печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2017 року Печерський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді - Писанця В.А.

при секретарі - Доценку О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року позивач звернулась із вказаним позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточнень просила:

- скасувати наказ Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника № 371-0 від 31 жовтня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_2»;

- поновити ОСОБА_1 на роботі в Національному Києво-Печерському історико-культурному заповіднику на посаді провідного бібліографа бібліотеки з 31.10.2016 року;

- стягнути із Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника на користь ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 31.10.2016 року по час винесення рішення у справі, що станом на 03.05.2017 року становить 56222,46 грн;

- стягнути із Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника на користь ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1) надбавку за вислугу років з 01 квітня по 31 жовтня 2016 року у сумі 5374, 97 грн.;

- стягнути із Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника на користь ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1) допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі 81% посадового окладу у сумі 8385,93 гривень;

- стягнути із Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника на користь ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1) допомогу для вирішення соціально-побутових питань у сумі 10353,00 грн.;

- стягнути із Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника на користь ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні починаючи з 31.10.2016 року по час винесення рішення у справі, що станом на 03.05.2017 року становить 56222,46 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 31.10.2016 її було звільнено із займаної посади провідного бібліографа бібліотеки у зв'язку із введенням в дію штатного розпису Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, у зв'язку із тим, що відповідач неналежно виконав свій обов'язок по її працевлаштуванню, тобто не виконав вимог ч. 2 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України.

Крім того, зазначає, що починаючи із квітня 2016 року заробітна плата їй виплачувалася не в повному обсязі, а саме: відповідач припинив виплачувати надбавку до посадового окладу за вислугу років у розмірі 20 % від посадового окладу, яка була закладена у штатному розписі у фонді оплати праці.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечували та просили відмовити у задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач з 03.07.2000 перебувала у трудових відносинах з відповідачем, а з 01.04.2016 на посаді провідного бібліографа бібліотеки.

30.08.2016 позивач отримала письмове попередження про наступне вивільнення у зв'язку зі скороченням посади провідного бібліографа бібліотеки відповідно до наказу відповідача від 25.08.2016 № 273-о «Про введення в дію штатного розпису Національного Києва-Печерського історико-культурного заповідника з 01.07.2016».

31.10.2016 позивач була звільнена із займаної посади провідного бібліографа бібліотеки у зв'язку із введенням в дію штатного розпису Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст.62 Господарського кодексу України підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ч. 3 ст. 64 цього Кодексу підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Тобто, власник на свій розсуд має право формувати штат і структуру підприємства, установи або організації, змінити чисельність працівників певного фаху і кваліфікації та чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, що не забороняє одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, змінити чисельність інших посад.

Враховуючи зазначене, при вирішенні трудового спору щодо поновлення на роботі працівника, звільненого у зв'язку зі скороченням чисельності штату працівників, суд зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення та дотримання відповідачем порядку вивільнення працівника за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, зокрема, чи мало місце скорочення чисельності штату або чисельності працівників. Проте, суд не має права вирішувати питання про доцільність змін в організації виробництва та наступне скорочення штату працівників, а також наявність підстав для утворення інших структурних підрозділів та їх функціональне навантаження. Вирішення вказаних питань належить до виключної компетенції роботодавця (власника або уповноваженого ним органу).

Зі змісту ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпП України скорочення чисельності штату працівників охоплюється поняттям змін в організації виробництва і праці, що в свою чергу може містити скорочення одних підрозділів підприємства, установи, організації із вивільненням їх працівників і одночасне створення інших підрозділів із наповненням їх новими посадами, що в кінцевому результаті може мати місце кількісну більшість фактичних працівників в підприємстві, установі чи організації в цілому, однак це не може свідчити про те, що зміни в організації виробництва та праці і відповідно скорочення чисельності штату працівників не мали місце, оскільки такі внутрішні процеси формування структури і штату працівників вирішує виключно власник або уповноважений ним орган на свій розсуд.

Виходячи з норм трудового законодавства не передбачено право суду перевіряти доцільності скорочення працівників, оскільки власник підприємства або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників, ці питання стосується суто внутрішньої господарської діяльності окремого суб'єкта господарювання і не є предметом доказування у судових спорах.

Така позиція висловлена Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду в ухвалі від 28.01.2009 у справі № 6-14292св08.

При цьому однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як зазначено у положеннях ч.1 ч. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; (п.1); особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; (п.2); працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; (п.3).

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України не є обов'язком роботодавця.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 Кзпп України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Вказана правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України у справі №6-40цс15 від 01 квітня 2015 року.

Одночасно, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови від 06.11.1992 «Про практику розгляду трудових спорів», судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

В ході судового розгляду встановлено, що відповідачем було винесено наказ № 274-о від 25.08.2016 року «Про створення комісії для визначення переважного права на залишення на роботі працівників, що підлягають переведенню, звільненню та попередження про майбутнє вивільнення».

Засіданням Комісії для визначення переважного права на залишення на роботі працівників, що підлягають переведенню, звільненню та попередження про майбутнє вивільнення з роботи (далі - Комісія) від 30.08.2016р., що оформлене Протоколом № 1, керуючись ст. 49-2 КЗпП України, позивачу було запропоновано переведення на наступні посади: фахівець І категорії (0,25 посадового окладу) відділу музейно - освітньої роботи, прибиральник територій, службових приміщень садівник, технік І кат., та попереджено, що у разі відмови від запропонованих посад її буде звільнено відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України.

Пропозицією до письмового попередження від 31.08.2016 року позивачу було запропоновано наступні посади: касир квитковий (бухгалтерська служба), фахівець І категорії (менеджер - 0,5 ставки), фахівець II категорії (менеджер - 0,25 ставки), провідний інженер Відділу комунікацій (враховуючи що в особовій справі наявні свідоцтва Академії керівних кадрів культури і мистецтв про підвищення кваліфікації: НОМЕР_2 від 27 червня 2003 року - пройдено курси за напрямком «Комп'ютерні технології та редагування графічних зображень», НОМЕР_3 від 14 лютого 2004 року - пройдено курси за напрямком «Сучасні комп'ютерні технології: WЕВ - дизайн» та НОМЕР_4 від 31 січня 2009 року - пройдено курси за напрямком «Сучасні інформаційно - комп'ютерні технології та їхнє використання в професійній діяльності», начальник відділу виготовлення та реалізації виробів ужитково - декоративного мистецтва, фахівець 1 категорії Відділу музейно - освітньої роботи (0,25 ставки).

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про те, що відповідач, як роботодавець, виконав свій обов'язок по працевлаштуванню працівника в розумінні ст. 49-2 КЗпП України, оскільки запропонував позивачу всі вакантні посади, які з'явилися на підприємстві з моменту попередження про звільнення до моменту самого звільнення, разом з тим остання від запропонованих посад відмовилась.

Щодо можливості власника або уповноваженого ним органу в межах однорідних професій і посад проведення перестановки (перегрупування) працівників і переведення більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника слід зазначити наступне.

Комісією, за результатами дослідження особових справ працівників, посади яких були скорочені, з урахуванням кваліфікації, займаних посад у Заповіднику, досвіду, продуктивності праці та інших переваг для залишення на роботі (в розумінні положень КЗпП України), з метою мінімізації кількості звільнень працівників Заповідника, працівникам «Бібліотеки», у зв'язку зі скороченням даного структурного підрозділу, було запропоновано перелік вакантних посад, які на думку Комісії, вони могли б займати, а саме:

1) ОСОБА_3 - враховуючи кваліфікацію, стаж та досвід роботи на керівних посадах в Заповіднику (відповідно до таблиці - до роботи у відділі науково - бібліотечної та архівної справи працювала у відділі наукових видань) - було запропоновано посаду «Фахівець І категорії відділу музейно-освітньої роботи» (посадовий оклад згідно штатного розпису від 01.07.2016 року становить 7401,00 грн.);

2) ОСОБА_4 - враховуючи кваліфікацію, стаж та досвід роботи в Заповіднику (відповідно до таблиці - наявний досвід роботи архіваріуса архіву), - було запропоновано посаду «Архіваріус відділу документообігу» (посадовий оклад згідно штатного розпису від 01.07.2016 року становить 5819, 00 грн.). При цьому посада «Архіваріус відділу документообігу» була запропонована Комісією ОСОБА_4 з урахуванням довідки до акту огляду МСЕК (Серія АВ № 0434144 - третя група інвалідності, та із врахуванням положень ст.ст. 17, 18, 19, 20 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»;

3) ОСОБА_2 - враховуючи кваліфікацію, стаж та досвід роботи в Заповіднику (відповідно до таблиці - до роботи у відділі науково - бібліотечної та архівної справи працювала у науково - дослідного відділу музейних комунікацій), наявність в особовій справі свідоцтва Академії керівних кадрів культури і мистецтв про підвищення кваліфікації: НОМЕР_2 від 27 червня 2003 року - пройдено курси за напрямком «Комп'ютерні технології та редагування графічних зображень», НОМЕР_3 від 14 лютого 2004 року - пройдено курси за напрямком «Сучасні комп'ютерні технології: WЕВ - дизайн» та НОМЕР_4 від 31 січня 2009 року - пройдено курси за напрямком «Сучасні інформаційно - комп'ютерні технології та їхнє використання в професійній діяльності», - було запропоновано перелік посад, які вона могла б обіймати, а саме: фахівець І категорії (0,25 посадового окладу) відділу музейно - освітньої роботи, прибиральник територій, службових приміщень садівник, технік І кат., касир квитковий (бухгалтерська служба), фахівець І категорії (менеджер - 0,5 ставки), фахівець II категорії (менеджер - 0,25 ставки), провідний інженер Відділу комунікацій (посадовий оклад згідно штатного розпису від 01.07.2016 року становить 7401, 00 гри.), начальник відділу виготовлення та реалізації виробів ужитково - декоративного мистецтва (посадовий оклад згідно штатного розпису від 01.07.2016 року становить 8888, 00 грн.).

Таким чином суд приходить до висновку про те, що звільнення відповідачем позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було проведено із дотриманням порядку такого звільнення, а тому правових підстав для її поновлення на роботі не має.

Статтею 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у поновленні позивача на роботі, то не підлягають задоволенню вимоги позову про стягнення середнього заробітку, як похідні.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача надбавки за вислугу років з огляду на таке.

Пунктом 1 Порядку виплати доплати за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 22 січня 2005 р. № 84 «Про затвердження Порядку виплати доплати за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек», доплата за вислугу років установлюється працівникам державних і комунальних бібліотек (публічних, спеціальних та спеціалізованих) залежно від стажу роботи працівника у такому розмірі: понад 3 роки - 10 % посадового окладу.

Підпунктом 1 пункту 3 вищезазначеного Порядку виплати доплати за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек, зазначено, що до стажу роботи, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, зараховується час роботи в бібліотеках України, колишнього Союзу РСР на зазначених у переліку посадах.

Позивач зазначає, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу», бібліотеки установ відносяться до спеціальних бібліотек, однак, статтею 12 даного Закону встановлено, що бібліотека діє на основі статуту (положення), що затверджується її засновником (засновниками); У статуті (положенні) бібліотеки визначаються її статус, форма власності, джерела фінансування, вид і профіль діяльності. Статтею 13 вищезазначеного закону встановлено, що державна реєстрація бібліотек незалежно від форми власності проводиться за їх місцезнаходженням.

При цьому в ході судового розгляду встановлено, що до 02.06.2015 року в структурі НКПІКЗ існував науково - дослідний Відділ науково - бібліотечної та архівної справи, який був структурним підрозділом НКПІКЗ, однак зазначений структурний підрозділ не мав статусу «Бібліотека» в розумінні Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу», оскільки не був зареєстрований як «Бібліотека» відповідно до вимог даного Закону.

Крім того, безпідставними є вимоги позову про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної допомоги виходячи з наступного.

На виконання вимог абзацу 8 частини другої статті 28 Закону України «Про музеї та музейну справу», підпункту б) пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» від 30 серпня 2002 року № 1298, підпункту б) пункту 4 наказу Міністерства культури і туризму України «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки» від 18.10.2005 № 745, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.10. 2005 за № 1285/11565 та відповідно до Положення про преміювання працівників Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника, встановлення надбавок, доплат та надання матеріальної і грошової допомоги, працівникам НКПІКЗ надається:

- матеріальна допомога на оздоровлення, розмір якої встановлюється у сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, в межах фонду заробітної плати затвердженого в кошторисах доходів і видатків на відповідний бюджетний період;

- матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, розмір якої встановлюється у сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання, в межах фонду заробітної плати затвердженого в кошторисах доходів і видатків на відповідний бюджетний період.

Надання матеріальної допомоги здійснюється на підставі наказу Генерального директора та відповідної письмової заяви працівника про надання матеріальної допомоги відповідного виду при наявності коштів у кошторисі на відповідний бюджетний період.

Зокрема, підпунктом б) пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» від 30 серпня 2002 року № 12984 надано право керівникам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, при яких створені централізовані бухгалтерії, керівникам бюджетних установ, закладів та організацій в межах фонду заробітної плати, підтвердженого в кошторисах доходів і видатків надавати працівникам матеріальну допомогу, в тому числі на оздоровлення, в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік.

Враховуючи те, що Міністерством культури України, як головним розпорядником бюджетних коштів, по відношенню до відповідача, на відповідний бюджетний період, було доведено лише 19 відсотків від потреби Заповідника для надання матеріальної допомоги на оздоровлення працівників від загальної потреби Заповідника у 100 відсотків, то Заповідником, пропорційно до виділених бюджетних асигнувань, було надано допомогу на оздоровлення позивачу у розмірі 19 відсотків, а відтак позов в цій частині є безпідставним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10-11, 57-60, 208-209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя В.А. Писанець