Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/6/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Циганаш І. А.
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

17.03.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.

із секретарем Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання недійсними кредитного договору, іпотечного договору та договору поруки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 червня 2015 року,-

УСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 28 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» було укладено споживчий кредитний договір № 05-1-Ф. Відповідно до п. 1.1 споживчого кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 29 500 доларів США. Кредит надається з 28 березня 2008 року по 27 березня 2024 року або по день, визначений в п. 3.3.11 договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13,3% річних. Відповідно до п. 3.3.3 договору позичальник зобов'язується здійснювати повернення суми кредиту на рахунок НОМЕР_1, відкритий у відділенні №3 Кіровоградської філії ВАТ АБ «Укргазбанк», щомісячно з 1 по 10 число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту у розмірі не менше 1/200 від суми отриманого кредиту, що становить 147,50 доларів США.

У забезпечення виконання боргових зобов'язань за кредитним договором № 05-1-Ф від 28 березня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого являється ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 - майновим поручителем ОСОБА_2, було укладено іпотечний договір від 28 березня 2008 року. Відповідно до п. 1.2 іпотечного договору предметом іпотеки є двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності іпотекодавцю, використовується як місце постійного проживання іпотекодавцем ОСОБА_3, позичальником ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Крім того, у забезпечення виконання боргових зобов'язань за кредитним договором від 28 березня 2008 року між відповідачем та ОСОБА_4, ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 05-1-Ф від 28 березня 2008 року. Відповідно до п. 1.1 договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору №05-1-Ф від 28 березня 2008 року, укладеного між кредитором з позичальником, згідно з яким позичальнику надається кредит у сумі 29 500 доларів США на строк з 28 березня 2008 року по 27 березня 2024 року зі сплатою процентів за користування кредитом із розрахунку 13,3% річних. При укладенні кредитного договору позичальник і банк виходили із курсу долару США на момент укладання долару 5 грн. і ніхто не міг передбачити стрімке підвищення курсу долара США спочатку майже удвічі, обвал економік світових держав та масове розорення підприємств. В зв'язку із економічною кризою офіційний курс зріс до рівня 29 грн. за 1 долар США та продовжує стрімко зростати. Вказані обставини є загальновідомими і відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦК України не потребують доказуванню. Відповідно до п. 5.4 кредитного договору від 28.03.2008 року позичальник не відповідає за порушення зобов'язання ( виплату неустойки ), якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили ( обставин форс - мажору ), визначених цим розділом. Подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно - правових відносин, закріплених у ст.3 ЦК України - принципу справедливості. Такі умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника - споживача кредитних послуг. Несправедливими є умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення валюти України шляхом порушення вимог закону, відповідач перекладає, як суб'єкт підприємницької діяльності виключно на позивача - позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням вимог ч. 3 ст. 13 ЦК України. Банк переклав на них обов'язок нести тягар економічної кризи, яка виникла не без участі банківської системи. Крім того, у відповідача відсутня індивідуальна ліцензія Національного банку України, яка б дозволяла використовувати іноземну валюту як засіб платежу при виконанні кредитного договору. На момент укладання спірного кредитного договору індивідуальна ліцензія, видана НБУ на використання іноземної валюти при здійсненні платежів за вказаним договором кредиту була відсутня. Наявність у відповідача банківської ліцензії №123 від 19.11.2001 року на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та пп. 5-11 ч. 2 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», дозвіл №123-2 від 19.11.2001 року не є достатніми для використання іноземної валюти як засобу платежу при виконанні договору кредиту. Зазначали, що в кредитному договорі №05-1-Ф від 28 березня 2008 року відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту та відсутні умови, які визнані обов'язковими п.п. 3.2., 3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, відповідальність сторін. На час укладення кредитного договору їм як споживачам фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, не надано в письмовій формі повної інформації, про умови кредитування з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача, сукупну вартість кредиту, відповідальність сторін. На порушення п. 2 ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банком не надавалося позичальнику, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації, яка надається перед укладенням кредитного договору, про умови кредитування з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача, не вказано повної орієнтовної вартості кредиту. Із проведених розрахунків щодо повернення всієї суми кредиту видно, що кінцева сума тільки одних відсотків перевищують суму кредиту більше ніж у два рази. Це є явно не співмірним із сумою отриманого кредиту, оскільки утворився істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживача та є несправедливим. Кредитний договір №05-1-Ф від 28 березня 2008 року не містить відповідальності сторони, зобов'язанням якої є надання кредиту, тобто вимога закону про обов'язковість внесення до умов кредитного договору умову про відповідальність кредитодавця, не виконана. У цьому договорі знаходиться розділ Відповідальність за неналежне виконання договору, але фактично цей розділ містить лише права банку ( п. 5.9 договору передбачене збільшення відсоткової ставки, вказаної у п. 1.1 на 5%) та відповідальність позичальника; жоден із підпунктів цього розділу кредитного договору не містить в собі відповідальність самого банку. За таких обставин, приймаючи до уваги доведеність вимог щодо недійсності кредитного договору №05-1-Ф від 28 березня 2008 року, на підставі ч. 2 ст. 548 ЦК України, необхідно визнати недійсними угоди, укладені у забезпечення виконання обов'язків позичальника: іпотечний договір від 28 березня 2008 року, укладений між банком та ОСОБА_3, а також договір поруки №05--Ф від 28 березня 2008 року, укладений між банком та ОСОБА_4 і ОСОБА_2 Просили визнати кредитний договір №05-1-Ф від 28 березня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2, іпотечний договір від 28 березня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_3, договір поруки №05--Ф від 28 березня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_2 - недійсними з моменту їх укладення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 червня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, на які вони посилались, не надання оцінки доказам та розрахункам, наданим позивачами, щодо наявності істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків, несправедливості умов, неправдивої інформації про розмір максимального збільшення вартості кредиту, грубе порушення відповідачем вимог законодавства щодо не надання об'єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредиту та обман щодо реальної процентної ставки за користування кредитом, його сукупну вартість. Також вказують на протиправність висновку суду щодо прав відповідача на ведення банківських операцій із валютними цінностями, в тому числі видачу кредитів готівкою іноземною валютою, виконання грошових зобов'язань за кредитним договором в іноземній валюті.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та представники позивачів: ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представники ПАТ АБ "Укргазбанк" Сергієнко А.В. та Галушко О.І. заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважаючи її необгрунтованою. Підтримали свої заперечення проти позову, де зазначали, що зростання курсу долара США - валюти кредиту, за загальним правилом, саме по собі не є підставою для визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки, договору поруки, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті. Крім того, п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, передбачено, що в разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання обов'язань за цим договором несе споживач. Про роз'яснення позичальникові інформації про можливі валютні ризики перед укладенням договору йдеться і в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». 19.03.2008 року ОСОБА_2 заповнено заяву на отримання кредиту, в якій вона вказала суму бажаного кредиту - 29 500,00 доларів США. Під підпис ОСОБА_2 було ознайомлено з умовами кредитування по програмі «кредит на споживчі цілі під заставу нерухомості» та розрахунком платежів для отримання кредиту на споживчі цілі під заставу нерухомості в яких міститься інформація про реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, висновки судових експертиз, перевіривши в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону .

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із безпідставності та недоведеності позовних вимог, оскільки відсутні докази на підтвердження того, що права позивачів на отримання повної та достовірної інформації щодо умов договору та порядку сплати кредиту були порушені, оскільки сторонами на власний розсуд шляхом вільного волевиявлення визначено умови договору, зокрема щодо порядку видачі та погашення кредиту. ОСОБА_2 погодилась з умовами кредитного договору, скріпивши його своїм підписом та вчинила дії на виконання його умов, отримавши від відповідача суму кредиту в доларах США, яку й повинна повернути відповідачеві на умовах, визначених у кредитному договорі, відповідно до ст. 1049 ЦК України.

Суд вважав, що передбачених частиною першою ст. 215, частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України для визнання правочинів недійсними позивачем в суді не наведено.

Враховуючи те, що ПАТ АБ «Укргазбанк» є уповноваженим на здійснення операцій з валютними цінностями за наявності у нього банківської ліценції та письмового дозволу на здійснення операції з валютними цінностями, крім того оспорювані договори за своїм змістом не суперечать нормам цивільного законодавства.

Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення чч. 1, 2 і 3 цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом установлено, що 28 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 05-1-Ф, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит в сумі 29 500 доларів США, на строк з 28 березня 2008 року по 27 листопада 2024 року або по день визначений в п. 3.3.11 цього Договору, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13,3% річних ( а.с. 13-16 ).

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору кредит надається на задоволення споживчих потреб позичальника.

Пунктами 3.3.1, 3.3.3 договору передбачено, що позичальник зобов'язаний: - здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки; - повернення суми кредиту здійснювати на рахунок № 24.840, відкритий у відділенні № 3 Кіровоградської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» МФО 383073, щомісячно з 1-ого по 10-е число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/200 від суми отриманого кредиту, що становить 147,50 доларів США.

Відповідно до пункту 6.4 строк дії договору з моменту набрання ним юридичної сили по "27" листопада 2025 року.

Згідно п. 6.5 кредитного договору позичальнику надається інформація щодо ряду супутніх послуг та тарифів до них у Додатку № 1, що є невід'ємною частиною цього договору.

19.03.2008 року ОСОБА_2 заповнено заяву на отримання кредиту, в якій вона вказала суму бажаного кредиту - 29 500 доларів США ( а.с.44 ). Під підпис ОСОБА_2 було ознайомлено з умовами кредитування по програмі "Іпотечний кредит" ( кредит на споживчі цілі під заставу нерухомості), в яких міститься інформація про фіксовані відсоткові ставки за кредитами та додаткові витрати позичальника ( а.с. 45 ).

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 березня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» ( іпотекодержатель ), правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 ( іпотекодавець ) було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого дійсний договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають з договору № 05-1-Ф від 28 березня 2008 року, ( а також будь - якими додатковими угодами до нього ), укладеного між іпотекодержателем та позичальником, за умовами якого позичальник зобов'язаний іпотекодержателю не пізніше 27 листопада 2024 року повернути кредит у розмірі 29 500 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,3% річних та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договором ( а.с. 17 -25 ).

Згідно п. п. 2.1, 2.2. іпотечного договору предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, право власності іпотекодавця на яку підтверджується договором купівлі - продажу, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_9, 14 лютого 2008 року за реєстром №393, зареєстрованим за іпотекодавецм в Державному реєстрі правочинів 14 лютого 2008 року, зареєстроване за іпотекодавцем обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 28 лютого 2008 року, реєстраційний №18433749, номер запису 58138 в книзі 164.

Пунктом 7.1 іпотечного договору передбачено, що дійсний договір набуває юридичної сили з моменту його підписання та нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов'язань, забезпечених заставою за цим договором. У випадку продовження строків виконання зобов'язань за кредитним договором ( шляхом укладення додаткових угод до нього ), іпотека, передбачена цим договором, зберігається до повного виконання вказаних зобов'язань.

Крім того, 28 березня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» ( кредитор ), правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 ( поручитель ) і ОСОБА_2 ( позичальник ) укладено договір поруки № 05-1-Ф, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору № 05-1-Ф від 28 березня 2008 року, укладеному кредитором з позичальником, згідно з яким позичальнику надається кредит в сумі 29 500 доларів США на строк з 28 березня 2008 року по 27 листопада 2024 року зі сплатою процентів за користування кредитом із розрахунку 13,3% річних з врахуванням змін та доповнень, якщо такі будуть прийняті сторонами кредитного договору ( а.с. 26-27 ).

Відповідно до п. 1.2 договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов'язань по кредитному договору.

Згідно розділу 3 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007р. банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо) (п. 3.1).

п. 3.2. Кредитний договір мас містити графік платежів (згідно зі строковістю,

зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного

боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а

також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з

урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути

докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

п. 3.3. Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним., вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також: зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді:

а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. Розрахунок значення реальної процентної ставки здійснюється з використанням формули (наведена в правилах):

б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту.

п. 3.8. У разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення

кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

У Додатку до "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" (затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 р.) надається зразок таблиці "Визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки", у якій вказується які саме дані повинні бути вказані у таблиці та роз'яснення щодо її заповнення.

За правилами ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (чинної на час виникнення спірних правовідносин) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;span> і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст. ст. 15 і 23 цього Закону.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

За змістом ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

З роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Верховний Суд України у справах № 6-69цс14 та 6-202цс15 зазначив, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Як визначено у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011, держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим, споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

За змістом Директиви 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року (далі - Директива) про кредитні угоди для споживачів важливим для забезпечення довіри споживачів є пропонування ринком достатнього ступеня їх захисту. При цьому в зазначеній Директиві відповідні права споживачів регламентуються на доконтрактній стадії, а також на стадії виконання кредитної угоди.

Зокрема в п. 22 Директиви визначено, що Держави - члени ЄС повинні мати право приймати або вводити в дію національні положення, які забороняють кредитору вимагати від споживача відповідно до кредитного договору відкривати рахунок у банку, або укладати договір у відношенні іншої додаткової послуги, або виконувати платежі або сплачувати комісію для таких банківських рахунків або інших додаткових послуг. У Державах - членах ЄС, в яких подібні комбіновані пропозиції дозволені, споживачі повинні бути проінформовані до закінчення строку дії кредитного договору про будь-які додаткові послуги, які є обов'язковими для кредиту, який може бути отриманий одночасно або відповідно до умов ринку. Платежі, які підлягають оплаті у зв'язку з цими додатковими послугами, повинні бути включені в загальний розмір кредиту, або, якщо розмір цих платежів не може бути визначений раніше, споживачі повинні отримати достатню інформацію про наявні платежі на попередній стадії укладення договору. Кредитор має бути обізнаний про платежі на додаткові послуги, коли він сам пропонує їх споживачу або діє від імені третьої особи, якщо ціна цього залежить від конкретних особливостей або матеріального становища споживача.

Як передбачено ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.ст. 10, 60 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Проте суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, доводів позивачів належним чином не перевірив, не встановив усіх дійсних обставин справи, що мають істотне значення для правильного її вирішення, зокрема не дав належної оцінки змісту укладеного між сторонами договору, взагалі не дослідив його умови щодо розміру та порядку погашення кредиту, додаток № 1, а саме - таблиці сукупної вартості кредиту (а.с. 46-47), відповідного графіку, унаслідок чого дійшов передчасних висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову та відповідність оспорюваного кредитного договору вимогам Закону України "Про захист прав споживачів". Висновки суду в цій частині на порушення вимог закону ґрунтуються на припущеннях.

Таким чином, у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд не сприяв всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив позивачам право звернутися до суду із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, хоча ОСОБА_2 та представники позивачів, обґрунтовуючи позов, зазначали про те, що на їх думку дійсна сукупна вартість кредиту вища, ніж про це було повідомлено банком під час укладення кредитної угоди.

Згідно ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції від 13.01.2006 р., чинній на час укладення договору № 05-1-Ф від 28.03.2008 р.) передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі, в тому числі про: 2) кредитні умови, зокрема: д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги.. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються, в тому числі - 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача.

Під час дослідження матеріалів справи не встановлено повної інформації, наданої позичальнику перед укладанням кредитного договору № 05-1-Ф від 28.03.2008 р. стосовно орієнтовної сукупної вартості кредиту та вартості послуги з оформлення договору про надання кредиту для споживача, як передбачено п. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Наявні в матеріалах справи «Умови кредитування по програмі «Іпотечний кредит» (кредит на споживчі цілі під заставу нерухомості) від 19.03.2008 р. (Т. 1 а.с. 45) не містять повної вартості кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням та поверненням кредиту) та детальних умов повернення заборгованості (кількість платежів, їх частоту та обсяги), виходячи з суми наданого кредиту. Крім того, «Додаткові витрати позичальника» зазначені в «Умовах кредитування по програмі «Іпотечний кредит», відображають орієнтовно найменші розміри витрат позичальника.

Також встановлено невідповідність між строками погашення кредиту, що зазначені в умовах кредитного договору № 05-1-Ф від 28.03.2008 р., а саме п. 1.1. (1.1. Кредит надається на строк з "28" березня 2008 р. по "27" листопада 2024 p.) та п.6.4. (6.4. Строк дії договору з моменту набрання ним юридичної сили по "27" листопада 2025 року...) договору.

У додатку № 1 до кредитного договору № 05-1-Ф від 28.03.2008 р. (Т.1 а.с.46-47) зазначено: реальна процентна ставка складає 16,59%, абсолютне значення подорожчання кредиту складає 37919,12 дол .США. Також у вказаному додатку №1 до кредитного договору відображено інформацію щодо тарифів, діючих на момент укладення кредитного договору, умов надання кредиту, вартості супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань за кожним платіжним періодом. Проте, деякі дані є суперечливими та неузгодженими з іншими умовами, а саме: при арифметичному розрахунку процентів зазначених Банком у додатку №1 договору при нарахуванні застосовано метод нарахування «30/360», що не узгоджуються з методом, визначеним умовами договору - "факт/факт" (згідно п.3.1.6. договору - фактична кількість днів у місяці та у році); абсолютне значення подорожчання кредиту визначено у національній валюті (гривні), що не відповідає валюті платежу за договором.

Так, для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі (ст. 143 ЦПК України).

Висновок експерта визнається одним із доказів разом з іншими, але саме за допомогою експертизи встановлюються факти, які потребують спеціальних знань, якими ні суд, ні особи, які беруть участь у справі, як правило, не володіють. Тому, якщо особою, яка бере участь у справі, заявлено клопотання про призначення експертизи, суду слід зясувати, які саме обставини можливо встановити шляхом проведення експертизи, чи мають ці обставини значення для справи та чи потребує встановлення цих обставин спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, враховуючи вимоги статей 303, 304 ЦПК України з метою перевірки у достатньому обсязі доводів апеляційної скарги, встановлення конкретних обставин та фактів, на які посилались позивачі в обгрунтування своїх вимог щодо недійсності укладених між ними та банком договорів, ухвалою від 03 березня 2016 року призначив судово-економічну експертизу.

Згідно висновку судового експерта ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа» за результатами проведення судово-економічної експертизи № 2082 від 16 січня 2017 року(а.с. 41-65 т. 2) встановлено, що реальна процентна ставка на момент укладення кредитного договору № 05-1-Ф від 28.03.2008 р. складає 16,78%; абсолютне значення подорожчання кредиту за кредитним договором № 05-1-Ф від 28.03.2008р. на момент укладення договору становить 37919,12 дол.США. За даними п.1.1.кредитного договору № 05-1-Ф від 28.03.2008р. процентна ставка за користування кредитом становить 13,30%. За даними додатку № 1 (Т.1.а.с.46-47) до кредитного договору № 05-1-Ф від 28.03.2008р. реальна процентна ставка становить 16,59%, абсолютне значення подорожчання кредиту складає 37919,12 грн. Щомісячні платежі (в т. заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом, комісії, страхових та інших платежів), на момент укладення кредитного договору, виходячи з базових умов, викладених в умовах вказаного кредитного договору та додатках до нього, підписаних сторонами складають від 149,13 дол.США до 780,22 дол.США. При розрахунку процентів у графіку платежів додатку № 1 (Т.1. а.с. 46-47), застосовано метод нарахування «30/360», що не узгоджуються з методом, визначеним договором - "факт/факт" (згідно п.3.1.6. договору - фактична кількість днів у місяці та у році), тому розраховані суми щомісячних платежів, зазначені в додатку №1 до кредитного договору не відповідають базовим умовам, зазначеним в п. 3.1.6. кредитного договору. Внаслідок арифметичного перерахунку нарахування відсотків, зазначених у колонці «Платіж по кредиту» додатку №1 до кредитного договору(Т.1. а.с.46-47) , встановлено, що Банком при розрахунку процентів застосовано метод нарахування «30/360» (для розрахунку використовується умовна кількість днів у році - 360, у місяці - 30), що не відповідає методу «факт/факт» передбаченому п.3.1.6. кредитного договору, яким передбачено розраховувати проценти, застосовуючи метод "факт/факт", коли для розрахунку береться фактична кількість днів у місяці та у році (365 або 366 днів) (Т.1 .а.с.13-16).

Таким чином, згідно наявних матеріалів, оформлення Банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту), під час укладення кредитного договору №05-1-Ф від 28.03.2008р., виконано з недотриманням «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007р.) та Закону України "Про захист прав споживачів".

Тобто, знайшли своє підтвердження доводи позивачів про те, що під час укладення договору, банк приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Твердження представника відповідача, про те, що при укладенні кредитного договору позичальнику були відомі всі умови договору і не існувало інших умов, які б примусили позивачів прийняти ці умови на вкрай невігідних для себе умовах, і з боку банку були чітко дотримані норми ст. ст. 11, 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту є необґрунтованими та спростовуються встановленими по справі обставинами.

З метою повного і всебічного з'ясування обставин справи та об"єктивного дослідження доказів, на які сторони посилаються, в зв'язку з тим, що судом першої інстанції не було витребувано та досліджено оригінал спірного кредитного договору з додатками, за заявою представника позивача на підставі ухвали апеляційного суду від 20.11.2015 року у даній справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлене питання щодо достовірності вчинення підпису ОСОБА_2 в додатку № 1, який є невід'ємною частиною кредитного договору № 05-1-Ф, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ АТ «Укргазбанк» від 28 березня 2008 року.

За висновком експерта № 2164 від 01 лютого 2016 року підпис, в розділі «адреси та реквізити сторін» в стовбці «Клієнт» напроти прізвища ОСОБА_2 у Додатку №1 до кредитного договору №05-1-Ф, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ АТ «Укргазбанк» від 28 березня 2008 року» виконаний самою ОСОБА_2.

Тому доводи позивача ОСОБА_2 щодо відсутності її підпису у вказаному додатку до кредитного договору, де зазначаються тарифи та вартість супутніх послуг (кредитних програм), не знайшли свого підтвердження.

Також колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення банком вимог закону при видачі кредиту у іноземній валюті.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надане в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

У статті 2 зазначеного вище закону дається визначення поняття коштів, згідно якого кошти - це гроші у національній, іноземній валюті чи їх еквіваленті.

Статтею 19 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи 19 листопада 2001 року Національним банком України видано Відкритому акціонерному товариству акціонерному банку «Укргазбанк» банківську ліцензію № 123, яка зареєстрована Національним банком України 21 липня 1993 року за №183 на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 ЗУ « Про банки і банківську діяльність », Дозвіл №123-2 та додаток до Дозволу №123-2 від 19.11.2001 року на право здійснення операцій, визначених п. 1-4 ч. 2, 4 ст. 47 ЗУ « Про банки і банківську діяльність » ( а.с. 48-50).

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам та нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Відповідно до п. 5.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року за № 275 письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19.02.1993 року за № 15-93.

Відповідно до п. 2.3. вищевказаного Положення за умови отримання письмового дозволу Національного банку України банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України. Оскільки ВАТ АБ «Укргазбанк» було отримано банківську ліцензію та дозвіл Національного банку України на здійснення операцій з валютними цінностями, то, відповідно, банк має право здійснювати операції щодо розміщення іноземної валюти.

Згідно з п. 1.5. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Національного банку України від 14.11.2004 року № 483, використання іноземної валюти на території України платежу як засобу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

З огляду на наведене апеляційний суд вважає, що на порушення п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону.

На момент укладення кредитного договору в порушення Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_2 не була надана повна і об'єктивна інформація щодо сукупної вартості кредиту та реальної відсоткової ставки, що призвело до укладення споживачем кредитного договору на невигідних для нього умовах, в додатку № 1 до кредитного договору також відображено суперечливу і неточну (в бік зменшення реальних витрат) інформацію про розмір процентів, авбсолютне значення подорожчання кредиту, тому можно дійти висновку, що формування волі позичальника щодо укладення спірного правочину відбувалось під впливом інформації, яка не відповідала дійсності, при виконанні спірного правочину виникають не передбачені втрати боржника, а тому, з урахуванням висновку судово-економічної експертизи від 16.01.2017 року № 2082, вбачається наявність в діях відповідача умислу, який полягає в замовчувані реальної ціни пропонованої фінансової послуги та декларуванні в кредитному договорі заниженої ціни у вигляді значення абсолютного здорожчання кредиту, нижчої від реальної процентної ставки. Фактично споживача введено в оману, коли під час пропонування продукції надано у нечіткий, незрозумілий, двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Умови кредитного договору суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним

Встановивши наявність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору, колегія суддів вважає необхідним визнати недійсними з моменту вчинення оспорювані договір іпотеки на підставі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» та договір поруки на підставі ч. 2 ст. 548 ЦК України відповідно, як наслідок, оскільки ці договори є похідними від головного.

Інші доводи позивачів, що стосуються виконання оспорюваних договорів, зокрема щодо валюти повернення кредитних коштів, нарахування і сплати відсотків за користування кредитом, не можуть бути підставою для задоволення вимог про визнання недійсними договорів.

Враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з підстав, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог про визнання недійсними оспорюваних договорів з вищенаведених підстав.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачів понесені і документально підтверджені судові витрати, а саме: на користь ОСОБА_2 в сумі 8 865 грн. 40 коп. (судовий збір і витрати на оплату судово-економічної експертизи), на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - по 121 грн. 80 коп. (судовий збір).

Витрати по оплаті судово-почеркознавчої експертизи на користь ОСОБА_2 не підлягають поверненню через необгрунтованість її доводів щодо фальшивості письмового доказу.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 червня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання недійсними кредитного договору, іпотечного договору та договору поруки задовольнити частково.

Визнати недійсним Кредитний договір № 05-1-Ф від 28 березня 2008 року укладений між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», нині Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2 з моменту його укладення.

Визнати недійсним Іпотечний договір від 28 березня 2008 року укладений між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», нині Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_3 з моменту його укладення.

Визнати недійсним Договір поруки № 05-1-Ф від 28 березня 2008 року укладений між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», нині Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_2 з моменту його укладення.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 8 865 грн. 40 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 121 грн. 80 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 121 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з наступного дня.

Головуючий суддя:

Судді: