ухвала

іменем україни

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року,

встановила:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що відповідно до укладеного 27 липня 2006 року договору № DNH4KP89961168 ОСОБА_6 отримав кредит в розмірі 2 070 грн 90 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

На порушення умов договору та норм закону, ОСОБА_6 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 23 вересня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 47 224 грн 61 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 1 652 грн 49 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 12 165 грн 77 коп., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 30 681 грн 37 коп., штрафів у сумі 500 грн (фіксована частина) та 2 224 грн 98 коп. (процентна складова).

Посилаючись на те, що відповідач добровільно борг не сплачує, позивач просив стягнути з нього заборгованість у розмірі 47 224 грн 61 коп. та понесені судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, а справу направити на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк не надав належних доказів, які б підтверджували наявність заборгованості відповідача у розмірі 47 224 грн 61 коп. за кредитним договором від 27 липня 2006 року, оскільки рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2014 року уже стягнуто заборгованість за цим договором у розмірі 14 544 грн 72 коп.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції у повній мірі погодитися не можна.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 27 липня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 був укладений договір № DNH4KP89961168, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 2 070 грн 90 коп. на придбання мобільного телефону вартістю 1 770 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

За умовами договору ОСОБА_6 зобов'язався погасити кредит до 27 липня 2007 року, погашення заборгованості здійснювати щомісяця в період сплати з 21 по 28 число кожного місяця у сумі 197 грн 26 коп. - щомісячний платіж.

06 листопада 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором від 27 липня 2006 року № DNH4KP89961168, що утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, за період з 21 серпня 2006 року станом на 23 вересня 2015 року у сумі 47 224 грн 61 коп., з яких: 1 652 грн 49 коп. - заборгованість за кредитом; 12 165 грн 77 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 30 681 грн 37 коп. - пеня; штрафи - 500 грн та 2 224 грн 98 коп.

Разом з тим судами попередніх інстанцій з'ясовано, що у листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» вже зверталося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором від 27 липня 2006 року № DNH4KP89961168 у розмірі 32 700 грн 09 коп., з яких: 1 652 грн 49 коп. - заборгованість за кредитом, 9 858 грн 89 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 19 155 грн 37 коп. пеня, штрафи - 500 грн та 1 533 грн 34 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні позову через пропуск позовної давності.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції.

Ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача заборгованість за кредитом у сумі 1 652 грн 49 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 9 858 грн. 89 коп., пеню у сумі 1 000 грн, штраф у сумі 500 грн (фіксована частина), штраф у сумі 1 533 грн 34 коп. (процентна складова), а всього 14 544 грн 72 коп. Під час ухвалення рішення суд прийняв до уваги стан здоров'я відповідача, який є інвалідом третьої групи, безробітний, а також розмір кредиту та нараховані санкції, які значно перевищують суму основного боргу.

Докази, які б свідчили про невиконання вказаного судового рішення, позивачем не надано.

Наявний у справі розрахунок заборгованості за кредитним договором охоплює період з 21 серпня 2006 року по 23 вересня 2015 року, без відрахування сум, вже стягнутих за судовим рішення від 26 березня 2014 року.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що кредитним договором передбачено сплату процентів позичальником до дня повернення кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом та в разі порушення строків погашення кредиту або сплати процентів - комісії за користування кредитними коштами та пені за кожен день прострочення платежу.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Так, апеляційний суд вищевикладеного належним чином не врахував, не перевірив доводів апеляційної скарги щодо заборгованості за процентами, пенею та штрафу, які нараховані після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, та дійшов передчасного висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

За таких обставин ухвалене судом апеляційної інстанції судове рішення не можна вважати законним та обґрунтованим й воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак