують запропоновані умови, то вій вправі звернутися в іншу банківську чи фінансову установу і отримати там кредит на інших, запропонованих йому умовах. В даному випадку умови надання кредиту Позивача влаштували і він не заперечував щодо стягнення відповідної комісії банком.

Встановлена відсоткова ставка за кредитом апелянта у розмірі 13,8% на той час теж була середньоринковою по кредитних продуктах у доларах США і ця відсоткова ставка була значно нижчою за відсоткову ставку по кредитах у національній валюті. Ця відсоткова ставка влаштувала позичальника ОСОБА_1 і він дав згоду на укладення кредитної угоди. Передбачена умовами кредитного договору (и.3.1.10 Договору) збільшена відсоткова ставка у розмірі 14,8% стосується лише залишку простроченої заборгованості і тому теж вказаний пункт кредитної угоди не можна відносити до несправедливих умов, адже умовами правочину при його укладенні передбачається, що сторони будуть належним чином виконувати свої зобов'язання за кредитним договором, зокрема, позичальник буде вчасно сплачувати нараховані платежі по кредиту.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Доводи викладені в апеляційній скарзі належними та допустимими доказами не доведені, що у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді