Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Конопко А.П.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася ОСОБА_3 з вказаним позовом в якому зазначила, що 21 серпня 2002 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Під час шлюбу в них народилися двоє дітей: донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.11.2014 року укладений з відповідачем шлюб був розірваний. За час шлюбу за спільні кошти ними було придбано рухоме майно: меблі для кухні вартістю 4000 гривень, дитяче двохярусне ліжко із двома матрацами вартістю 6000 гривень, швейна машинка «Golden Will» вартістю 2000 гривень, оверлок із електродвигуном вартістю 1000 гривень, варильня поверхня «Bosh» 2200 гривень, духовка «Bosh» вартістю 2600 гривень, обігрівач електричний масляний вартістю 500 гривень, а всього на загальну суму 18 300 гривень. Крім того, до укладення шлюбу ОСОБА_4 набув право власності на 19/100 частин житлового будинку (домоволодіння), розташованого за адресою: АДРЕСА_2 згідно договору дарування від 13.03.1993 року. У даному житловому приміщенні, яке хоча й не зареєстроване як окрема квартира, проте фактично є ізольованим від іншої часини будинку, вони проживали весь час існування їх шлюбу. На початку їх сімейного життя вказане житлове приміщення складалося з житлової кімнати площею 12,2 кв.м; кухні площею 3,9 кв.м, коридору площею 6,2 кв.м (загальна площа 22,3 кв.м). Оскільки для повноцінного забезпечення потреб сім'ї вказаної площі не вистачало вони рішили збільшити його шляхом здійснення прибудови до нього. Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 12.06.2003 року №519 ОСОБА_4 був наданий дозвіл на видачу архітектурно-планувального завдання на прибудову житлових та допоміжних приміщень до квартири №2 по АДРЕСА_2. На підставі вказаного рішення ОСОБА_4 було видане архітектурно-планувальне завдання №163 від 24.06.2003 року та виготовлено ескізний проект на вказану прибудову. За вказаним проектом до існуючих приміщень мала додатися двоповерхова прибудова (перший поверх - загальна кімната площею 15,8 кв.м, другий поверх - спальня площею 15,8 кв.м) та як наслідок загальна площа приміщення збільшувалася на 31,6 кв.м. Вказане будівництво ними було проведено за спільні кошти у період з 2003 по 2013 рік. Кім того, за цей час за спільні кошти ними був проведений капітальний ремонт кухні та інших раніше існуючих приміщень (була здійснена заміна дверей та вікон, утеплення даху, стін та підлоги, стяжка, опалення підлоги, облицювання плиткою, підведення та відведення води, встановлення фільтрів на воду, встановлення нової електропроводки тощо), а також здійснені роботи з благоустрою прилеглої території. Здійснена добудова житлових та допоміжних приміщень до зазначеного нерухомого майна є незавершеним будівництвом об'єктом та на даний час ступінь будівельної готовності об'єкта становить 91,7 %. На даний час вартість 19/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_2 з відповідною частиною надвірних будівель з урахуванням проведених ремонтно-будівельних робіт, в тому числі добудови житлових і допоміжних приміщень, становить 417 903 гривень без ПДВ, в той час як вартість належної ОСОБА_4 19/100 частини вказаного будинку без урахування вказаних робіт та здійснених добудов становить 131133,00 грн. без ПДВ. Таким чином зазначила, що внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя належне ОСОБА_4 майно (19/100 частин спірного домоволодіння) істотно збільшилося у своїй вартості, а отже може бути визнано об'єктом права спільної сумісної власності.

На підставі викладеного, з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог, просила суд:

-здійснити поділ майна, що є спільною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3;

-визнати 19/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель (домоволодіння), розташоване за адресою: АДРЕСА_2 з урахуванням проведених ремонтно-будівельних робіт, в тому числі добудови житлових та допоміжних приміщень згідно з ескізним проектом №8-14/2003 - об'єктом права спільної сумісної власності подружжя;

-залишити у власності ОСОБА_4 19/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель (домоволодіння), розташоване за адресою: АДРЕСА_2 вартістю 417 903 грн. меблі для кухні вартістю 4000 гривень, варильню поверхню «Bosh», вартістю 2200 гривень, обігрівач електричний масляний вартістю 500 гривень (усього вартістю 424 603 гривень) припинивши право власності ОСОБА_3 на це майно;

-залишити у власності ОСОБА_3 духовку «Bosh» вартістю 2600 грн., дитяче двохярусне ліжко із двома матрацами вартістю 6000 гривень, швейну машинку «Golden Will», вартістю 2000 грн., оверлок із електродвигуном вартістю 1000 грн., припинивши право власності ОСОБА_4 на це майно;

-стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в рахунок належної ОСОБА_3 частки у майні, яка є спільною власністю подружжя, в розмірі 206 501 грн. 50 коп.

В судовому засіданні позивач та її представник позов з урахуванням поданих уточнень підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити. Надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Відповідач та його представник позов визнали частково. Зазначили, що згідно договору дарування ОСОБА_4 належить 19/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_2. Під час перебування шлюбу з позивачкою ними за спільні кошти була здійснена добудова до вказаного нерухомого майна згідно ескізного проекту, який був виданий на підставі рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради у 2003 році. Разом з цим просили врахувати, що проведена добудова є по суті самочинним будівництвом, оскільки вона збудована на земельній ділянці, яка не відведена у встановленому порядку для цих цілей, а наявний ескізний проект не є належним дозвільним документом, який дозволяє здійснювати таке будівництво. Таким чином вважали, що такий об'єкт не може бути об'єктом права власності, а отже і не може бути предметом поділу між подружжям. У даному випадку підлягають поділу лише будівельні матеріали, які були використані при здійсненні прибудови, вартість яких згідно експертного дослідження становить 129 767 гривень. Таким чином не заперечували проти стягнення на користь позивачки 64 883,50 гривень, як компенсація половини вартості будівельних матеріалів, які були використані при здійсненні прибудови до належної йому частини спірного домоволодіння. Також не заперечували проти залишення у власності ОСОБА_3 два матраци вартістю 6000 гривень, швейної машинки «Golden Will», вартістю 2000 грн, оверлок із електродвигуном вартістю 1000 грн.,, обігрівач масляний вартістю 500 гривень. Решту спірного рухомого майна залишити за ним.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, переривши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

За приписами ст..60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 ст.62 СК України визначено, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За приписами статей 69-72 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз'яснень, які викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюбу, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Як вставлено з матеріалів справи сторони з 21.09.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.11.2014 року був розірваний. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Шлюбні стосунки між сторонами були фактично припинені з березня 2014 року та з того часу вони проживають окремо один від одного, що було встановлено вищезазначеним рішенням суду першої інстанції.

Вказані обставини підтверджені наявними матеріалами справи були визнанні та не оспорювалися сторонами в судовому засіданні.

Під час шлюбу сторони за спільні кошти придбали наступне рухоме майно на загальну суму 18 300 гривень, а саме:

-меблі для кухні вартістю 4000 гривень,

-дитяче двохярусне ліжко із двома матрацами вартістю 6000 гривень,

-швейну машинку «Golden Will» вартістю 2000 гривень;

-оверлок із електродвигуном вартістю 1000 гривень;

-варильню поверхню «Bosh» 2200 гривень;

- духовку «Bosh» вартістю 2600 гривень;

- обігрівач електричний масляний вартістю 500 гривень;

На даний час все це майно знаходиться у відповідача за адресою: АДРЕСА_2.

Вказане також було визнано сторонами та не оспорювалося в судовому засіданні.

Оскільки вищевказане майно було придбано сторонами під час перебування у шлюбі за спільні кошти воно, відповідно до приписів ст.61 СК України, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та відповідно є об'єктом поділу.

За приписами ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Як пояснила позивач за фахом вона швея та швейну машинку «Golden Will» вартістю 2000 гривень і оверлок із електродвигуном вартістю 1000 гривень вони купували для її приватної праці за цим фахом. Також, після розлучення спільні діти подружжя залишилися проживати разом з позивачкою.

За таких обставин суд вважає за можливе поділити рухоме майно подружжя виділивши у власність позивача швейну машинку «Golden Will» вартістю 2000 гривень і оверлок із електродвигуном вартістю 1000 гривень, а також дитяче двохярусне ліжко із двома матрацами вартістю 6000 гривень, а всього на загальну вартість 9000 гривень.

Решту рухомого майна: меблі для кухні вартістю 4000 гривень, варильню поверхню «Bosh» 2200 гривень, духовку «Bosh» вартістю 2600 гривень, обігрівач електричний масляний вартістю 500 гривень, на загальну вартість 9300 гривень - залишити відповідачу.

При цьому суд зазначає, що оскільки загальна вартість майна, яке підлягає поділу становить 18 300 гривень, а позивачу виділяється майно на загальну суму 9000 гривень, що на 150 гривень менше ніж її ідеальна частка у сукупній вартості спільного майна, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки 150 гривень компенсації вартості такого майна.

Стосовно вимог позивачки про визнання 19/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель (домоволодіння), розташоване за адресою: АДРЕСА_2 з урахуванням проведених ремонтно-будівельних робіт, в тому числі добудови житлових та допоміжних приміщень згідно з ескізним проектом №8-14/2003 - об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнення половини вартості цього майна в якості компенсації при його поділі суд зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи домоволодіння АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 (розмір частки становить 24/100), ОСОБА_4 (розмір частки становить 19/100), ОСОБА_8 (розмір частки становить 27/100) та ОСОБА_9 (розмір частки становить 3/10). Право власності на 19/100 частки вказаного домоволодіння ОСОБА_4 набув на підставі договору дарування від 13.03.1993 року, який укладений між ним та ОСОБА_5 та посвідчений державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Бас Г.В. (реєстровий номер 2-1166). Згідно вказаного договору у постійне користування обдарованого перейшли: жила кімната 2-3 площею 12,2 кв.м; госп. приміщення 2-4 площею 7,4 кв.м; ? частина кухні площею 6,3 кв.м, льох під літ.В.

Також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №519 від 12.06.2003 року ОСОБА_4 було надано дозвіл на видачу архітектурно-планувального завдання на будівництво житлових, допоміжних приміщень і господарських споруд, перепланування в будинках та дозвіл на будівництво прибудови та допоміжних приміщень до квартири №2 по АДРЕСА_2.

На підставі вказаного рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради 24.06.2003 року ОСОБА_4 отримав архітектурно-планувальне завдання №163 на прибудову житлових та допоміжних приміщень до кв.№2 по АДРЕСА_2 та в період з 2003 по 2013 рік були здійснені відповідні будівельні роботи.

Як встановлено, 19/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 належить на праві власність ОСОБА_4 на підставі договору дарування, укладеному 13.03.1993 року, набуто ним до укладення шлюбу з позивачкою, та відповідно до приписів ст..57 ЦК України є його особистою власністю.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зокрема зазначала, що внаслідок виконаних ремонтно-будівельних робіт, а також здійсненої добудови житлових приміщень, які були зроблені за спільні кошти, вартість належної ОСОБА_4 частки у спірному домоволодінні значно зросла, а отже це майно можливо визнати спільною власністю подружжя.

Згідно приписів ст..62 СК України майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Згідно висновків судової будівельно-технічної експертизи №20/16 від 27.09.2016 року ринкова вартість 19/100 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_4 з урахуванням проведених ремонтно-будівельних робіт, в тому числі добудови житлових і допоміжних приміщень згідно з ескізним проектом №8-14/2003 на час проведення експертизи становить 417 903 гривень без ПДВ. Ринкова вартість вказаної частки будинку без урахування проведених ремонтно-будівельних робіт, в тому числі добудови житлових і допоміжних приміщень згідно з ескізним проектом №8-14/2003 становить 131 133 гривень. Добудова житлових та допоміжних приміщень до належного ОСОБА_4 нерухомого майна (19/100 частки житлового будинку АДРЕСА_2) є незавершеним будівництвом об'єктом; ступінь будівельної готовності становить 91,7%.

Разом з цим суд звертає свою увагу на те, що 19/100 частки спірного домоволодіння належало на праві особистої власності відповідачу та її вартість до здійснених подружжям поліпшень становить 131 133 гривень, що становить 28,77% у загальній ринковій вартості цього майна з урахування таких полишень (131 133 грн. * 91,7 % / 417903 грн.) При цьому суд виходить також з того, що вказаний об'єкт є об'єктом незавершеного будівництва та ступінь його готовності становить 91,7%.

Таким чином з урахуванням вказаної частки у вартості цього спірного майна після здійснення ремонтно-будівельних робіт, що належить особисто ОСОБА_4, внесок ОСОБА_3, який припадає на останню у вартості на яку збільшилося це майно, з урахуванням понесення спільних витрат подружжям на такі роботи, становить 31,46 % ((91,7 - 28,77)/2). Зазначена частка внесків у вартості поліпшення майна не істотною.

За таких обставин, на переконання суду, підстав для оголошення вказаного майна спільною власністю подружжя не має. У такому разі позивач вправі лише вимагати від подружжя-власника грошової компенсації своїх внесків.

З огляду на викладене з відповідача на користь позивачки слід стягнути грошову компенсацію вартості здійснених нею внесків на поліпшення нерухомого майна (здійснених ремонтно-будівельних робіт) у сумі 131472,28 гривень (417 903 грн. *31,46%/100).

Відповідно до ст..88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог по сплаті судового збору у сумі 1390,15 гривень (131 622,28 *2181,01/ 206 501,5).

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 57, 60, 61, 62, 69-72 СК України, 325, 368 ЦК України, ст..ст. 10, 60, 212-215, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Здійснити поділ рухомого майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, виділивши у власність ОСОБА_3 швейну машинку «Golden Will» вартістю 2000 гривень і оверлок із електродвигуном вартістю 1000 гривень, а також дитяче двохярусне ліжко із двома матрацами вартістю 6000 гривень, а всього на загальну вартість 9000 гривень. Решту рухомого майна у складі: меблі для кухні вартістю 4000 гривень, варильню поверхню «Bosh» 2200 гривень, духовку «Bosh» вартістю 2600 гривень, обігрівач електричний масляний вартістю 500 гривень, на загальну вартість 9300 гривень - виділити ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок компенсації різниці у вартості спільного рухомого майна 150 (сто п'ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок компенсації вартості здійснених нею внесків на поліпшення нерухомого майна (ремонтно-будівельних робіт 19/100 частини будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2) у сумі 131472,28 (сто тридцять одна тисяча чотириста сімдесят дві гривні двадцять вісім копійок) гривень.

У решті у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1390,15 (одна тисяча триста дев'яносто гривень п'ятнадцять копійок) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: