Справа № 390/1715/16-ц
Провадження № 2/390/54/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2017 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Квітки О.О.,

при секретарі Шматковій А.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства Науково селекційно-насінницька фірма «Соєвий вік», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держгеокадастру у Кіровоградському районі Кіровоградської області, про визнання договору оренди землі недійсним,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом і просив визнати недійсним договір оренди землі укладений між ним та Приватним Підприємством Науково селекційно-насінницько фірма «Соєвий вік» щодо оренди земельної ділянки, розташованої на території Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, площею 3,51 га, який зареєстрований КРФ ДП «ЦДЗК» при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.12.2005 за № 88. Свої вимоги обґрунтував тим, що він є власником земельної ділянки, яка розташована на території Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серія І-КР № 003695. 30.12.2000 між ним та ФГ «Моніча Руслана Васильовича» було укладено договір оренди землі на 5 років, починаючи з дати його державної реєстрації, який 29 листопада 2001 року зареєстрований в Соколівській сільській раді, про що в книзі реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 789. Тобто вказаний договір оренди був чинний до 30.12.2006. Проте у жовтні місяці 2016 року позивач дізнався, про те, що 05 грудня 2005 року був укладений договір оренди землі щодо його земельної ділянки між ним та Приватним Підприємством Науково селекційно-насінницько фірма «Соєвий вік» строком на двадцять років. Протягом 11 років він свого екземпляру договору оренди землі не отримував та не знав про його існування. Зі змістом договору він мав змогу ознайомитись, лише коли отримав його копію у відділі Держгеокадастру в Кіровоградському районі Кіровоградської області, який був наданий йому на його прохання. Договір оренди від 05 грудня 2005 року він не підписував, оскільки знав, що в нього дійсний попередній договір від 30.12.2000. Вважає, що оспорюваний Договір, було укладено всупереч вимогам закону, оскільки на час його укладання предмет оренди земельна ділянка № 497 вже була в оренді іншого підприємства, який був чинним на момент укладення оспорюваного договору. Крім того, договір не містить всіх істотних умов, які с обов'язковими для дійсності договору оренди, крім того порушує його охоронюване законом право на користування земельною ділянкою що розташована на території Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, площею 3,51 га. Тому звернувся до суду, щоб визнати вказаний договір недійсним.

Представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Пояснив, що позивач не отримував свого екземпляра договору оренди зелі та взагалі не знав про його існування. 05.12.2005 він договір не підписував, оскільки знав, що в нього дійсний попередній договір від 30.12.2000. Крім того, у спірному договорі оренди землі не вказані умови збереження стану обєкта оренди, хоча це є істотною умовою договору оренди землі. Також до підписаних сторонами документів не долучено планів або схем земельних ділянок, що передаються в оренду, їх кадастрових планів та актів визначення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), які є невідємними частинами договору, що унеможливлює їх ідентифікацію на місцевості. У договорі відсутні умови щодо індексації орендної плати.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні 16.02.2017 позов підтримав та пояснив, що допускає, що його підпис на спірному договорі оренди могли підробити. Раніше у нього був укладений договір оренди із ФГ «Моніч». Орендну плату він продовжував отримувати від представників ФГ «Моніча», не підозрюючи, що його ділянка знаходиться вже у іншого підприємства.

Представники відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечили проти задоволення позову та зазначили, що спірний договір укладено за згодою сторін і відповідно до вимог чинного законодавства, з моменту укладення договору 05.12.2005 та по день подання позову від ОСОБА_4 не надходило будь-яких претензій, заперечень чи повідомлень щодо недійсності договору оренди. Останній отримував орендну плату у виді грошових коштів та продукції. Отже, належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_4 не був обізнаний про існування договору оренди, а також те, що він його не підписував, позивачем не надано. Під час укладення оспорюваного договору оренди були всі необхідні додатки, які надавали можливість ідентифікувати обєкт оренди. Законодавство, що діяло на дату укладення оспорюваного договору, надавало сторонам право самостійно визначитись з питанням індексації орендної плати. ПП «НСНФ «Соєвий Вік» здійснювало виплату орендної плати з урахуванням коефіцієнта індексації, що відображено в ОСОБА_5 № 1. Умови щодо збереження стану обєкту оренди зазначені в п.п. 9.2, 9.5 Договору оренди. Крім того, ПП «НСНФ «Соєвий Вік» з 2009 року перейшло на повний цикл виробництва органічної продукції. Діяльність підприємства щорічно інспектується та сертифікується згідно із вимогами, які аналогічні вимогами, що викладені у ОСОБА_6 Європейського Союзу № 834/2007 та ОСОБА_6 Європейського Союзу № 889/2008 відповідно до Стандарту з органічного виробництва та переробки для третіх країн, що рівнозначні Стандарту Європейського Союзу. Отже, твердження ОСОБА_4 щодо відсутності в Договорі оренди умови про збереження стану обєкту оренди спростовується змістом Договору оренди, а також умовами виробництва відповідача по вирощуванню органічної сільськогосподарської продукції.

Третя особа, яка не заявляє самостійнихвимог щодо предмета спору, Управління Держгеокадастру у Кіровоградському районі Кіровоградської області свого представника в судове засідання не направили, однак від представника управління ОСОБА_7 надійшло письмове клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, рішення по справі просили віднести на розсуд суду (а.с. 220).

Допитана як свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що позивач ОСОБА_4 є її чоловіком. Їй відомо, що її чоловік (позивач по справі) є власником земельної ділянки, яка розташована на території Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, та 30.12.2000 між її чоловіком та ФГ «Моніча Руслана Васильовича» було укладено договір оренди землі на 5 років. У жовтні місяці 2016 року вона дізналась від чоловіка, що 05 грудня 2005 року був укладений договір оренди землі між ним та Приватним Підприємством Науково селекційно-насінницько фірма «Соєвий вік» строком на двадцять років. Про існування договору її чоловік не знав та його не підписував.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Статтями 11, 60, 212 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання про доведеність зазначених обставин, суд звертає увагу на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки загальною площею 3,51 га, яка розташована на території Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серія І-КР № 003695 (а.с. 41 т.1).

05 грудня 20005 року між ОСОБА_4 та ПП «НСНФ «Соєвий Вік»було укладено договір оренди землі на 20 років щодо земельної ділянки, розташованої на території Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, площею 3,51 га, який зареєстрований КРФ ДП «ЦДЗК» при Держкомземі України, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 05.12.2005 за № 83 (а.с.10-12 т.1).

З моменту укладення Договору оренди та до цього часу позивач отримував від ПП «НСНФ «Соєвий Вік»як орендну плату грошові кошти та продукцію (а.с. 43-76 т.1).

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

В позовній заяві ОСОБА_4 зазначив, а в своїх поясненнях у судовому засіданні припустив, що спірний договір він не підписував. Суд неодноразово розясняв позивачу та його представнику право клопотати про призначення судової почеркознавчої експертизи, за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні 16.02.2017 судом була оголошена перерва для підготовки клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Проте клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи так і не було заявлено ні позивачем, ні його представником. До пояснень свідка ОСОБА_8 щодо не підписання ОСОБА_4 договору оренди землі 05.12.2005 суд відноситься критично, оскільки остання є дружиною ОСОБА_4 та зацікавлена в результатах розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 не підписував спірний договір.

Згідно із ст.ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка була чинною на момент укладення договору), зокрема умов збереження стану обєкта оренди, є підставою для визнання недійсними таких договорів оренди відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до ч.2 ст.637 ЦК України у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст.14 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції, яка була чинною на момент укладення договору) типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка була чинною на момент укладення договору) визначено, що «умови використання земельної ділянки» і «умови збереження стану об'єкта оренди» є окремими істотними умовами договору оренди.

Проте у спірному договорі в п. п. 9.2 та 9.5 передбачено використання земельної ділянки з дотриманням вимог чинного земельного і екологічного законодавства. .

Таким чином, спірний договір не містить в окремому пункті істотної умови договору оренди землі щодо збереження земельної ділянки. Умови використання земельної ділянки у ньому розкриваються шляхом узгодження сторонами договору мети використання земельної ділянки, її цільового призначення та умов збереження стану обєкта оренди (п.п. 7.1, 7.5, 9.2, 9.3 та ін.)

Не можна погодитися з доводами позивача про те, що відсутня істотна умова договору оренди землі як збереження стану обєкта оренди, оскільки умови збереження стану містяться в пунктах 9.2 та 9.5 договору. Наведене свідчить, що сторони дійшли згоди, що умови збереження обєкту оренди визначаються чинним законодавством України, яке регулює зазначені правовідносини.

В позовній заяві позивач не наводить запропонованих ним конкретних умов збереження обєкта оренди або інших істотних умов (чи певної їх редакції), які він наполягав внести до договору, а відповідач відмовився від цього.

В правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року (справа № 6-94 цс 13), зазначено, що виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у звязку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІV «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також зясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

ОСОБА_5 № 1 (нарахування та виплата орендної плати ОСОБА_4 за 2006-2016 р.р.) видно, що виплата щорічної орендної плати здійснювалася з урахуванням індексації (а.с. 43).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що договір оренди землі від 05 грудня 2005 року між ОСОБА_4 та ПП «НСНФ «Соєвий Вік»містить всі істотні умови щодо збереження стану обєкта оренди, спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, при виконання вказаного договору не порушувалися права орендодавця щодо індексації орендної плати, а тому в задоволенні позову слід відмовити

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд відмовляє позивачу у стягненні судових витрат із відповідача.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 203, 205, 215, 216, 230, 637 ЦК України, ст.ст. 14, 15 ЗУ «Про оренду землі», керуючись ст.ст. 10, 58-60, 79, 84, 88, 179, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Приватного підприємства Науково селекційно-насінницька фірма «Соєвий вік», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держгеокадастру у Кіровоградському районі Кіровоградської області, про визнання договору оренди землі недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_9