У Х В А Л А

7 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року, ухвали Апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2016 року та рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельтабанк», ОСОБА_5, треті особи: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Главацький В.А., про визнання недійсним договору іпотеки,

в с т а н о в и л а :

Суворовський районний суд м. Одеси рішенням від 17 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2016 року, відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 23 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2016 року залишила без змін.

16 лютого 2017 року до Верховного Суду України звернулась ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвалених у справі судових рішень, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень статей 29, 71, 203, 209, 215, 216, 224, 267, 405 Цивільного кодексу України (далі − ЦК України), статей 117, 177 Сімейного кодексу України (далі − СК України), статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (далі − ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»), статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування заяви ОСОБА_4 надала ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2012 року та постанови Верховного Суду України від 10 червня, 2 вересня 2015 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, з яким погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, виходив з відсутності підстав для визнання недійсним договору іпотеки квартири у зв'язку з відсутністю дозволу органу опіки та піклування на його укладення. При цьому суд установив, що спірна квартира придбана за кредитні кошти, а позивачка не надала належних та допустимих доказів у підтвердження права малолітньої особи на користування спірним майном, а також послався на пропущення позовної давності про застосування якої заявив банк.

Наданою для порівняння ухвалою від 28 грудня 2012 року суд касаційної інстанції залишив без змін судові рішення попередніх інстанцій, які визнали недійсним договір іпотеки установивши, що на момент його укладення предметом іпотеки мала право користування малолітня особа, однак нерухоме майно передано в іпотеку без дозволу органу опіки та піклування.

У справі, в якій постановлено зазначену ухвалу, та у справі про перегляд якої подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права у подібних правовідносинах.

У постановах Верховного Суду України від 10 червня 2015 року

(6-449цс15) та від 2 вересня 2015 року (6-639цс15) містяться висновки щодо застосування положень статті 23 Закону України «Про іпотеку» до правовідносин про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, у справі, рішення у якій просить переглянути заявниця, та у справах, за результатами перегляду яких Верховним Судом України прийняті надані для порівняння постанови, наявні різні предмети й підстави позову, зміст позовних вимог та встановлено різні фактичні обставини справи.

Підстави для висновку про те, що ухвала суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, не відповідає викладеному у вказаних постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, відсутні.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельтабанк», ОСОБА_5, треті особи: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Главацький В.А., про визнання недійсним договору іпотеки за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року, ухвали Апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2016 року та рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко