У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивував тим, що з 16 червня 2000 року по 19 січня 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 04 липня 2014 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» укладено договір вкладу «Депозит Плюс» № SAMDNWFD500 на суму 40 000,00 грн., які безпосередньо були накопичені позивачем. У зв'язку з чим просить визнати право власності на ? частину грошових коштів відповідно до договору вкладу «Депозит Плюс» № SAMDNWFD500 від 04 липня 2014 року, що еквівалентно у розмірі 20 000,00 грн., зобов'язати відповідача сплатити позивачу в якості компенсації ? частину грошових коштів відповідно до договору вкладу «Депозит Плюс» № SAMDNWFD500 від 04 липня 2014 року, що еквівалентно у розмірі 20 000,00 грн.

Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просить визнати «Депозит Плюс» № SAMDNWFD500 від 04 липня 2014 року на суму 40 000,00 грн., укладений між відповідачем ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», спільним майном подружжя, визнати право власності на ? частину грошових коштів відповідно до договору вкладу «Депозит Плюс» № SAMDNWFD500 від 04 липня 2014 року, що еквівалентно у розмірі 20 000,00 грн., стягнути з відповідача на користь позивача в якості компенсації ? частину грошових коштів відповідно до договору вкладу «Депозит Плюс» № SAMDNWFD500 від 04 липня 2014 року у розмірі 20 000,00 грн.

11 січня 2017 року ухвалою суду залучено Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя в якості третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

До суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій просить про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, відповідно до договору банківського вкладу «Депозит Плюс» № SAMDNWFD500 від 04 липня 2014 року, відкритому у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» у розмірі 40 000,00 грн., а також накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві приватної власності, а саме на 5/48 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК передбачено, що види забезпечення позову мають бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункту 3 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" підкреслено, що згідно з п. 1 ч. 1 статті 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Представник позивача просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти, відповідно до договору банківського вкладу «Депозит Плюс» № SAMDNWFD500 від 04 липня 2014 року, відкритому у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» у розмірі 40 000,00 грн.

До матеріалів справи долучено копію договору банківського вкладу «Депозит Плюс» № SAMDNWFD500 від 04 липня 2014 року, укладеного між відповідачем ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк».

Однак, у поданих матеріалах відсутні відомості про наявність банківського вкладу «Депозит Плюс» № SAMDNWFD500 від 04 липня 2014 року, відкритому у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» на ім'я ОСОБА_3, на теперішній час.

З урахуванням викладеного суд приходить висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти, відповідно до договору банківського вкладу «Депозит Плюс» № SAMDNWFD500 від 04 липня 2014 року, відкритому у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» у розмірі 40 000,00 грн.

Також пре6дставник позивача просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві приватної власності, а саме на 5/48 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Частиною 4 ст.334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 11 грудня 2015 року ОСОБА_3 належить на праві приватної власності 5/48 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Однак у поданих до суду матеріалах відсутні відомості про належність цього майна відповідачу на час розгляду справи.

Оскільки для забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно необхідно з'ясовувати належність майна особі, суд вважає неможливим задовольнити заяву про забезпечення позову в частині накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві приватної власності, а саме на 5/48 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

З урахуванням викладеного суд приходить висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову

Керуючись п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", ст. ст. 151-153 ЦПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м.Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н. Є. Арапіна