АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/719/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Журавська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача Астафєва В.І.

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 7 листопада 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

в с т а н о в и л а:

Позивач звертаючись в серпні 2016 року до суду з вищевказаним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 3 554 304, 57 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 1 235 345,89 гривень; заборгованість за відсотками - 1 563 442,86 гривень; пеня - 706 444,86 гривень; 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 28 283,69 гривень; 3% від простроченої заборгованості по відсоткам - 20 787,27 гривень з відповідачів по справі у солідарному порядку, обґрунтовував свої вимоги неналежним виконанням відповідачами взятих на себе зобов'язань.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року позовні вимоги ПАТ „Дельта Банк" було задоволено.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року заочне рішення суду першої інстанції було скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 7 листопада 2016 року позов було задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6, на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 554 304, 57 гривень.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про його скасування та ухвалення нового рішення за яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача , пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що 16.05.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 0, згідно з яким банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 65 000 доларів США, що еквівалентно 328 250 гривень, зі сплатою 13,50% річних на строк по 18.05.2015 року

Банк зобов'язання за договором виконав, а саме відповідачу були надані кредитні кошти, що підтверджується заявою на видачу готівки №29 від 15.05.2008 року

16.05.2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір поруки № 203506, за умовами якого остання поручалася перед кредитором за виконання усіх зобов'язань ОСОБА_4 у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.

У відповідності до п.п. 2.2. договору поруки, у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором, кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом).

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого позивач набув право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитним та забезпечувальним договором.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з вимог ст. 525 ЦК України, та зазначив, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. А тому, з урахуванням вимог ст. 1054 ЦК України, позичальник повинен повернути кредит та сплатити визначені умовами договору додаткові витрати.

Вказуючи також що, згідно вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручався перед кредитором за боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником у солідарному порядку у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, представник відповідача вказував на те, що суд ухвалюючи рішення виключно на підставі нічим не підтверджених пояснень позивача, не врахував заперечень відповідача. Так, суд безпідставно зазначав, що зобов'язання за договором банком виконались, а саме відповідачу були надані кредитні кошти, згідно заяви на видачу готівки № 29 від 15.05.2008 року. Не беручи до уваги навіть те, що виникнення у відповідача обов'язку по погашенню кредиту на умовах визначених кредитним договором почалося днем раніше ніж датований кредитний договір, так як заява про видачу готівки датована 15 травня 2008 року.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так відповідно до умов кредитного договору про надання споживчого кредиту № 0 від 16 травня 2008 року, а саме п. 1.1. договору банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти ( кредит) в іноземній валюті доларах США, в сумі 65 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 328250 гривень за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі. При цьому сторони обумовились, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише в разі надання банком кредиту і іноземній валюті.

Позичальник має право отримувати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декілька траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, зазначеного в цьому пункті договору, для чого надає банку письмову заяву ( за формою згідно вимог банку), в якій зазначає суму траншу та бажану дату його отримання. Така заява позичальника, укладена та надана згідно цього договору, є підставою для видачі банком траншу позичальнику.

Заява про видачу готівки за № 29 про видачу з поточного рахунку ОСОБА_4 згідно кредитного договору коштів також датована 16 травня 2008 року ( а.с 149).

Іншою обставиною, що свідчить про незаконність рішення суду на думку апелянта є те, що зобов'язання вважаються виконаними банком лише після зарахування безготівкових коштів на визначений поточний рахунок, а не при зверненні позичальника з заявою про видачу готівки. Підтвердженням цього є те, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника.

Однак, представником відповідача при цьому не взято до уваги те, що за п. 1.1. сторони погодили, що у разі надання банком кредиту в іноземній валюті у швейцарських франках, кредит надається банком тільки шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника згідно умов договору.

Кошти за кредитним договором позичальнику були визначені як швейцарські франки, а відтак у відповідності до положень п. 1.5 кредитного договору були перераховані на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 з якого за заявою відповідача 16 травня 2008 року видані.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотримання норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 7 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: