Справа № 381/3646/16-ц Головуючий у І інстанції Осаулова Н. А.
Провадження № 22-ц/780/1314/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 14.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

14 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору недійсним, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 003882 від 06 травня 2016 року; стягнути з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь позивача 45 000 грн. та комісію банку у розмірі 450 грн., сплачену внаслідок здійснення вищевказаного платежу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 травня 2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ЛК «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу, згідно умов якого позивач мав на меті придбати трактор «МТЗ-82.1.26». Консультант товариства повідомила ОСОБА_2, що вартість трактора становить 85 000 грн. та після сплати 45 000 грн. трактор буде доставлено за місцем проживання позивача протягом 3-5 днів, де вони підпишуть акт-прийому передачі, після чого позивачеві потрібно буде сплатити решту суми 40 000 грн. Після отримання реквізитів ОСОБА_2 сплатив 45 000 грн. Однак, через кілька днів позивач дізнався, що між ним та відповідачем було укладено не договір купівлі-продажу, а договір фінансового лізингу. Вартість трактора, який позивач мав придбати, набагато більша, а сплачені 45 000 грн. є адміністративним платежем та поверненню не підлягає. Позивач вважає такі умови договору фінансового лізингу несправедливими та такими, що суперечать Закону України «Про захист прав споживачів».

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «ЛК «Ваш Авто» просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що враховуючи специфіку відносин, що виникають з договору фінансового лізингу, предмет угоди буде набуватися у майбутньому, а на момент підписання договору він відсутній, у звязку з чим сторони визначили найбільш можливі індивідуальні ознаки предмета лізингу. Ознаки предмета лізингу погоджені сторонами і є достатніми для вирізнення транспортного засобу серед інших. Сторони також погодили адміністративний платіж та вартість предмета лізингу. Загальними та спеціальними нормами не передбачено заборони включати до договору інші платежі, зокрема, ті, що є винагородою лізингодавця. Для визнання умов правочину несправедливими необхідна сукупність одночасно таких ознак, як порушення принципу добросовісності, істотний дисбаланс договірних прав та обовязків сторін та завдання шкоди споживачеві. Комісія за перерахунок коштів є доходом банку, а не товариства. На момент укладення договору відповідач не мав змогу отримати ліцензію з обєктивних причин. Дозвільним документом на здійснення відповідачем діяльності є довідка Національного комітету фінансових послуг від 11 червня 2015 року. Поняття змішаного договору в розумінні ст. 628 ЦК України не існує. Чинним законодавством не передбачено обовязкове нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу. Положення ст. 799 ЦК України не мають жодного відношення до договору фінансового лізингу. Законом України «Про фінансовий лізинг» встановлена проста письмова форма договору. Суд першої інстанції безпідставно звільнив позивача від сплати судового збору.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 06 травня 2016 року між ТОВ «ЛК «Ваш Авто» та ОСОБА_2 було укладено договір № 003882 фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, визначений у статті та у специфікації, а саме трактор «МТЗ-82.1.26».

06 травня 2016 року ОСОБА_2 сплатив адміністративний платіж в сумі 45 000 грн., що підтверджується квитанцією від 06 травня 2016 року № 0.0.547643297.1.

Згідно додатку № 1 до договору фінансового лізингу № 003882 від 06 травня 2016 року вартість предмета лізингу становить 17 716,54 доларів США.

16 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до ТОВ «ЛК «Ваш Авто» з заявою, в якій просив припинити дію договору фінансового лізингу та здійснити повернення адміністративного платежу у розмірі 45 000 грн.

У відповіді від 08 червня 2016 року ТОВ «ЛК «Ваш Авто», зокрема, зазначило, що у разі виявлення бажання розірвати договір, ОСОБА_2 необхідно направити відповідну заяву, в якій чітко вказати бажання розірвати договір і тоді договір буде розірвано згідно умов договору, а саме відповідно до ст. 12 п. 12.1. Крім того, відповідач зазначив, що позивач прийняв всі умови договору, які засвідчили підписом. У договорі детально визначені всі його істотні умови, сплати платежів, отримання товару та інше.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, містить несправедливі умови.

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ч. 2 статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 06 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «ЛК «Ваш Авто», нотаріально посвідчено не було, а тому вказаний договір є нікчемним.

Відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Проаналізувавши норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону № 1023-ХІІ є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 15 червня 2016 року (справа № 6-330цс15).

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З матеріалів справи вбачається, що згідно укладеного між сторонами договору фінансового лізингу лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати передбачені договором платежі (пункти 1.3 договору).

Вартість предмета лізингу на момент укладення договору становила 17 716,54 доларів США, з урахуванням ПДВ, що за обмінним курсом долара США до гривні на дату укладення цього договору складало 450 000 грн. з ПДВ (пункт 8.2 договору).

Гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара США до гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу в продавця (пункт 8.3 договору).

Усі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у додатках 1, 3 до договору фінансового лізингу. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно обмінного курсу долара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок лізингодавця (пункт 8.5 договору).

Отже, розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України.

Відповідно до пункту 10.4 договору в разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобов'язання до купівлі транспортного засобу підписати додаток 3 до цього договору із установленням щомісячних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно додатку 3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак цей додаток до договору не додається.

При цьому, згідно пункту 4.3 договору разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (додаток 3 до договору), який сторони зобов'язані підписати у момент підписання акту приймання-передачі.

Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача.

Крім того, статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. За положеннями цієї статті адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу (10 % вартості предмета іпотеки) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні статті 16 Закону № 723/97-ВР не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору.

У пункті 10.14 договору зазначено, що достроково погасити лізингові платежі можна не раніше ніж через 12 (дванадцять) календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокове погашення лізингових платежів у термін до 12 (дванадцяти) календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми дострокового погашення.

За змістом частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що положення договору фінансового лізингу є несправедливими, якщо містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення.

Таким чином, дослідивши умови договору фінансового лізингу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Враховуючи вищезазначене, а також висновки Верховного суду України, які містяться у постановах від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2766цс15), від 15 червня 2016 року (справа № 6-330цс15), та які є обовязковими в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України, доводи апеляційної скарги щодо безпідставності визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення адміністративного платежу не можуть бути прийняті до уваги.

Разом з тим, обґрунтованими є посилання ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на безпідставне стягнення комісії банку.

Так, згідно п. п. 2.1, 2.4 Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України у результаті операційної діяльності у банків виникають, зокрема, комісійні доходи. Комісійні доходи - операційні доходи за наданими послугами.

Враховуючи зазначене, сума коштів у розмірі 450 грн. є комісією, яка була отримана банком в результаті надання послуги ОСОБА_2 по перерахунку відповідачу адміністративного платежу у розмірі 45 000 грн.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача комісії банку у розмірі 450 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні даної позовної вимоги.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору в силу вимог ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», а, відтак, судовий збір, понесений ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» за подачу апеляційної скарги необхідно компенсувати за рахунок держави пропорційно до відхиленої частини позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що ОСОБА_2 не звільнений від сплати судового збору в силу діючого Закону України «Про судовий збір», який є спеціальним законом. Статтею 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових актів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Закон «Про судовий збір» не містить виключного переліку пільг щодо сплати судового збору, тому при визначенні таких пільг слід керуватися також іншими нормативно-правовими актами. Зазначена позиція міститься у пункті 7 постанови пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10. Таким чином, при чинності Закону України «Про захист прав споживачів», яким установлені відповідні гарантії споживачів, зокрема, звільнення споживача від сплати судового збору, незазначення споживачів у переліку осіб, які згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» мають пільги щодо сплати судового збору, не може свідчити, що вказана категорія осіб такої пільги не має.

Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, сплачений ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави, стягнувши з Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області на користь відповідача судовий збір у розмірі 12 грн. 12 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В ИР І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року в частині стягнення комісії у сумі 450 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про стягнення комісії у сумі 450 грн. відмовити.

В іншій частині рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто», місце знаходження вул. Шовковична, 42-44, м. Київ, судовий збір у розмірі 12.12 грн. (дванадцять гривень, 12 копійок).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_3