АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4644/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шаховніна М.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

представника відповідач ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Подільськогорайонного суду м. Києва від 14 лютого 2017року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу.

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року позивач звертаючись до суду ставив питання про стягнення коштів за договором банківського вкладу. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що протягом березня - листопада 2014 року між ним та банком було укладено декілька договорів про строковий банківський вклад з передачею грошових коштів визначених умовами договорів. Також в листопада 2013 року та березні 2014 року між ним та відповідачем були укладені договори про відкриття та обслуговування карткового рахунку платіжної картки та обслуговування банківського рахунку фізичної особи за умовами яких банк брав на себе зобов'язання видати вклади або його частину на першу вимогу вкладника. У той же час банком було відмовлено у задоволенні його заяв щодо повернення коштів у зв'язку із введенням в банку починаючи з 13 лютого 2015 року тимчасової адміністрації з подальшим прийняттям 12.06.2015 року рішення щодо його ліквідації. Вважаючи дії банку протиправними та такими, що порушують його права, просив суд задовольнити його вимоги.

Рішенням Подільськогорайонного суду м. Києва від 14 лютого 2017 рокуу задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про його скасування та постановлення нового про задоволення позову. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу, просили суд її задовольнити.

Представник відповідача не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Так судом при розгляді справи було встановлено, що 10 жовтня 2014 року між ним та відповідачем було укладено два договори № ДФ- та № ДФ-116755 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків. Банк прийняв на зберігання грошові кошти у сумі по 800 000 гривень за кожним договором, строком до 10 квітня 2015 року, з процентною ставкою 24,50% річних. Того ж дня, він уклав з ПАТ «Енергобанк» ще один договір про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків. За яким банк прийняв від нього на зберігання грошові кошти у розмірі 1 000 000 гривень, строком до 10 квітня 2015 року, з процентною ставкою 24,50% річних. 13 листопада 2014 року сторонами укладено договір про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №ДФ-. На підставі даного договору банк прийняв від нього на зберігання грошові кошти у розмірі 108 000 доларів США, строком до 16 листопада 2015 року, зі сплатою процентної ставки 12,5% річних. 06 липня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення коштів з депозитних вкладів, однак банк відмовив у поверненні коштів, у зв'язку з введенням у ПАТ «Енергобанк» з 13.02.2015 року тимчасової адміністрації.

Крім того, 12 листопада 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Енергобанк» укладено договір № 00-000821-11 про відкриття та обслуговування карткового рахунку платіжної картки «visa», залишок коштів на рахунку № НОМЕР_1 становить 1 889, 63 доларів США. 24 березня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №33892/ЕН про відкриття та обслуговування карткового рахунку фізичної особи, за яким залишок коштів на рахунку НОМЕР_2 становить 36 622, 80 доларів США, які також не були повернуті позивачу.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заявлених вимог виходив з того, що з запровадженням у банку тимчасової адміністрації, задоволення вимог кредитора може відбуватися в особливому, передбаченому спеціальним законом ( Закон України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») порядку, з дотриманням принципу черговості. А так як, позивач звернувся до до уповноваженої особи Фонду (ліквідатора) з заявою про повернення коштів лише в вересні 2016 року, а не протягом 30 днів як визначено законом, то відсутність кредиторської вимоги з боку ОСОБА_3, заявленої уповноваженої особи Фонду у визначених законом порядку та строки, унеможливлює захист прав позивача в судовому порядку та є підставою для відмови в позові.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано те, що Фонд не повернув коштів, які були передані відповідачу у відповідності до договорів. Хоча це є порушенням взятих на себе зобов'язань, після спливу зазначеного в договорі строку зберігання коштів, а відтак позивач повинен бути визнаний кредитором банку та отримати недовиплачені грошові кошти та відсотки за користування коштами, на думку колегії суддів не можуть бути підставою для скасування судового рішення виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, на виконання постанови Правління НБУ від 22.01.2015 року № 48/ БТ «Про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку (яка відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про Національний Банк України» є обов'язковою для банків) наказом в.о. голови правління ПАТ «Енергобанк» від 26.01.2015 року № 5 на період дії постанови НБУ № 48/БТ з 22.01.2015 року по 21.07.2015 року запроваджено обмеження в діяльності банку та визначено перелік заходів щодо забезпечення виконання таких обмежень, зокрема у п.21 наказу передбачено не допускати проведення будь-яких операцій,за наслідками яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності постанови НБУ № 48/БТ, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

Постановою Правління НБУ від 12.02.2015 року № 96 ПАТ «Енергобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.02.2015 року № 29 в банку запроваджено тимчасову адміністрацію з 13.02.2015 року по 13.05.2015 року, який продовжено за рішенням цього органу від 30.04.2015 року № 93 до 11.06.2015 року.

Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.06.2015 року № 115 було запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «Енергобанк» з 12.06.2015 року та рішенням цього ж органу від 26.05.2016 року № 842 строк процедури ліквідації продовжено на 2 роки.

Процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

Тобто згідно із положеннями ст.ст. 26, 27 та ст. 48 Закону та Розділів III і IV Положення № 14, Фонд гарантування починає виплату коштів в межах гарантованої державою суми відшкодування (200 000 гривень ) вкладникам неплатоспроможного банку, які включені у Загальний реєстр вкладників.

Відповідно до частини пятої ст.27 Закону протягом трьох робочих днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду Переліку вкладників.

ОСОБА_3 включений до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами у розмірі 200 000 гривень.

Згідно ч. 5 ст. 46 Закону, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заяви уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб - вкладників банку у межах гарантованої суми Фондом відшкодування за вкладами не заявляються.

18.06.2015 року в газеті «Голос України» за № 107 ( 6111) було здійснено опублікування відомостей про ліквідацію банку.

За ч. 1 ст. 49 Закону Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону. Будь - які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем вимога про повернення вкладу була подана за минуванням тридцятиденного терміну визначеного законодавством з моменту опублікування інформації.

Доказів, які б спростовували висновки суду в ході розгляду справи позивачем надано не було .

Відтак, відсутність у переданому Уповноваженою особою Переліку вкладників інформації щодо позивача, призвела до невнесення його даних, які не могли бути враховані при складанні та затвердженні Загального реєстру Фондом гарантування, що б давало право останньому на виплату позивачу коштів за депозитним вкладом за межами гарантованої суми.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Слід зазначити також, що позивач звертаючись до суду з позовом не ставив питання щодо відновлення його порушених прав, шляхом зобов'язання включити його до переліку кредиторів, однак це не свідчить, що таке право ним втрачено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Подільськогорайонного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді :