Справа № 736/249/17 Провадження № 22-ц/795/1140/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Карапута О. О. Доповідач - Вінгаль В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіВІНГАЛЬ В.М.
суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2
при секретарі:Шапко в.м.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Наумівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Корюківська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області,

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом до Наумівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, у якому просила визнати її власником спадкового майна її батька ОСОБА_4, померлого 12 серпня 2016 року, шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями (сарай), які знаходяться за адресою: вул. Шевченка, 156 в с. Наумівка Корюківського району Чернігівського району.

Позов обґрунтований тим, що житловий будинок по вул. Шевченка, 156 в с. Наумівка Корюківського району Чернігівської області був побудований у 40-х роках минулого століття, тому рішення сільської ради / місцевого колективного господарства про виділення земельної ділянки для будівництва не збереглося та право власності не було зареєстровано. За даними господарської книги Наумівської сільської ради особовий рахунок на вказаний житловий будинок був відкритий на батька позивачки ОСОБА_4, який помер 12 серпня 2016 року. Після смерті ОСОБА_4 позивачка звернулася до Корюківської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на належні померлому земельні ділянки, а на житловий будинок з надвірними будівлями нотаріус свідоцтва не видав у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа про право власності померлого на майно, тому остання змушена звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями (сарай), які знаходяться за адресою: с.Наумівка Корюківського району Чернігівська області, вул. Шевченка,156. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції вірно вважав, що ОСОБА_3 є спадкоємцем майна покійного ОСОБА_4, проте дійшов помилкового висновку, що спадкове батьківське майно складається лише з 1/4 частини житлового будинку по вул. Шевченка,156 в с. Наумівка, оскільки відноситься до майна колгоспного двору. Заявниця вказує на те, що за життя її батько ОСОБА_4, який помер 12.08.2016 року, заповіту не склав, позивачка є спадкоємцем першої черги на батьківське майно та прийняла спадщину, тому має право на спадкування всього житлового будинку, а не його частини.

В судове засідання сторони не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи за їх відсутності за правилами ч.2 ст.305 ЦПК України.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте таким вимогам не відповідає рішення суду.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок по вул. Шевченка, 156 в с. Наумівка відноситься до майна колгоспного двору, за життя батько позивачки ОСОБА_5 набув право власності на 1/4 частину вказаного житлового будинку як один з членів колгоспного двору, а ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька через відсутність правовстановлюючих документів та реєстрації будинку не може оформити право власності на спадкове майно, тому підлягає захисту порушене право ОСОБА_3 шляхом визнання за нею права власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями (сарай).

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд.

Згідно довідки Наумівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області №61від 29.03.2017 року, роком побудови будинку по вул. Шевченка, 156 в с. Наумівка вважається 1943 рік, забудовник невідомий. Станом на 15.04.1991 року будинок відносився до майна колгоспного двору, головою якого на той час була мати ОСОБА_4 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Членами колгоспного двору станом на 15.04.1991 року були ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_7.

10 червня 1996 року померла ОСОБА_6

Згідно довідки виконавчого комітету Наумівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області від 19.04.2017 року №324, померла 10.06.1996 року ОСОБА_6 до дня смерті була зареєстрована та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 з сином ОСОБА_4

12 серпня 2016 року помер ОСОБА_4

Згідно довідки виконавчого комітету Наумівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області від 13.03.2017 року № 211, померлий 12.08.2016 року ОСОБА_4 на день смерті був зареєстрований та проживав один ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно, при цьому заповіту останній не залишив.

Згідно інформації Корюківської районної державної нотаріальної контори від 27.02.2017 року №181/01-16, 09.12.2016 року заведена спадкова справа № 288/2016 до майна померлого 12.08.2016 року ОСОБА_4 Із заявою про прийняття спадщини звернулась дочка спадкодавця - ОСОБА_3 Свідоцтва про право на спадщину за законом видані ОСОБА_3 17.02.2017 року за реєстровими №№ 104, 106, 108, 110.

Свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок не видавалося.

У 2016 році було складено технічний паспорт на житловий будинок по вул. Шевченка, 156 в с. Наумівка.

Згідно довідки Корюківського районного бюро технічної інвентаризації КРКП Рампа від 20.03.2017 року №82/03-17 та від 20.02.2017 року №47/02-17 житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в с. Наумівка по вул. Шевченка, 156 має 100% готовності та 40% зносу. Загальна інвентаризаційна вартість становить 50538 грн. За даним Корюківського БТІ право власності на даний житловий будинок станом на 31.12.2012 року не зареєстровано.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №80996260 від 22.02.2017 року відомості відносно будинку №156 по вулиці Шевченка в с. Наумівка відсутні.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Апеляційним судом встановлено, що житловий будинок по вул. Шевченка, 156 в с. Наумівка 1943 року забудови, тобто виникнення права власності на жилі будинки не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно особового рахунка житловий будинок по вул. Шевченка, 156 в с. Наумівка значився за ОСОБА_6

10.06.1996 року ОСОБА_6 померла, після її смерті відповідно до ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадщину прийняв її син ОСОБА_4, оскільки останній фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

12.08.2016 року ОСОБА_4 помер, на день смерті проживав один ІНФОРМАЦІЯ_3. За життя ОСОБА_4 в установленому законом порядку заповіту не склав.

За заявою ОСОБА_3 відкрилася спадкова справа на майно померлого ОСОБА_4

17.02.2017 року ОСОБА_3 отримала свідоцтва №№ 104, 106, 108 про право на спадщину за законом на земельні ділянки на території Наумівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області площею 1,4899 га, 0,2898 га, 0,2594 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та свідоцтво №110 про право на спадщину за законом на субсидії для відшкодування витрат на придбання твердого пічного побутового палива на 2016 рік в сумі 1994,29 грн.

ОСОБА_3, виконавши вимоги ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_4

Оформити спадкові права на житловий будинок з господарськими спорудами ОСОБА_3 позбавлена можливості, так як за життя її батько ОСОБА_4 не отримав правовстановлюючий документ на будинок.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею в порядку спадкування права власності на житловий будинок з надвірними будівлями (сарай) по вул. Шевченка, 156 в с. Наумівка є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а рішення Корюківського районного суду від 13 квітня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування право власності на житловий будинок з надвірними будівлями (сарай) за адресою вулиця Шевченка, 156 село Наумівка, Корюківського району, Чернігівської області.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:Судді: