АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/3259/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Оксюта Т.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» (далі у тексті - ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація») до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено.

Стягнено в рівних частинах з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» заборгованість за надані комунальні послуги та за утримання будинку і прибудинкової території за період з 01 червня 2009 року по 31 січня 2012 року в сумі 14 924,89 грн.

Стягнено з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» судовий збір в сумі 243, 60 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зазначає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для ухвалення заочного рішення, вказує на неповноту встановлення і неправильність обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору. Зокрема, посилається на не застосування судом ч.1 ст.901 ЦК України, не дослідження судом обставин фактичного надання послуг у повному обсязі, оскільки існує ряд послуг, які позивач не може надавати, в тому числі, утримання сміттєпроводу, який не працює з моменту введення будинку в експлуатацію. Вважає відмову суду в задоволенні клопотання про витребування доказів необґрунтованою, та такою, що призвела до неповного та неправильного з'ясування обставин справи. Зазначає про не дослідження судом питання про врахування пільг, наданих багатодітним родинам, про неправильне застосування строків позовної давності при вирішенні спору. Також вказує на порушення статей 58 та 59 ЦПК України. Зазначає, що визначаючи розмір заборгованості за теплову енергію, суд не дослідив показники засобів обліку, які встановлені в будинку, та посилався виключно на розрахунки надані позивачем.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

АліменкоО.Ю. в інтересах ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явилась, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_5 є власником чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.23).

З 04 квітня 2007 року ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» є балансоутримувачем вказаного будинку, забезпечує його обслуговування та експлуатацію внутрішньо будинкових тепло-, газо-, енерго-, водопостачання та водовідведення (а.с.21).

12 травня 2011 року між ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» та ОСОБА_5 було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг №6/42, за яким ОСОБА_5 зобов'язався перераховувати кошти за надані житлово-комунальні послуги на рахунок ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» кожного місяця у строк до 20 числа місяця, наступного за тим, у якому були надані послуги (а.с.5-8).

17 квітня 2012 року Солом'янським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 заборгованості за період з 01 червня 2009 року по 31 січня 2012 року в сумі 14 924,89 грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 15 серпня 2012 року у задоволенні заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про скасування судового наказу відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 квітня 2013 року судовий наказ, виданий Солом'янським районним судом м. Києва, скасовано.

Між тим, на виконання судового наказу Солом'янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2012 року ОСОБА_5 було сплачено грошові кошти у розмірі 14 924,89 грн. та судовий збір в сумі 107,30 грн.

У зв'язку із скасуванням судового наказу ОСОБА_5 порушив питання про поворот виконання рішення.

18 квітня 2016 року Солом'янським районним судом м. Києва була задоволена заява ОСОБА_5 та стягнуто з «ЖЕК «Житлоексплуатація» грошові кошти у розмірі 14 924,89 грн. та судовий збір в сумі 107,30 грн.

У серпні 2016 року ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, в якому просило стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 заборгованість по оплаті за користування житлово-комунальними послугами за період з 01 червня 2009 року по 31 січня 2012 року в сумі 14 924,89 грн.

В обґрунтування заявленого позову ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» посилалось на те, що ОСОБА_5 не сплачував кошти за надані йому житлово-комунальні послуги у період з 01 червня 2009 року по 31 січня 2012 року, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість перед ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» у розмірі 14 924,89 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позову ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація».

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що ОСОБА_5 не оплачував надані житлово-комунальні послуги, і не виконував свої зобов'язання за договором про надання житлово-комунальних послуг №6/42 від 12 травня 2011 року. Мотивував рішення тим, що ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» неодноразово повідомляло ОСОБА_5 про наявну заборгованість, однак останнім такі звернення були проігноровані, житлово-комунальні послуги не оплачено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів від 21 липня 2005 року №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно показань засобів обліку води і теплої енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим.

Відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК Української РСР власник зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Статтею 179 ЖК Української РСР визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п.7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України №45 від 24 січня 2006 року, власники квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Обов'язок власника жилого приміщення по несенню витрат на утримання будинку і прибудинкової території, сплаті комунальних послуг покладений ст. ст. 319, 322 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 20, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями жилих будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року.

Таким чином, врахувавши, що ОСОБА_5 неналежним чином виконує свої зобов'язання по оплаті послуг за житлово-комунальні послуги, суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 заборгованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що визначаючи розмір заборгованості за теплову енергію суд не дослідив показники засобів обліку, які встановлені в будинку, та посилався виключно на розрахунки позивача, які підтверджують лише відповідність заявленої вартості послуг встановленим тарифам. Зазначав, що в його квартирі встановлені засоби обліку холодної та гарячої води, а в будинку - теплової енергії. Вказував, що такими діями суд першої інстанції порушив вимоги статей 58, 59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів, посилався на ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. п. 14, 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів від 21 липня 2005 року №630, показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця. Засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці; з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період. У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

Тобто, у випадку, якщо повірка лічильника не буде здійснена протягом місяця або споживач відмовиться від повірки, нарахування оплати за користування послугами централізованого водопостачання та водовідведення відбуватиметься на підставі показників загально будинкового лічильника, а в разі його відсутності - згідно з нормами водоспоживання.

Доводи ОСОБА_5 щодо існування послуг, які позивач не може надавати, в тому числі утримання сміттєпроводу, який не працює з моменту введення будинку в експлуатацію, спростовуються правовою позицією, висловленою Верховним Судом України при розгляді справи № 6-6цс13, відповідно до якої, законодавством не передбачено можливості звільнення особи від сплати за отримані послуги у випадку ненадання окремих житлово-комунальних послуг.

ОСОБА_5 посилається на незастосування судом ч.1 ст.901 ЦК України, згідно якої надання послуги - це її споживання або здійснення певної діяльності. Тобто, доказом надання такої послуги повинні бути факти її споживання чи ведення певної діяльності ОСОБА_5

Разом з тим, положення ч.1 ст.901 ЦК України закріплюють, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Однак, відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_5 здійснювалось використання холодної води, гарячої води, відведення гарячої води, опалення (а.с.25,26). Окрім того, ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» щомісячно надавалися послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Тобто, ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» сумлінно виконували свої зобов'язання відповідно до укладеного договору, а ОСОБА_5 споживав послуги, однак не сплачував за них.

Крім того, доказів не отримання чи несвоєчасного отримання (або не в повному обсязі) отримання відповідачем житлово-комунальних послуг в спірний період суду надано не було.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_5 щодо безпідставної відмови в задоволенні заяви про забезпечення доказів, що, на його думку спричинило неповне та неправильне встановлення обставин справи.

Так, за відсутності доказів звернення та неможливості отримання ОСОБА_5 у ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» відомостей щодо об'єму наданих послуг, показників засобів обліку, які встановлені в будинку тощо, залишення без розгляду судом першої інстанції клопотання про витребування вказаної інформації не вплинуло на результат вирішення справи.

Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що приймаючи рішення суд першої інстанції не дослідив питання врахування пільг наданих багатодітним родинам.

Відповідно до п. 22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів від 21 липня 2005 року №630, у разі коли споживач відповідно до законодавства має пільги з оплати послуг, у договорі робиться відповідна позначка. При цьому дані про зазначену пільгу вносяться у договір між виконавцем та постачальником. У разі отримання права на пільги споживач подає виконавцю письмову заяву та документи, що його підтверджують. Оплата за послуги з урахуванням пільг нараховується з дати подання документів, що підтверджують право на пільгу. У разі встановлення квартирних засобів обліку їх показання розподіляються пропорційно кількості мешканців квартири. Пільги споживачам надаються на частку, отриману після такого розподілу, за фактичними витратами, але не вище нормативів (норм) споживання, визначених законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що при виставленні рахунків на оплату житлово-комунальних послуг ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» було враховано 50% пільгу на відповідні послуги, надану на підставі заяви ОСОБА_2, від 30 серпня 2011 року (а.с.148).

Окрім того, така пільга надавалася ОСОБА_5 починаючи з 30 серпня 2011 року по 31 січня 2012 року, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Доводи ОСОБА_5 щодо пропуску ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» строків позовної давності, спростовуються наступним.

Згідно із ст. 256 ЦК України загальна позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до п.3 ст.118 ЦПК України, позовна заява щодо вимог, визначених у ч. 1 ст. 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

У разі видачі судового наказу, який в подальшому було скасовано, не потрібно поновлювати строки позовної давності, так як він перериває перебіг позовної давності, але якщо це здійснено в межах строку позовної давності. До такого висновку прийшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №6-18668св15.

Тобто, подавши у березні 2012 року заяву про видачу судового наказу ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» звернулося до суду за захистом свого порушеного права в межах строків позовної давності. А тому, у відповідності до п.3 ст. 264 ЦК України, після ухвалення остаточного рішення у справі, на підставі заяви ОСОБА_5 про поворот виконання судового наказу, 18 квітня 2016 року перебіг строку позовної давності почав відраховуватися з початку.

Посилання ОСОБА_5 на те, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для ухвалення заочного рішення, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду відповідно до вимог ч.3 ст.309 ЦПК України.

Висновки суду щодо підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» відповідають обставинам справи та положенням закону.

Норми матеріального та процесуального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 , 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль