УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 463 грн 86 коп.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 02 липня 2013 року між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 3 100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачкою своїх зобов'язань, внаслідок чого станом на 31 січня 2016 року утворилась вказана заборгованість, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило задовольнити позов.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 червня

2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 02 липня 2013 року у розмірі 14 628 грн 86 коп.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем видачі ОСОБА_4 грошових коштів на певних умовах, які б вона зобов'язалася повернути та сплатити проценти, дійшовши висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що відповідач отримала кредитну картку строком дії - серпень 2016 року, а з наданого банком розрахунку вбачається, що 14 липня 2013 року було встановлено кредитний ліміт - 2 400 грн, збільшений згодом до 3 100 грн, яким користувалася відповідачка, отримуючи гроші з кредитної картки, проте свої зобов'язання з повернення цих коштів та сплати відсотків належним чином не виконувала, у зв'язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з неї заборгованості у розмірі 14 628 грн 86 коп. з урахуванням строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачкою у запереченнях на позовну заяву (а. с. 48-53).

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович