Ухвала

іменем україни

26 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М. Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за скаргою публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на дії Головного управління юстиції у Тернопільській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби, приватного підприємства «Нива-В.Ш.» в особі філії 20 приватного підприємства «Нива-В.Ш.» про визнання дій неправомірними та визнання прилюдних торгів недійсними, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 20 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі - ПАТ «ВіЕс Банк»звернулося до суду зі скаргою на дії Головного управління юстиції у Тернопільській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби, приватного підприємства «Нива-В.Ш.» (далі - ПП «Нива-В.Ш.») в особі філії 20 ПП «Нива-В.Ш.» про визнання дій неправомірними та визнання прилюдних торгів недійсними.

На обґрунтування заявлених вимог посилалося на те, що державним виконавцем порушено порядок реалізації майна, на яке звернено стягнення, визначений Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, та Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, зокрема державним виконавцем не вжито жодних дій для повідомлення стягувача про факт не реалізації майна з повторних торгів, не запропоновано вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна та не повідомлено про проведення повторної уцінки майна, а самочинно реалізовано на третіх прилюдних торгах майно, хоча згідно п. 4.9 Тимчасового положення, якщо майно не було продане або прилюдні торги не відбулися двічі, то майно знімається з прилюдних торгів.

Посилаючись на вказане, ПАТ «ВіЕс Банк» просило визнати дії державного виконавця в частині проведення третьої уцінки майна по виконавчих провадженнях за № 33988132 та № 33988889 з виконання виконавчих листів, виданих 31 липня 2012 року на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 1915/2016/2012 про солідарне стягнення боргу з приватного підприємства «Мегіс» (далі - ПП «Мегіс») та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» (далі - ПАТ «Фольксбанк»), та передачу арештованого по вказаних виконавчих провадження нерухомого майна для примусової реалізації 18 травня 2013 року такими, що не відповідають вимогам закону, а також визнати недійсними результати прилюдних торгів що відбулись 15 травня 2013 року, проведених Філією 20 ПП «Нива-В.Ш.» з примусової реалізації нерухомого майна вищевказаних боржників:

реєстраційний № лоту 932276, з реалізації: домоволодіння що складається з будинку загальною площею 181,3 кв м., реєстраційний номер майна 35177036, та земельної ділянки площею 0,0193 га; кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

реєстрацій № лоту 932290, з реалізації: домоволодіння, загальною площею 290,5 кв м., реєстраційний номер майна 30163896, за адресою:АДРЕСА_2;

реєстрацій № лоту 932280, з реалізації: домоволодіння, загальною площею 181,5 кв м., реєстраційний номер майна 35176547 - АДРЕСА_3.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 20 травня 2014 року, у задоволенні скарги ПАТ «ВіЕс Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «ВіЕс Банк» просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, обґрунтовуючи свої доводи неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог ПАТ «ВіЕс Банк», оскільки дії головного державного виконавця щодо проведення уцінки майна боржника ПП «Мегіс» вчинені відповідно до закону та в межах його повноважень. Крім того, вважав, що ПАТ «Фольксбанк», як сторона виконавчого провадження, було проінформоване про зменшення початкової ціни продажу арештованого майна боржника, проте товариство не скористалося правом залишення за собою нереалізованого майна.

Проте повністюпогодитись із висновками судів не можна, оскільки суди дійшлиїх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суди під час розгляду справи встановили, що постановою 23 серпня 2012 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1915/2046/2012, виданого 31 липня 2012 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення солідарно з ПП «Мегіс», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПП «Ранал» на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором від 05 лютого 2008 року № КР 46868 у розмірі 668187,45 доларів США, що еквівалентно 5 338 817 грн 72 коп., 21 029 грн 13 коп. - пені, а також 3 219 грн судового збору.

13 листопада 2012 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Тернопільській області було проведено опис та арешт майна боржника - ПП «Мегіс», а саме: будинковолодіння, реєстраційний номер майна 35176547, за адресою: АДРЕСА_3 та земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3; домоволодіння, реєстраційний номер майна 35177036, за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1; будинковолодіння, реєстраційний номер майна 30163896, за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, про що складено акт опису й арешту майна.

Крім того, вказане майно згідно Іпотечного договору від 06 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міськрайонного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 2567, передано в іпотеку (заставу) ПАТ «ВіЕс Банк».

15 січня 2013 року та 12 лютого 2013 року державним виконавцем, згідно п. 3 ст. 58 ЗУ «Про виконавче провадження», повідомлено стягувача про вартість описаного та арештованого майна.

На підставі заявки про реалізацію арештованого майна між відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області та Філією 20 ПП «Нива-В.Ш.» 18 лютого 2013 року укладено договори № 2013015, № 201301, № 2013017«Про надання послуг з організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки». Прилюдні торги були призначені на 13 березня 2013 року, про що 01 березня 2013 року було повідомлено ПАТ «Фольксбанк».

Відповідно до повідомлень Філії 20 ПП «Нива-В.Ш» від 13 березня 2013 року вих. № 040/03/13, № 041/03/13, № 042/03/13 прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна не відбулися у зв'язку із відсутністю покупців.

18 березня 2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області складено акти уцінки (переоцінки) описаною (арештованого) майна, яке не реалізувалося на прилюдних торгах та уцінено вищезгадане арештоване нерухоме майно на 25 % від експертної оцінки без урахування ПДВ.

20 березня 2013 року Філією 20 ПП «Нива-В.Ш.» повідомлено ПАТ «Фольксбанк» про проведення 08 квітня 2013 року прилюдних торгів з примусової реалізації нерухомого майна за стартовою ціною лотів нижчою на 25 % від початкової вартості майна.

Відповідно до повідомлень Філії 20 ПП «Нива-В.Ш.» від 08 квітня 2013 року вих. № 020/04/13, № 021/04/13 прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна «Мегіс» не відбулися у зв'язку із відсутністю покупців.

09 квітня 2013 року та 25 квітня 2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області складено акти уцінки (переоцінки) описаного (арештованого) майна, яке не реалізувалося на прилюдних торгах та уцінено арештоване нерухоме майно на 25 % від вартості майна після його уцінки без урахування ПДВ.

29 квітня 2013 року листами № № 123/04/13, 125/04/13, 124/04/13 філією 20 ПП «Нива-В.Ш.» повідомлено ПАТ «Фольксбанк» про проведення 15 травня 2013 року прилюдних торгів з примусової реалізації арештованого нерухомого майна боржника ПП «Мегіс».

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Як убачається з матеріалів справи, підставою для визнання торгів недійсними відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України позивачами зазначено недодержання державним виконавцем при проведенні прилюдних торгів норм Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначав Закон України «Про виконавче провадження» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) та Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 (далі - Інструкція).

Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхнє права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст.ст. 1, 2, 5, 7, 10, 11, 111, 85 Закону).

Разом із тим аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» й Інструкції свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» та пп. 5.11, 5.12 Інструкції).

Відповідно до положень указаних правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (п. 5.11 Інструкції).

Правила ж проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням.

Цим Тимчасовим положенням визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2 Тимчасового положення), та передбачені певні правила проведення цих торгів,, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд. 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд. 4) і, по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розд. 6).

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Такий висновок узгоджується й з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розд. 6 Тимчасового положення, пп. 244, 245, 248 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, ст. 34 Закону України «Про нотаріат»).

Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені чч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням.

Що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження»від 21 квітня 1999 року, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85 Закону).

Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Зазначена позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року № 6-116цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Статтею 383 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Проте, у порушення вимог ст. 383 ЦПК України, вирішуючи даний спір, суди не звернули увагу на те, що заявлені позовні вимоги про визнання дій державного виконавця неправомірними та визнання прилюдних торгів недійсними не можуть бути розглянуті в одному провадженні, оскільки дії державного виконавця у виконавчому провадженні мають самостійний спосіб та порядок оскарження.

Враховуючи, що судом першої інстанції не встановлені фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, при ухваленні рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, таке рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 20 травня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О. Писана

О.В.Попович