АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Васалатій К.А.
№22-ц/796/5113/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №756/3320/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Немировської О.В.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 таОСОБА_3, яка подана представником ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Світлана Миколаївна, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Київська міська рада, про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору купівлі-продажу житлового будинку,-

В С Т А Н О В И Л А

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору купівлі-продажу житлового будинку.

У мотивування вимог посилався на те, що 23 грудня 2011 року його батько ОСОБА_7 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовною заявою про визнання заповіту та договору купівлі-продажу будинку недійсними.

22 червня 2012 року Оболонським районним судом м. Києва було відкрито провадження у справі.

11 вересня 2012 року згідно журналу судового засідання представник позивача ОСОБА_7 заявив клопотання про ознайомлення з копією спадкової справи після померлої ОСОБА_8 та копіями документів про посвідчення договору купівлі-продажу.

Отже, вперше про порушення свого права та про особу, яка його порушила, ОСОБА_7 довідався 11 вересня 2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Таким чином, право звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, оскаржуючи зазначений заповіт, свідоцтво про право на спадщину за заповітом та договір купівлі-продажу житлового будинку перейшло від ОСОБА_7 до його сина ОСОБА_2

Так, підпис, поставлений на заповіті, що посвідчений Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою від 23 травня 1981 року та зареєстрований у реєстрі за номером №1-9599 від імені ОСОБА_8, не відповідає справжньому її підпису, а зроблений іншою особою.

На зворотній частині заповіту після слів «цей заповіт посвідчений мною» відсутнє прізвище, ім'я та по батькові нотаріуса, що посвідчував даний заповіт; у заповіті відсутня відмітка про час його укладення; у тексті заповіту літера «е» в кожному слові замінена відбитком друкарської машинки літерою «а», що в свою чергу вказує на неясність та породжує суперечки стосовно змісту заповіту.

Відповідно до листа, адресованого ОСОБА_5 Першою державною нотаріальною конторою №6384 від 05.07.1988 року, який міститься в спадковій справі №7203 щодо майна померлої ОСОБА_8, свідоцтво про право на спадкування на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, не може бути видане до встановлення факту приналежності спадкодавцеві документа на будинок.

У цьому ж листі зазначено, що Перша київська державна нотаріальна контора доводить до відома те, що згідно правовстановлюючих документів на будинок є розбіжності у прізвищі спадкодавця: у свідоцтві про смерть зазначено - «ОСОБА_8», а у правовстановлюючому документі на будинок - «ОСОБА_8». Для встановлення факту рекомендовано звернутись до суду.

Крім того, в спадковій справі №7203, розпочатій 11 грудня 1987 року, міститься копія актового запису про шлюб №1454 від 23 жовтня 1950 року, відповідно до якого прізвище до шлюбу чоловіка зазначено як «ОСОБА_9», в той же час його прізвище після укладення шлюбу зазначено як «ОСОБА_9» (російською мовою) або «ОСОБА_9» (українською мовою). Така ж ситуація з прізвищем жінки, яка до шлюбу була «ОСОБА_8», а після реєстрації шлюбу отримала прізвище «ОСОБА_8» (російською мовою) або «ОСОБА_8» (українською мовою).

Незважаючи на те, що згідно листа Першої державної нотаріальної контори №6384 від 05.07.1988 року ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкування на житловий будинок до встановлення факту приналежності спадкодавцеві документа на будинок у судовому порядку та на те, що згідно копії актового запису про шлюб №1454 від 23 жовтня 1950 року прізвище жінки «ОСОБА_8» після реєстрації шлюбу змінилось на «ОСОБА_8» або «ОСОБА_8», а не на прізвище «ОСОБА_8», Першою київською державною нотаріальною конторою 20 квітня 1990 року ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за номером №6н-947.

Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за заповітом є незаконним.

З урахуванням наведеного просив суд:

- визнати смерть ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, як надзвичайну чи/або невідворотну подію, що перешкоджала пред'явленню позову про визнання недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору купівлі-продажу житлового будинку;

- продовжити пропущений строк на пред'явлення позову про визнання недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору купівлі-продажу житлового будинку на шість місяців, а саме, до 11 березня 2016 року;

- заповіт ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_5, посвідчений Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою від 23 травня 1981 року та зареєстрований в реєстрі за номером №1-9599, визнати нікчемним і недійсним;

- свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Першою київською державною нотаріальною конторою 20 квітня 1990 року ОСОБА_5, зареєстроване в реєстрі за номером №6н-947, визнати недійсним;

- договір купівлі-продажу житлового будинку від 26 вересня 2003 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за номером №5603, визнати недійсним.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Світлана Миколаївна, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Київська міська рада, про визнання недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору купівлі-продажу житлового будинку залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду в частині мотивів відмови у задоволенні позову та виключити з неї наступні посилання: «При цьому ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 помер, і його смерть перешкодила його батьку пред'явити позов та оскаржити вищезазначений заповіт, свідоцтво про право на спадщину за заповітом та договір купівлі-продажу житлового будинку в межах строку прийняття спадщини передбаченого ст. 1270 ЦК України»; «11.09.2012 р. ОСОБА_7 - батько позивача, вперше був ознайомлений із спадковою справою після померлої ОСОБА_8, та копіями документів про посвідчення договору купівлі-продажу…»; «а в інших документах «ОСОБА_8», «ОСОБА_8», «ОСОБА_8»; «При цьому підпис, поставлений на заповіті, що посвідчений 11 Київською державною нотаріальною конторою від 23.05.1981 р. та зареєстрованого в реєстрі за номером № 1-9599 від імені ОСОБА_8 є незрозумілим. Також на зворотній частині оскаржуваного заповіту від 23.05.1981 р. від імені ОСОБА_8, після слів «цей заповіт посвідчений мною» відсутнє прізвище, ім'я та по батькові нотаріуса, що посвідчував даний заповіт, а у іншому «оригіналі» існує дописи іншим почерком (заповіт, який отримано із матеріалами спадкової справи до матеріалів цивільної справи №2/2605/3926/12)».

Зазначає, що в мотивувальній частині рішення суду зазначено «11.09.2012 р. ОСОБА_7 - батько позивача, вперше був ознайомлений із спадковою справою після померлої ОСОБА_8, та копіями документів про посвідчення договору купівлі-продажу…», однак той факт, що під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 з Першої Київської державної нотаріальної контори було витребувано спадкову справу №7203 щодо майна ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, за її заповітом, ніяким чином не свідчить про те, що саме в суді ОСОБА_7 «вперше був ознайомлений із спадковою справою». Крім того, в позові ОСОБА_7 зазначено, що про заповіт він був обізнаний ще у 2010 році.

Вказує, що в мотивувальній частині рішення суду зазначено, що «При цьому ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 помер, і його смерть перешкодила його батьку пред'явити позов та оскаржити вищезазначений заповіт, свідоцтво про право на спадщину за заповітом та договір купівлі-продажу житлового будинку в межах строку прийняття спадщини передбаченого ст. 1270 ЦК України», проте будь-які висновки суду про те, що смерть батька позивача перешкоджала останньому звернутися з позовом з аналогічними вимогами, з якими його батько звертався раніше і відмовився від них, є необґрунтованими.

Також в мотивувальній частині рішення суду вказано «»Як з'ясовано судом, і це підтверджується поясненням сторін, дійсно 23.05.1981 р. ОСОБА_8, а в інших документах «ОСОБА_8», «ОСОБА_8», «ОСОБА_8», склала заповіт на відповідача № 1 - ОСОБА_5.», однак не зрозуміло в яких саме документах зазначено «ОСОБА_8», «ОСОБА_8», «ОСОБА_8» і що саме підтверджено поясненнями сторін.

Крім того, без проведення судової експертизи та отримання висновків спеціаліста суд при дослідженні копій двох екземплярів оригіналів заповіту ОСОБА_8, які були складені у 1981 році за допомогою друкарської машинки і відповідно - на кожному окремо нанесено рукописний текст, приходить до висновку «При цьому підпис, поставлений на заповіті, що посвідчений 11 Київською державною нотаріальною конторою від 23.05.1981 р. та зареєстрованого в реєстрі за номером № 1-9599 від імені ОСОБА_8 є незрозумілим. Також на зворотній частині оскаржуваного заповіту від 23.05.1981 р. від імені ОСОБА_8, після слів «цей заповіт посвідчений мною» відсутнє прізвище, ім'я та по батькові нотаріуса, що посвідчував даний заповіт, а у іншому «оригіналі» існує дописи іншим почерком (заповіт, який отримано із матеріалами спадкової справи до матеріалів цивільної справи №2/2605/3926/12)».

Також посилається, що спадщина ОСОБА_8 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2, її спадщина прийнята спадкоємицею ОСОБА_5, а тому застосування до цих спадкових правовідносин норм чинного ЦК України неможливо.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Зазначає, що розглянувши справу 09 березня 2017 року без його участі, судом першої інстанції його було позбавлено права подати докази та пояснення.

Вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а ті обставини, які суд вважав встановленими є недоведеними. В оскаржуваному рішенні суду порушені та неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання заповіту ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_5 від 23 травня 1981 року нікчемним і недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_5 від 20 квітня 1990 року та договору купівлі-продажу житлового будинку від 26 вересня 2003 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, недійсними, ОСОБА_2 зазначав, що 23 грудня 2011 року його батько ОСОБА_7 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовною заявою про визнання заповіту та договору купівлі-продажу будинку недійсним. 11 вересня 2012 року представник ОСОБА_7 заявив клопотання про ознайомлення з копією спадкової справи після померлої ОСОБА_8 та копіями документів про посвідчення договору купівлі-продажу.Отже, вперше про порушення свого права та про особу, яка його порушила, ОСОБА_7 довідався 11 вересня 2012 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, а тому право звернутися до суду з вимогами про захист свого цивільного права або інтересу, оскаржуючи зазначений заповіт, свідоцтво про право на спадщину за заповітом та договір купівлі-продажу житлового будинку перейшло від ОСОБА_7 до його сина ОСОБА_2

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 02 березня 2015 року. (а.с. 19 т. 1)

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 у грудні 2011 року звертався до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання заповіту та договору купівлі-продажу будинку недійсними. (а.с. 21-22 т. 1)

У вересні 2012 року ОСОБА_7 подав заяву про зміну позовних вимог, в якій просив позовні вимоги про визнання заповіту на ім'я ОСОБА_5 недійсним залишити без розгляду, визнати договір купівлі-продажу житлового будинку від 26.09.2003 року в частині відчуження гаражу недійсним, визнати за ним право власності на гараж, виділити в його користування частину земельної ділянки, на які розташований гараж. (а.с. 41-42 т.1).

У суді апеляційної інстанції позивач підтвердив, що заявою про зміну позовних вимог його батько фактично зменшив об»єм заявлених вимог і тому його вимога про визнання заповіту недійсним не розглядалася. Були розглянуті вимоги, які він підтримав в судовому засіданні і в задоволені цих вимог суд відмовив.

Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

За положенням ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У ч. 1 ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

ОСОБА_2 у позові зазначає, що його батько ОСОБА_7 мав право на пред'явлення позову про визнання недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору купівлі-продажу житлового будинку, а оскільки він є спадкоємцем першої черги за законом, тому до нього в порядку спадкування перейшло таке право на пред'явлення позову.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. 1218 ЦК України)

Права спадкуються, якщо вони не є нерозривно пов'язаними з особою спадкодавця.

Однак, право на пред'явлення позову до суду не може успадковуватися і переходити від однієї особи до іншої.

Таким чином, право на пред'явлення позову про визнання недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору купівлі-продажу житлового будинку, яке, як зазначає позивач, належало його батьку ОСОБА_7, не успадковується.

Саме з підстав наявності у ОСОБА_2, як спадкоємця першої черги за законом, права на звернення до суду останній і звернувся з позовними вимогами про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору купівлі-продажу житлового будинку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності вимог про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору купівлі-продажу житлового будинку.

При цьому суд зазначив, що ОСОБА_2 унаслідував процесуальне право на звернення до суду з даним позовом після смерті свого батька.

Такий висновок суду суперечить вимогам закону, оскільки в суді апеляційної інстанції сторони підтвердили, що на день смерті ОСОБА_7 не заявив такий позов і процесуальне правонаступництво за таким позов не наступило та згідно закону не є успадкованим правом.

Інших підстав визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору купівлі-продажу житлового будинку позивач не заявляв.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відсутність у позивача ОСОБА_2 права на пред'явлення заявленого позову з підстав неможливості успадкування такого права після смерті ОСОБА_7, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог із зазначених вище підстав.

До суду першої інстанції представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подано заяву про застосування строку позовної давності. (а.с. 219-220 т. 1)

Щодо даної заяви колегія суддів зазначає таке.

У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» №14 від 18 грудня 2009 року роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав неможливості успадкування такого права, як пред'явлення позову, тому відсутні підстави для відмови в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. 1216, ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ст. 1223 ЦК України,статтями 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А

Апеляційні скарги ОСОБА_2 таОСОБА_3, яка подана представником ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова СвітланаМиколаївна, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Київська міська рада, про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору купівлі-продажу житлового будинку відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

О.В. Немировська