справа №622/1433/13-ц
провадження №2/619/59/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року Дергачівський районний суд

Харківської області

у складі: головуючого судді Жорняк О.М.

за участі секретаря судового засідання Коротченко А.А.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дергачі цивільну справу за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа : Олександрівська сільська рада Золочівського району Харківської області про усунення перешкод в розпорядженні, володінні та користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, суд -

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Мегабанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа : Олександрівська сільська рада Золочівського району Харківської області про усунення перешкод в розпорядженні,володінні та користуванні житловим приміщенням шляхом виселення.

В обгрунтування позову позивач посилається на те, що рішенням суду, що набрало законної сили, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №27-281П/2008-з від 15.04.2008 , а саме одноквартирний житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Золочівський район, с. Олексндрівка, вул. Чадунелі №18, що належить на праві власності відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ,ОСОБА_5 та на земельну ділянку площею 0,29 га, для обслуговування вказаного житлового будинку, що розташована за тією ж адресою та належить ОСОБА_2. Банку надані повноваження на відчуження даного майна в порядку обумовленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». В даний час банк не може здійснити процедуру обумовлену ст. 38 Закону України «Про іпотеку», оскільки відповідачі на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно не звільнили приміщення житлового будинку, що відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку» є підставою для їх виселення зі зняттям з реєстраційного обліку. За захистом свого права, банк був змушений звернутися до суду. понісши додаткові витрати у вигляді судового збору 229 гривень 40 копійок.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, який діє як в своїх інтересах та і в інтересах інших відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечував та просив в задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області в судове засідання не зявився, що не є перешкодою для розгляду справи за його відсутності.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновкущо позов не підлягає задоволенню., з огляду на наступне.

На підставі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин.

Доказами, відповідно до ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, згідно ст. 61 ЦПК України, підставою для звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, які не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи 23 січня 2013 року рішенням Золочівського районного суду Харківської області, позовні вимоги ПАТ «Мегабанк» задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №27-281П/2008-з від 15.04.2008 , а саме одноквартирний житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Золочівський район ,с.Олексндрівка, вул.Чадунелі №18 , що належить на праві власності відповідачам ОСОБА_2 ,ОСОБА_3,ОСОБА_4 ,ОСОБА_5 та на земельну ділянку площею 0,29 га, для обслуговування вказаного житлового будинку, що розташована за тією ж адресою та належить ОСОБА_2.

Для задоволення вимог ПАТ «Мегабанк», що виникли з кредитного договору №27-281ПВ/2008 від 15.04.2008 року станом на 09.12.2011 року в розмірі 62007,04 грн, шляхом продажу ПАТ «Мегабанк» від свого імені зазначеного предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за ціною встановленою на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчої за звичайну ціну на цей вид майна у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Для здійснення продажу майна ПАТ «Мегабанк» надано право отримувати необхідні документи, з відповідачів стягнуто судові витрати.

28 січня 2014 року ухвалою апеляційного суду Харківської області апеляційні скарги ОСОБА_2 ,ОСОБА_3,ОСОБА_4 ,ОСОБА_5 відхилено, рішення Золочівського районного суду Харківської області від 23 січня 2013 року залишено без змін.

16 квітня 2014 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_2 рішення Золочівського районного суду Харківської області від 23 січня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2014 року залишено без змін.

За інформацією Золочівського РС ГУ ДМС України в Харківській області від 11 червня 2014 року №38/609 відповідачі ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, є зареєстрованими за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

З довідки Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області від 31 березня 2008 року №507 вбачається, що ОСОБА_2, його син ОСОБА_7, та дружина ОСОБА_8, дійсно проживають та зареєстровані у будинку, що розташований за адресою: Харківська область, Золочівський район ,с.Олексндрівка, вул.Чадунелі №18

03 вересня 2013 року ПАТ «Мегабанк» відповідачам ОСОБА_2 ,ОСОБА_3,ОСОБА_4 ,ОСОБА_5 спрямована вимога про добровільне звільнення житлового приміщення, в якому повідомлено про необхідність звільнення займаного приміщення житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область, Золочівський район ,с.Олексндрівка, вул.Чадунелі №18 в зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення Золочівського районного суду Харківської області від 23 січня 2013 року.

З довідки Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області від 25 серпня 2016 року №02-2-/459 вбачається, що щодо фондів житла для тимчасового проживання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в комунальній власності Олександрівської сільської ради, перебуває квартира №3 за адресою: Харківська область, Золочівський район, с. Олександрівка вул. Залізнична буд.37 кв.З. Квартира обліковується на балансі Олексаидрівського комунального сільського підприємства, знаходиться в задовільному стані, потребує поточного ремонту.

Факт задовільного стану вищезазначеної квартири оспорюється відповідачем ОСОБА_2

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення, а в частині третій - порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють з жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Судом було установлено, що в іпотеку було передано житловий будинок, придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів.

За таких обставин,суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку оскільки відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа : Олександрівська сільська рада Золочівського району Харківської області про усунення перешкод в розпорядженні,володінні та користуванні житловим приміщенням шляхом виселення -відмовити.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. М. Жорняк