Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 315/794/16 Головуючий у 1 інстанції: Телегуз С.М.
Провадження №22-ц/778/508/17 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - відділ державної виконавчої служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області, про стягнення заборгованості та неустойки (пені) по сплаті аліментів,

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_4, в якій просила стягнути з нього заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 15097,25 грн. станом на 31.01.2016 року, а також просила про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 17.09.2014 року по 31.01.2016 року в розмірі 46408,59 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що відповідач є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Шевченківського районного суду Запорізької області від 10.10.2014 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти у зв'язку з доглядом за дитиною в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, починаючи з 17.09.2014 року і до досягнення дитиною трьох років, тобто до 30.01.2016 року. Однак, вказане рішення суду відповідачем не виконувалось, у зв'язку з чим утворилася заборгованість в сумі 15097,25 грн., яку вона просила стягнути з відповідача, а також неустойку (пеню) в розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 17 вересня 2014 року по січень 2016 року в розмірі 46408.59 грн.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_3, неустойку за прострочення щомісячних аліментних платежів в сумі 2264,81 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.08.2012 року.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2014 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку та на користь дружини ОСОБА_3 були стягнуті аліменти у зв'язку з доглядом за дитиною в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, починаючи з 17.09.2014 року і до досягнення дитиною трьох років, тобто до 30.01.2016 року ( а.с. 6)..

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів на утримання дружини ОСОБА_3 від 01.10.2016 року, виконаного державним виконавцем Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, за ОСОБА_4 з 17.09.2014 року по 31 січня 2016 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 до досягнення дитиною трьох років у розмірі 15097.25 грн. (а.с. 38).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється, починаючи з того місяця, у якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

В апеляційній сказі апелянт зазначає, що вирахування пені лише за один місяць є помилковим. Розглядаючи спори про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментних зобов'язань до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обчислення неустойки та її загальною сумою, та не погоджується з доводами апеляційної скарги.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо.

Отже, ураховуючи правову природу пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з розуміння аліментів як періодичних платежів, які виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення зі сплати аліментів за кожен місяць також буде різнитись.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року в справі № 6-94цс15, на яку посилався суд в оскаржуваному рішенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16., в постанові Верховного Суду України від 1 червня 2016 року в справі №6-535 цс/16.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з розрахунком пені за прострочення сплати аліментів та її розміром в сумі 4529.62 грн. При цьому суд першої інстанції зазначені норми матеріального права застосував правильно.

Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Встановивши, що загальна сума заборгованості за аліментами за період з вересня 2014 року станом на січень 2016 року складає 15097.25 грн., та виходячи з того, ця заборгованість існує з вини відповідача ОСОБА_4, суд першої інстанції вірно врахував, що у ОСОБА_3 є право на отримання від боржника неустойки, яка відповідно до здійсненого судом розрахунку становить 4529.62 грн

Разом з тим, всупереч вимог ст. 60 ЦПК України відповідач ОСОБА_4 не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про погіршення його матеріального стану та зміни сімейного стану, та беручи до уваги наявність заборгованості за аліментам, яка існує з вини останнього, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для застосування ч. 2 ст. 196 СК України щодо зменшення розміру неустойки.

За таких обставин рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про стягнення неустойки в розмірі 4529 грн. 62 коп.

Оскільки між сторонами не має спору щодо розміру заборгованості за аліментами визначеною державним виконавцем в розмірі 15097 грн. 25 коп., яка стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за аліментами в розмірі 15097.25 грн.

Обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують і не спростовують висновки суду першої інстанції щодо визначення, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 листопада 2016 року у цій справі в частині задоволення позову про стягнення неустойки за прострочення щомісячних аліментних платежів в сумі 2264.81 грн. скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення щомісячних аліментних платежів в розмірі 4529 грн. 62 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: