У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Ткачука О.С., Гримич М.К., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 21876,69 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 5 981,05 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10 909,55 грн; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 3 468,15 грн; а також відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг штрафів - фіксованої частини у розмірі 500 грн та процентної складової у розмірі 1017,94 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору від 18 червня 2007 року ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 6000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 36% на рік. Відповідач порушив умови укладеного договору, у зв'язку із чим, станом на 31 жовтня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 21876,69 грн, яка складається з: 5981,05 грн - заборгованість за кредитом, 10909,55 грн - заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 3468,15 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1017,94 грн - штраф (процентна складова). Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року заочне рішення районного суду скасовано. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18 червня 2007 року станом на 31 жовтня 2013 року у розмірі 5981,05 грн.У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його змінити та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що банком пропущено строк позовної давності, встановлений ст.ст. 257, 258 ЦК України, що відповідно до ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

Скасовуючи заочне рішення місцевого суду з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову про стягнення заборгованості станом на 31 жовтня 2013 року у розмірі 5981,05 грн суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, і яка в матеріалах даної справи відсутня. Разом з тим, заборгованість за укладеним кредитним договором, стала наслідком умисних дій банку, які сприяли збільшенню розміру збитків, завданих порушенням відповідачем своїх зобов'язань, у зв'язку із чим, на користь банку підлягає стягненню заборгованість по кредиту, шляхом зменшення в порядку частини 2 статті 616 ЦК України розміру збитків та неустойки, які банк просив стягнути на свою користь до 5 981,05 грн, тобто розміру заборгованості яка за розрахунком банку виникла у відповідача станом на 31 жовтня 2013 року.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, згідно якого останній отримав в кредит грошові кошти у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 6000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказана угода являє собою заяву, яка була підписана відповідачем, та Умови і правила надання банківських послуг.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку.

Пунктом 8.6 Умов передбачено відповідальність позичальника за порушення умов виконання кредитної угоди, де зазначено, що при порушенні позичальником строків платежу по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому даним договором, більше ніж на 120 днів, позичальник сплачує банку штраф, який складається з фіксованої суми 500 гривень та процентної складової в розмірі 5% від суми позову.

За пунктом 9.6 Умов при відсутності коштів на картковому рахунку позичальника в розмірі, достатньому для оплати послуг банку для продовження дії картки і при ненадходженні грошових коштів на протязі 3 місяців з моменту закінчення дії картки, банк щомісячно стягує комісію по обслуговуванню рахунку за діючими тарифами.

У зв'язку з порушенням боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка за розрахунком банку, станом на 31 жовтня 2013 року складає 21876,69 грн, з яких: 5981,05 грн - заборгованість за кредитом, 10909,55 грн - заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 3468,15 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1017,94 грн - штраф (процентна складова).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК Українизобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК Українирозмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За приписами ст. 616 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Вирішуючи даний спір, апеляційний суд в порушення ст.ст. 303, 315 ЦПК України, на вказані обставини уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про зменшення суми заборгованості за процентами за користування кредитом та за комісією за користування кредитними коштами, а також штрафів, належним чином не визначився з характером спірних правовідносин у цій частині та дійшов передчасного висновку про зменшення розміру процентів та комісії за користування кредитом на підставі ч. 2 ст. 616 ЦК України, не зазначивши при цьому складових такої суми. Зменшуючи розмір процентів та комісії за користування кредитними коштами, апеляційний суд виходив з того, що вказані нарахування є збитками, оскільки банк з 2008 року не вживав жодних заходів щодо зменшення розміру збитків більше семи років, останній своїми діями сприяв збільшенню їх розміру, залишивши поза увагою, що проценти та комісія за користування кредитними коштами є складовими одержаного кредиту, з нарахуванням яких клієнт погодився, засвідчивши це власним підписом.

В ході розгляду даної справи апеляційним судом не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надано належну оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності.

Зазначене вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхового вирішення спору.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Свої висновки належним чином не мотивував.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
суддіМ.К. Гримич
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська