Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3241/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2017 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючий-суддя Рішко Г.І., секретар судового засідання Стрижак О.М., за участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Великокопанська сільська рада Виноградівського району про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - Великокопанська сільська рада Виноградівського району про визнання права власності на нерухоме майно.

Свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що з 2003 року він та його дружина ОСОБА_4 проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 по вул.ОСОБА_7 (Леніна), 156 Виноградівського району та відкрито володіють будинком на протязі 13 років, який належить батькові його дружини відповідачу ОСОБА_5, який перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 За час сумісного проживання з відповідачкою ОСОБА_4, позивачем за власні кошти було здійснено ремонт вказаного будинку та надвірних споруд, вартість його збільшилася на 236386,00 грн. З 2003 року відповідач не утримує вказаний будинок, не брав участі у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, так як весь цей період перебував на заробітках за межами України. На даний час відповідач ОСОБА_5 почав втручатися у подружнє життя позивача та його дружини, у звязку з чим його дружина має намір розірвати з ним шлюб. Позивач ОСОБА_1 змушений звернутися до суду про встановлення розміру частки в спільному сумісному майні. Позивач просить суд визнати за ним право власності в розмірі 1/4 частки майна у спільній сумісній власності, яке складається з житлового будинку корисна площа якого становить 87,4 кв.м, житлова 62,8 кв.м. та визначити по 1/4 частки вказаного майна ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5

В свою чергу відповідачем ОСОБА_5 подано до суду письмове заперечення на позовну заяву ОСОБА_1 Заперечення мотивує тим, що він є громадянином США і являється власником будинку в с.В.Копаня по вул.Миру, 156 Виноградівського району. Вказує, що після одруження його дочки з позивачем у 2004 році, він дозволив своєму зятю ОСОБА_7 проживати разом з донькою у спірному будинку. В кінці 2004 року він, ОСОБА_5, разом з дружиною ОСОБА_6 виїхали на постійне проживання до США, де проживають і на теперішній час. Його донька із зятем, позивачем по справі, залишилися проживати у спірному будинку. Під час шлюбу дочки з позивачем в них народилося четверо дітей, однак спільне подружнє життя не склалося. Позивач став зловживати спиртними напоями, ніде не працював, застосовував до жінки фізичну силу, що призвело до припинення між ними шлюбних відносин, шлюб між ними розірвано за рішенням суду. Наразі його донька, ОСОБА_4, разом з дітьми змушена була залишити спірний будинок, в якому прописана з дитинства, і виїхати до м.Хуст, у звязку з поведінкою позивача, відносно якого зареєстровано заяву про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України, нанесення легких тілесних ушкоджень. Позивач залишився проживати у будинку в с.В.Копаня по вул.Миру, 156, який належить відповідачу на праві приватної власності. На прохання виселитися позивач ОСОБА_1 не реагує, хоча у спірному будинку не зареєстрований. Відповідачем подано до суду позовну заяву про виселення позивача з будинку №156 по вул.Миру в с.В.Копаня. Ствердження позивача щодо здійснення ремонту будинку та надвірних споруд за власні кошти є надуманими, оскільки кошти для утримання та проведення ремонтних робіт вказаного будинку надавав відповідач своїй доньці ОСОБА_4 шляхом грошових переказів. На підставі вище наведеного ОСОБА_5 просить суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в розмірі 1/4 частки майна у спільній сумісній власності відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої уточнені позовні вимоги підтримав повністю та просив суд такі задоволити. Пояснив, що він з дружиною проживав у будинку тестя. Заробляв кошти самотужки, разом з дружиною вони жили за ці кошти. Будинок потребував ремонту, він за власні кошти здійснив ремонт будинку, завершив його у 2016 році. Відповідач ОСОБА_5 обіцяв переписати спірний будинок на свою доньку, ОСОБА_4 Жодних договорів з відповідачем на рахунок нерухомого майна він не укладав.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який діє на підставі доручення від 11.11.2016 року, підтримав заявлені позивачем вимоги та просив такі задоволити. Вважає, що за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності в розмірі 1/4 частки майна в житловому будинку та визначити по 1/4 частки вказаного майна за ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3, яка діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 22.12.2016 року, в судовому засіданні повністю заперечила відносно уточнених позовних вимог та просила суд в задоволенні таких відмовити повністю з підстав, які наведені у письмовому запереченні. Пояснила, що власником спірного будинку є відповідач ОСОБА_5, який володіє нерухомим майном на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 24.05.2003 року. З позивачем ОСОБА_1 ніяких договорів та правочинів на управління належного йому майна не укладав. Твердження позивача щодо здійснення ремонту будинку та надвірних споруд за власні кошти ОСОБА_1 є надуманими, оскільки всі ремонті роботи будинку №156 по вул.Миру в с.В.Копаня здійснювалися за кошти, які він разом з дружиною пересилали доньці ОСОБА_4 із США грошовими переказами.

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечила відносно заявлених позовних вимог ОСОБА_1 Пояснила, що будинок належить її батьку ОСОБА_5, який проживає в США. В неї з чоловіком завжди виникали суперечки за будинок, оскільки останній наполягав, щоб батько переписав будинок на неї. Протягом спільного проживання в будинку вони здійснювали ремонтні роботи. Її батьки систематично надсилали їй кошти із США. Наразі вона проживає у своїх родичів в м.Хуст оскільки побоюється позивача. Вважає, що позивач ОСОБА_1 не має права на частку у майні.

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, повідомлена про час та місце розгляду справи. Заяв та клопотань не надходило. Розгляд справи проведено на підставі поданих сторонами доказів.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Великокопанської сільської ради Виноградівського району в судове засідання не зявився, однак надіслав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 показали, що позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_4 проживали у будинку, який належить відповідачу ОСОБА_5 Будинок був досить у занедбаному стані. Вони народили чотирьох дітей. За час спільного проживання ОСОБА_1 проводив ремонтні роботи будинку, їздив на заробітки. Їм відомо, що відповідач ОСОБА_5 обіцяв переписати будинок на свою доньку ОСОБА_4

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.

12.10.2003 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, про що у виконкомі ОСОБА_12 сільської ради Виноградівського району було зроблено актовий запис за №11 (а.с.27).

Рішенням Виноградівського районного суду від 02.12.2016 року у справі №299/1224/16-ц шлюб, укладений 12.10.2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, зареєстрований у виконкомі Великокопанської сільської ради за актовим записом №11 розірвано (а.с.57-58).

Згідно довідки про склад сімї №02-13/757 від 12.05.2016 року, яка видана на імя ОСОБА_4, третьої особи по справі, остання має наступний склад сімї: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3 син, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_4 син, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_4 син, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_5 син (а.с.28).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.05.2003 року, яке видане державним нотаріусом Виноградівської нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за №1382, ОСОБА_5 отримав у спадок після смерті ОСОБА_15 жилий будинок в с.Велика Копаня по вул.Леніна, 156 Виноградівського району (а.с.23). Право власності підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №663207 від 29.05.2003 року Виноградівським БТІ (а.с.24).

З акту обстеження домогосподарства по вул.Миру, 156 в с.Велика Копаня від 08.12.2016 року вбачається, що будинок рахується за ОСОБА_5 Дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 і четверо її дітей проживають в ІНФОРМАЦІЯ_7. На даний час в будинку проживає ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.55).

З відмітки у паспорті громадянина серії ВО 712353. виданого Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області слідує, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований 04.09.2008 року у с.В.Копаня по вул.Л.Українки, 14 Виноградівського району (а.с.21).

За заявою позивача КП Виноградівстке РБТІ було виготовлено довідку №946 від 17.11.2016 року та технічний паспорт на житловий будинок серії АЕ №001271 від 15.11.2016 року, згідно яких житловий будинок з надвірними будівлями в с.В.Копаня по вул.Миру, 156 будівництвом завершений. Згідно архівних даних станом на 01.01.2013 року будинок зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.29, 31-33). Крім цього, висновком про вартість майна №1449273_16112016_222 встановлено вартість вищевказаного будинку станом на 16.11.2016 року, яка становить 300661,00 грн. (а.с.30).

У своїй позовній заяві та письмовому уточненні позовних вимог позивач ОСОБА_1 ставить вимогу про встановлення розміру частки у спільній сумісній власності та визнання права власності на 1/4 частки майна за набувальною давністю, мотивуючи тим, що за час сумісного проживання з дружиною у житловому будинку, який належить відповідачу ОСОБА_5, ним було здійснено ремонт будинку та надвірних споруд, з 2003 року він та його дружина безперешкодно володіють та користуються вказаним будинком, у звязку з чим має право на 1/4 частки у вказаному будинку.

Статтею 41 Конституції України, главою 24 ЦК України встановлено, що право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Із змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Як вбачається з досліджених в судовому засіданні доказів, відповідач ОСОБА_5 є власником спірного нерухомого майна. З позивачем ОСОБА_1 ніяких договорів та правочинів на управління належного йому майна не укладав.

Ураховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України).

Проведення ремонтних робіт житлового будинку №156 по вул.Миру в с.В.Копаня та його утримання не є обставинами, з якими закон повязує можливість набуття права власності за набувальною давністю. Чинне законодавство не повязує виникнення права власності на житловий будинок у осіб, які поряд з власником проводили в ньому поліпшення умов проживання.

Твердження позивача про те, що відповідач ОСОБА_5, як власник будинку, з 2003 року не проживає у спірному будинку та не виявляє жодного інтересу до будинку, не свідчать про те, що останній відмовився від свого права на вказаний будинок.

Оцінюючи встановлені у справі обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими наявними у справі доказами, суд вважає доведеним, що позивачу з моменту вселення у будинок №156 по вул.Миру в с.В.Копаня було відомо, що він має власника і йому на праві власності не належить, а лише користується ним, як член сім'ї, а отже у даному конкретному випадку відсутні необхідні умови для виникнення права власності за набувальною давністю.

Обравши спосіб захисту права, передбачений статтею 344 ЦК України, позивач не надав суду доказів існування передбачених цією нормою підстав для визнання за ним права власності на вищевказаний житловий будинок саме за набувальною давністю, а обставини, встановлені при дослідженні матеріалів справи, суперечать обраному ним способу захисту права.

Посилаючись на Постанову Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовом про захист приватної власності» позивач в своїй заяві про уточнення позовних вимог від 06.12.2016 року просить визнати за ним право власності в розмірі 1/4 частки майна у спільній сумісній власності та визначити по 1/4 частки вказаного майна ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Однак, згідно приписів п.5 вищезгаданої постанови слідує, розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").

Крім того, аналізуючи досліджені судом докази та приведені вище норми закону, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним 1/4 частки майна у спільній сумісній власності, задоволенню не підлягають, оскільки вони заявлені з підстав, визначених ст.ст.322, 355, 368 ЦК України та ст.ст.69-70 СК України, зазначені норми закону регулюють право спільної сумісної власності членів сім`ї та подружжя. Даних про те, що будинок №156 по вул.Миру в с.В.Копаня та витрати на благоустрій і ремонт понесені позивачем під час подружнього життя, є обєктом права спільної сумісної власності, суду не надано.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи обставини справи та надані суду докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання частки у спільній сумісній власності на будинок за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст.10, 11, 27, 31, 60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Великокопанська сільська рада Виноградівського району про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_16