Справа № 536/1364/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року Кременчуцький районний суд Полтавської області складі: головуючого судді Клименко С.М.

за участю секретарів Ляш О.В., Дяденко С.В.

позивача ОСОБА_1 та її представника за угодою адвоката Максименка О.В.

відповідача ОСОБА_3 та його представників за угодами адвокатів Шевченка С.М. і Мельника О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, уточненим під час судового розгляду, до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що 03 жовтня 1987 року вона уклала шлюб з відповідачем, який розірвано з ініціативи останнього 20 березня 2016 року, але продовжували проживати однією сім'єю: вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали поточний ремонт будівель, відвідували, як подружжя, друзів та знайомих та відповідно приймали їх в гості.

За час перебування в шлюбних відносинах та проживання однією сім'єю вони набули наступне майно: в 2010 році автомобіль Mercedes ML 1998 року випуску державний номерний знак КВВ 17 вартістю 300 000 грн., в 2015 році автомобіль ВАЗ 2121 «Нива» 2003 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 вартістю 100 000 грн., в 2014 році трактор «Honda» вартістю 150 000 грн., станок для вантажного шиномонтажу вартістю 375 000 грн., станок для балансування вантажного транспорту вартістю 125 000 грн., станок для шиномонтажу легкового автотранспорту вартістю 75 000 грн., повітряні компресори (два) загальною вартістю 5000 грн., плазмовий телевізор «Sony» вартістю 15 000 грн., холодильник «Samsung» вартістю 6000 грн., пральну машину «Bosh» вартістю 5000 грн., мікрохвильову піч «Samsung» вартістю 700 грн., м'який куточок ( диван та крісло) вартістю 15 000 грн., спальний гарнітур вартістю 4500 грн., гарнітур для кухні вартістю 12 000 грн., душовий бокс вартістю 8 000 грн., причіп автомобільний НОМЕР_1 вартістю 2000 грн., скутер «Honda» вартістю 15 000 грн.

Посилаючись на положення ч.ч.1,2 ст.60, ч.1,2 ст.68, ч.1 ст.69, ч.1 ст.70, 74 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України вважає, що зазначене майно є їх спільною сумісною з відповідачем власністю, тому просила суд встановити факт проживання її однією сім'єю з ОСОБА_3 з березня 2006 року по вересень 2015 року.

В зв'язку з недосягненням ними угоди щодо поділу майна, просила врахувати, що фактичний його поділ та виділення часток є неможливим за предметними ознаками та стягнути з відповідача на її користь 1/2 ч. його вартості в сумі 606 600 грн. та понесені нею судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник за угодою адвокат Максименко О.В. позов підтримали та просили задовольнити, про обставини та підстави якого пояснили так, як це викладено в заяві та не заперечували проти виключення плазмового телевізора «Sony» вартістю 15 000 грн. із переліку майна, яке вона просить розділити, який знаходиться у їх з відповідачем сина.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити і пояснив, що в 1987 році вони з позивачем зареєстрували шлюб, який було розірвано в 2006 році. Вони продовжували проживали в одному будинку, але окремо один від одного. Він мав іншу сім'ю, дитину, разом з ними не проживав, але постійно на протязі 10 років спілкувався. В нього є бізнес, яким він займається і зараз, а позивачу він купив корів, щоб вона могла сама себе утримувала і допомагати дітям, і сам допомагав їй по можливості доглядати за ними. Автомобілі і обладнання для шиномонтажу, що просить поділити позивач, він купив за власні кошти та взяті в борг, які до теперішнього часу не повернув.

Представники відповідача ОСОБА_3 за угодами адвокати Шевченко С.В. та Мельник О.В. в судовому засіданні обґрунтовували свої заперечення проти позову посилаючись на положення ст. 71 СК України, на правову позицію Верховного Суду України викладену в рішенні у справі №6-135цс13 від 25.12.1013 року, п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та на відсутністю доказів в підтвердження позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх уповноважених представників, показання свідків, дослідивши подані сторонами докази та оцінивши їх з точку зору відповідності вимогам належності та допустимості, приходить до наступних висновків.

Кожна особа, як слідує зі змісту ст.3 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях визначено ч.4 ст.60 ЦПК України.

Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають зі сімейного права, пов'язані з визнанням майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини (1948 р.) проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Отже, при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно (постанова Верховного Суду України від 20 лютого 2012 р. у справі № 6-97цс11).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд вправі встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, так як даний факт має юридичне значення, від нього залежить виникнення майнових прав позивача.

Зі змісту ст.3 СК України вбачається, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, через формулювання її ознак.

Установлено, що сторони: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 03 жовтня 1987 року в Піщанській сільській раді Кременчуцького району Полтавської області, розірвання якого зареєстровано 20 березня 2006 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Кременчуцькому району Кременчуцького міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №33.

Сторони не заперечують, що після розірвання шлюбу проживали в будинку в АДРЕСА_1 до вересня 2015 року.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що вона проживає по сусідству з сторонами в с.Піщане, знає їх як хорошу сім'ю, що вони утримували корови, і вона купляла у ОСОБА_1 молоко, гроші давала їй, розмов про сім'ю з нею не було, в хату до них не ходила, все робили вдвох, їздили разом на автомобілі, мопеді.

Свідок ОСОБА_8 показав в судовому засіданні, що знає сторони з 2006 року, як чоловіка і жінку, чи був їх шлюб зареєстрований не знає, вели разом господарство, тримали корів, вони з жінкою купляли у них молоко, про це жінка домовлялись з ОСОБА_1, а молоко інколи приносив і ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_9 пояснила в судовому засіданні, що сторони - батьки її чоловіка, вона прийшла жити до них в сім'ю в с.Піщане в 2009 році, вони жили разом, все робили разом, купляли їм та дітям речі за спільні кошти, відсвяткували їм весілля разом, ходили сіно збирати вдвох, утримували корів, автомобілі купляли теж разом. Пізніше взнала, років через п'ять після сумісного з ними проживання, що їх шлюб незареєстрований, і що у батька ОСОБА_3 була інша сім'я.

Свідок ОСОБА_10 пояснила в судовому засіданні, що вона знає сім'ю ОСОБА_3 близько 10 років, працювала у належному його сестрі кафе поваром, яке знаходиться навпроти їх будинку в с.Піщане, куди він часто заходив пообідати, гроші платив сам, разом з ОСОБА_1 його не бачила, у неї купляла молоко, гроші давала їй, ОСОБА_3 займався шиномонтажем і там працювали у нього наймані робітники.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що сторони його сусіди, знає їх з 2013 року, бачив, як ОСОБА_3 постійно порався по господарству, займався шино монтажем, працював сам і мав ще найманих працівників, чи проживали вони разом з ОСОБА_1 не знає, в будинку не був, він йому говорив, що шиномонтаж його, а корови ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що зі сторонами проживає по-сусідству, брав молоко у ОСОБА_1 і гроші їй давав, а в ОСОБА_3 брав інструменти для користування, що вони розлучені не знав, в будинку не був, бачив його завжди одного, якось випивали на веранді, ОСОБА_1 вдома не було, про сім'ю не говорили, бачив, як ОСОБА_1 ганяла корів на пасовисько і доїла їх.

Оцінюючи представлені сторонами докази, суд вважає, що позивачкою не надано належних доказів того, що сторони в період з березня 2006 року по вересень 2015 року проживали однією сім`єю.

Суд критично відноситься до показань зазначених свідків в судовому засіданні, як докази в підтвердження позивачем позовних вимог та в запереченні позову відповідачем, визнає їх неналежними, оскільки надана ними інформація щодо предмету позову не конкретна, носить загальний характер та нічим не підтверджена.

Також суд не приймає тверджень позивача ОСОБА_1 про їх проживання з відповідачем та наявність реєстрації в одному будинку, як безспірний доказ проживання однією сім`єю, оскільки сам по собі цей доказ не може підтверджувати позовні вимоги.

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги не можуть вважатися обґрунтованими.

При цьому суд зазначає, що недоведеність факту проживання однією сім`єю свідчить про безпідставність вимог позивачки щодо визнання об'єктом спільної сумісної власності подружжя майна набутого в період з березня 2006 року по вересень 2015 року.

Оскільки в задоволенні позову позивачу відмовлено, то відповідно до ст.88 ЦПК України не підлягають до задоволення і вимоги позивача про стягнення понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст.10,11,88,209,212,214,215,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд всіма учасниками процесу на протязі 10 днів з часу його проголошення.

У разі застосування ст.218 ЦПК України скарга подається протягом десять днів з дня виготовлення повного рішення.

Суддя С. М. Клименко