РІШЕННЯ

іменем України

20 березня 2017 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Овдієнка В.В.

з участю секретаря Іванової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, заінтересована особа - Зміївський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Харківській області,

в с т а н о в и в:

17.03.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила: встановити факт смерті її чоловіка ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, в с/Раді Ново - Битовський Миколаївського району Волгоградської області Російської Федерації, що настала ІНФОРМАЦІЯ_6, місце смерті м. Макіївка Горняцького району Донецької області.

В обґрунтування заяви зазначила, що вона з 18.12.1973 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Цей шлюб був зареєстрований Червоногвардійським відділом РАЦС м. Макіївки Донецької області. Вони з чоловіком з 28.04.1981 року постійно проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

З 2014 року м. Макіївка Донецької області є тимчасово не підконтрольною територією.

19.11.2014 року вона та її чоловік ОСОБА_2 управлінням соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації були взяті на облік як особи, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції та тимчасово були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2.

В грудні 2016 року чоловік ОСОБА_2 поїхав в м. Макіївку Донецької області, щоб навідати майно та подивитися на стан їхньої квартири, однак захворів та ІНФОРМАЦІЯ_6 помер і був похований у м. Макіївка Донецької області.

Згідно довідки про причину смерті ОСОБА_2 №1398 від 21.12.2016 року, виданої міським патологоанатомічним бюро м. Макіївки Донецької Народної Республіки 21.12.2016 року, останній помер внаслідок ХІБС: дифузний кардіосклероз з порушенням ритму серця, тромбоз стегнових вен при гіпертонічній хворобі.

21.12.2016 року Горняцьким відділом РАЦС м. Макіївки Державної Реєстраційної Палати Міністерства Юстиції Донецької Народної Республіки була зареєстрована смерть ОСОБА_2, актовий запис №1628 та видано свідоцтво про його смерть.

Оскільки свідоцтво про смерть ОСОБА_2, видане Горняцьким відділом РАЦС м. Макіївки Державної Реєстраційної Палати Міністерства Юстиції Донецької Народної Республіки 21.12.2016 року є недійсним і не створює для неї правових наслідків, 14.03.2017 року вона звернулась до Зміївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою про проведення державної реєстрації смерті ОСОБА_2, однак в проведенні державної реєстрації смерті чоловіка ОСОБА_2 їй було відмовлено.

У письмовій відмові Зміївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 14.03.2017 року №499-15.28-04.05 зазначено, що державна реєстрація смерті ОСОБА_2 неможлива, оскільки нею, для підтвердження факту смерті чоловіка, були пред'явлені документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Встановлення факту смерті чоловіка ОСОБА_2 необхідно для зняття померлого з реєстрації, оформлення спадкових прав.

Для проведення державної реєстрації факту смерті чоловіка ОСОБА_2 наявні об'єктивні перешкоди.

Для захисту її прав та свобод, встановлення факту смерті її чоловіка ОСОБА_2 є єдиним засобом отримати свідоцтво про його смерть, що буде видано державним органом України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися.

Заявник ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, наполягала на задоволенні своєї заяви з підстав, викладених у ній.

Представник заінтересованої особи - Зміївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Харківській області Рибак Г.О. подала заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Постановою Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17 березня 2015 року № 254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до ст. 1, ч. ч. 2-4 ст. 9, ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Ст. 4 цього ж Закону передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим … реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.

Громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї.

У разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Частинами 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті …. проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Відповідно до абз. 2 ч. 1, ч. ч. 2, 4, 5 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

До заяви про встановлення факту смерті свого чоловіка заявник ОСОБА_1 додала копію свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1, виданого Горняцьким відділом РАЦС м. Макіївки Державної Реєстраційної Палати Міністерства Юстиції Донецької Народної Республіки, та довідку про причину смерті №1398 від 21.12.2016 року виданої міським патологоанатомічним бюро м. Макіївки Донецької Народної Республіки 21.12.2016 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 помер внаслідок ХІБС: дифузний кардіосклероз з порушенням ритму серця, тромбоз стегнових вен при гіпертонічній хворобі. (а. с. 5, 9, 10).

Заявник ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2, що підтверджується даними її паспорта НОМЕР_2 виданого Гірницьким РВ УМВС України в м. Макіївка Донецької області 18.11.1997 року. (а. с. 6).

Згідно довідок управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації Харківської області № та №№ від 19.11.2014 року про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, є громадянами України, постійно проживали в АДРЕСА_1 та перемістилися з тимчасово окупованої території за адресою: АДРЕСА_2. ( а. с. 7, 8).

Зі змісту відмови ОСОБА_2 у проведенні державної реєстрації смерті від 14.03.2017 року №499-15.28-04.05 вбачається, що Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області відмовлено у державній реєстрації смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 згідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 21 грудня 2016 року Горняцьким відділом ЗАГС м. Макіївка Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, оскільки заявником для підтвердження факту смерті ОСОБА_2 пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. (а. с. 4).

Оскільки заявник ОСОБА_1, яка є громадянкою України, має зареєстроване постійне місце проживання на території України (а. с. 7); її чоловік ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, також був громадянином України, але помер ІНФОРМАЦІЯ_6 на території, яку визнано тимчасово окупованою територією, про що було видано свідоцтво про смерть, яке не є дійсним в Україні; вказана обставина унеможливлює отримання матір'ю померлого свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України; з метою захисту законних прав та інтересів громадянина України ОСОБА_1 належить встановити факт смерті її чоловіка, що необхідно для реєстрації смерті ОСОБА_2 в органах реєстрації актів цивільного стану.

За таких обставин, заява ОСОБА_2 є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 169, ч. 2 ст. 197, 209, 212-215, 234, 235, п. 8 ч. 1 ст. 256, 257-1, 259, п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Заяву задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, в с/Раді Ново - Битовський Миколаївського району Волгоградської області Російської Федерації, що настала ІНФОРМАЦІЯ_6, місце смерті м. Макіївка Горняцького району Донецької області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: