Ухвала

іменем україни

06 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ФаловськоїІ.М., Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Губинської Першої сільської ради Горохівського району Волинської області, Горохівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 про визнання недійсними заповіту та свідоцтва про право на спадщину, скасування реєстрації права власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 04 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 19 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 06 грудня 1999 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла своїй сестрі - ОСОБА_4 Разом з цим, у квітні 2015 року позивачу стало відомо, що відповідно до дублікату заповіту за реєстраційним номером 34 вказаний спадкодавець все своє майно заповідала порівну ОСОБА_4 та ОСОБА_7 Окрім вказаного, позивачу стало відомо про існування спадкової земельної частки (паю), яка належала ОСОБА_8 - матері ОСОБА_6, однак за життя остання не встигла оформити право власності на це спадкове майно, але ОСОБА_7 успадкувала її без відома позивача та виготовила державний акт на земельну частку (пай).

ОСОБА_4, вважаючи що її спадкові права були порушені, просила суд визнати недійсним складений ОСОБА_8 заповіт, який був посвідчений 26 вересня 1997 року Губинською сільською радою, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину видане 03 жовтня 2002 року Горохівською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_7, а також скасувати реєстрацію права власності на спадкову земельну ділянку (пай), власником якої на даний час є ОСОБА_5

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 04 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 19 лютого 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалені судові рішення, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, .

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 є її донька - ОСОБА_6, та племінниця - ОСОБА_7

26 вересня 1997 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким заповідала племінниці ОСОБА_7 право на майновий пай та земельну ділянку (пай), що належало їй на підставі сертифіката серії НОМЕР_1 від 15 листопада 1996 року.

Також 26 вересня 1997 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким заповідала своїй доньці ОСОБА_6 жилий будинок, загальною площею 73 кв.м., хлів та льох, присадибну ділянку у розмірі 0,58 га.

ОСОБА_6 прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння належним ОСОБА_8 майном та проживанням з останньою.

06 грудня 1999 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким усе належне їй майно, а саме жилий будинок, загальною площею 73 кв.м., хлів та льох, заповіла своїй сестрі ОСОБА_4, що підтверджується оригіналом заповіту Р.№ 34, посвідченого 06 грудня 1999 року Губинською Першою сільською радою Горохівського району Волинської області.

Відповідно до дублікату заповіту від 06 грудня 1999 року за реєстраційним номером 34 ОСОБА_6 все своє майно заповідала порівну ОСОБА_4 та ОСОБА_7

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2

03 жовтня 2002 року ОСОБА_7 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на земельний пай розміром 3.89 га. в умовних кадастрових гектарах згідно сертифікату серії НОМЕР_1, що знаходиться в с. Губин-1, Горохівського району Волинської області та отримала державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2

23 березня 2001 року ОСОБА_4 у встановленому законом порядку звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 та отримала свідоцтва про право власності за заповітом, а саме: житловий будинок, що знаходиться в с. Ниви-Губинські Горохівського району Волинської області та земельну ділянку (пай), яка належала спадкодавцю як члену спілки власників селянських господарств ім. І.Франка с.Губин-1 Горохівського району Волинської області згідно сертифікату НОМЕР_3

Також встановлено, що власником земельної ділянки, що належала на праві приватної власності ОСОБА_7, став ОСОБА_5, яку він отримав у порядку спадкування після смерті останньої.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, врахувавши положення статей 524, 527, 529, 534, 548 ЦК УРСР, положення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 25 серпня 1994 року №22/15, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених ОСОБА_4 позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 04 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 19 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С. Висоцька

О.В.Кафідова