Провадження № 2/761/3006/2017
У Х В А Л А

Іменем України

02 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Маліновської В.М.,

при секретарі Кріт І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника Відповідача Башарова В.Є. про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів фінансових послуг та відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016р. до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 (Позивач) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Відповідач, Фонд) про захист прав споживачів фінансових послуг та відшкодування шкоди, в якій Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь: - суму майнової відповідальності (3% річних з урахуванням індексу інфляції, згідно наведеного ним розрахунку) у розмірі 2 432,55грн.; - у відшкодування упущеної вигоди 6 510,68грн.; - у відшкодування моральної шкоди 5 000,00грн.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Маліновської В.М. від 20.01.2017р. за вказаним позовом було відкрито провадження у цивільній справі, а справу призначено до розгляду в судовому засіданні (а.с.64).

16.02.2017р. до суду надійшли заперечення Відповідача щодо позову, в яких серед іншого (у пункті 2) зазначено, що дана справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки спір між Позивачем та Фондом виник у зв'язку із здійсненням останнім, який є суб'єктом владних повноважень, владних управлінських функцій (щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку). Також Позивач обрав невірний суб'єктний склад позову, оскільки Фонд з Позивачем не укладав жодних банківських договорів, тощо. Безпосередньо суми відшкодування визначаються Уповноваженою особою Фонду, яка згідно Закону діє як самостійний суб'єкт владних повноважень (якому делеговано повноваження ст.34 Закону як ліквідатора банку).

З огляду на положення ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), п.25 постанови Пленуму ВАСУ від 20.05.2013р. №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», в якому зокрема вказано, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є юридичною особою публічного права, представник Відповідача приходить до висновку, що оскільки Фонд є спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України, а тому провадження у цивільній справі підлягає закриттю відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, поза як справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

У судовому засіданні представник Відповідача - Башаров В.Є. клопотання про закриття провадження у цивільній справі підтримав та просив його задовольнити, провадження у справі закрити.

Позивач ОСОБА_2 щодо задоволення клопотання заперечив. Вказав, що даний спір виник з цивільно-правових відносин. З приводу заперечень Відповідача подав до суду письмові пояснення, в яких серед іншого навів аргументи з приводу наявності підстав для розгляду даного спору саме в порядку цивільного судочинства.

Так, Позивач вказав, що законодавтво України не містить визначення терміну «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом слід встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору необхідно врахувати, що протилежним за змістом є приватно-правовий спір, а це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне. Слід звернути увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) владних управлінських функцій саме в тих відносинах, з яких виник спір. Відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом, вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, а отже, встановленому законом праву вкладника на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду кореспондується відповідний обов'язок Фонду зі своєчасної виплати вкладникові цієї гарантованої суми відшкодування.

Таким чином, відносини між Фондом і вкладниками неплатоспроможних банків саме в сфері гарантування вкладів фізичних осіб є цивільними відносинами в розумінні ст.1 Цивільного кодексу України, а Фонд, будучи майново самостійною юридичною особою публічного права є учасником цих цивільних відносин.

За змістом цивільно-правових угод, укладених між Позивачем та Банком і в силу спеціальних норм, визначених Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд є гарантом виконання банком зобов'язань з виплати вкладів в межах гарантованої суми 200 000,00грн. Спір, що розглядається, виник з цивільно-правових угод - договору вкладу, договору рахунку, внаслідок порушення відповідачем законного зобов'язання з виплати встановленого законом гарантованого відшкодування за вкладами і за своїм змістом є приватно-правовим.

На обґрунтовування своєї позиції Позивачем було надано до суду Постанову Верховного Суду України від 14.12.2016р. з правовим висновком у справі №6-2735цс16, Постанову Верховного Суду України від 09.11.2016р. з правовою позицією у справі за №6-2309цс16, Постанову Верховного Суду України від 07.10.2015р. з правовою позицією, встановленою судом при розгляді справи №6-1521цс15.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового засідання щодо заявленого клопотання, суд прийшов до наступного.

Згідно з вимогами ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст.206 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

При цьому у судових рішеннях Верховного Суду України, наданих Позивачем для порівняння, містяться такі висновки:

- в постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14.12.2016р. (правовий висновок 6-2735цс16) та від 09.11.2016р. (правова позиція 6-2309цс16)суд прийшов до висновку, що звернення позивача до Фонду не є підставою для розгляду спору в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, тому такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

- в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 07.10.2015р. (правова позиція 6-1521цс15) зазначено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі цивільно-правової угоди й уповноважена особа Фонду виступає в указаному спорі від імені сторони такого правочину, не здійснюючи при цьому владних повноважень.

При цьому зі змісту постанови ВСУ від 09.11.2016р. вбачається, що предметом спору були вимоги Позивача -фізичної особи, до Фонду гарантування щодо стягнення з останнього на його користь недоотриманих грошових коштів за договором та по поточному рахунку. У даній справі рішенням суду першої інстанції позовні вимоги було задоволено частково, а ухвалою суду апеляційної інстанції, залишеною без змін судом касаційної інстанції, рішення було скасовано і провадження у цивільній справі закрито.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи ухвали про закриття провадження у справі суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився суд касаційної інстанції, виходив із того, що помилковим є висновок суду першої інстанції про наявність цивільно-правового спору, оскільки згідно положень статей 2, 4, 17 КАС України, зазначений спір, який виник із звернення до суб'єкта владних повноважень у сфері публічно-правових правовідносин, відноситься до адміністративної юрисдикції, а тому його розгляд повинен був здійснюватись за правилами цього Кодексу.

Дослідивши обставини справи Верховний Суд України прийшов до висновку, що у даній справі спірні правовідносини виникли на підставі цивільно-правової угоди й в силу вимог закону саме на Фонд гарантування в указаному спорі покладено обов'язок відшкодувати зазначені кошти від імені сторони правочину.

У даній справі ВСУ виклав правову позицію 6-2309цс15, в якій зазначив, що згідно із частинами першою, другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Враховуючи вищезазначене, звернення позивача до суб'єкта владних повноважень не є підставою для розгляду спору у порядку адміністративного судочинства, оскільки, позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, а саме із цивільно-правової угоди, тому такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів даної справи та змісту позовних вимог Позивач - ОСОБА_2, звернувся до суду з вимогами до Відповідача - Фонду, про стягнення грошових коштів (майнової та моральної шкоди) в наслідок порушення Фондом права Позивача на своєчасне і належне отримання гарантованих законом виплат вкладників з поточних рахунків в ПАТ «Банк «Михайлівський».

При цьому підставою заявлених позовних вимог Позивачем наведено те, що з 22.05.2015р. між ним та ПАТ «Банк Михайлівський» були договірні відносини в результаті укладення Договору вкладу з виплатою процентів кожні 14 днів «Супердохідний тиждень+» №980-020-000084778 на суму 200 001,00грн. Зі сплином строку вказаного Договору сума вкладу разом з нарахованими процентами - 200 066,99грн. була повернута Банком на поточний рахунок Позивача, а в подальшому за його заявою переведена на інший поточний рахунок, з якого частина коштів 20 066,99грн. переведена ще на один поточний (картковий) рахунок Позивача. Отже на кінець операційного дня 23.05.2016р. на двох поточний рахунках Позивача облікувались грошові кошти 180 000,00грн. та 20 066,99грн. відповідно. В цей же день - 23.05.2016р., на підставі постанови Правління НБУ №14/БТ Банк «Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №812, згідно якого в Банку запроваджено тимчасову адміністрацію. З 13.07.2016р. у ПАТ «Банк «Михайлівський» розпочато процедуру ліквідації, а з 15.07.2016р. Фонд гарантування розпочав виплати відшкодування всім вкладникам.

Разом з тим, Відповідач не здійснив у строк, визначений Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», своєчасну виплату Позивачеві гарантованих сум, а виплати проведені лише після його неодноразових заяв та скарг з порушення законодавчо визначеного строку 14.09.2016р. та 07.11.2016р..

Враховуючи те, що як вказує Позивач, у Фонду виник обов'язок виплати йому коштів як вкладнику ПАТ «Банк «Михайлівський» ще з 21.06.2016р. (21-й робочий день з дня початку процедури виведення банку з ринку), то відповідно з цього дня має бути нараховано суми, передбачені ст.625 ЦК України (і до дня фактичної виплати вкладів).

Крім того, Позивач вважає, в результаті несвоєчасної виплати йому вкладу та відсотків він був позбавлений можливості розмістити ці грошові кошти в іншому банку - ПАТ «Альфа-Банк», в якому ним згідно угоди від 06.11.2015р. було відкрито ощадний рахунок зі щомісячним нарахуванням відсотків, а відповідно й отримати прибуток, у зв'язку з чим розраховує суму упущеної вигоди, яку також просить стягнути з Відповідача.

Щодо моральної (немайнової) шкоди, заявленої Позивачем у позові, то вона обґрунтовується ним виходячи з вимог ст.23, 611, 1167 ЦК України та ч.2 ст.25 Закону України «Про звернення громадян».

З урахуванням підстав та предмету позову, заявлених Позивачем, а також виходячи зі змісту правовідносин, які виникли між Позивачем та Відповідачем, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини виникли у зв'язку з порушенням банком цивільного права позивача, в тому числі: неналежним виконанням Відповідачем покладеного на нього обов'язку з виплати коштів, які були розміщені Позивачем за договором банківського вкладу на поточних рахунках ПАТ «Банк «Михайлівський».

Зважаючи на зазначене, звернення Позивача до Фонду, не є підставою для розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, оскільки Позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, тому такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 205, 206, 209, 210, 293 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника Відповідача Башарова В.Є. про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів фінансових послуг та відшкодування шкоди, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: