Ухвала

іменем україни

22 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ФаловськоїІ.М., Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на 27/100 частини квартири, визнання недійсним договорів дарування квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 27/100 частин квартири АДРЕСА_1, визнати недійсними: договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, та договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, яка діяла в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_9

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 є членом ЖБК «Тракторист» і на підставі ордеру НОМЕР_1 від 14 липня 1983 року ОСОБА_5 була надана однокімнатна квартира АДРЕСА_1, на сім'ю у складі двох чоловік. Право власності на дану квартиру було оформлено на ОСОБА_5 на підставі довідки ЖБК «Тракторист» від 21 січня 1992 року про повну оплату вартості квартири. Разом з тим, ОСОБА_4 вказує про те, що у рахунок оплати вартості квартири ним було виплачено останній внесок, а тому вважає що є співвласником спірної квартири.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2011 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_4 право власності на 27/100 частин квартири АДРЕСА_1. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, посвідчений 30 січня 1992 року державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 4-597. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, яка діяла в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_9, посвідчений 05 березня 1996 року державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 2-905.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 18 лютого 2016 року, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалене судове рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 є членом ЖБК «Тракторист», якому як члену ЖБК, була надана однокімнатна квартира АДРЕСА_1 на склад сім'ї з двох чоловік, що підтверджується ордером НОМЕР_1 від 14 липня 1983 року.

Згідно довідки ЖБК «Тракторист» від 21 січня 1992 року про повну оплату вартості квартири, 27 січня 1991 року КП «РОБТІ» видано на ім'я ОСОБА_5 реєстраційне посвідчення, яке на час виникнення даних правовідносин було правовстановлюючим документом. Також з даної довідки вбачається, що повна вартість квартири становить 4997 руб. 32 коп., яка виплачена повністю. Останній внесок за квартиру в сумі 1352 руб. 34 коп. було здійснено 06 грудня 1991 року, що підтверджується квитанцією ощадної каси.

Відповідно до письмової угоди від 06 грудня 1991 року, яка укладена між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6, ОСОБА_4 сплачує останній внесок за квартиру АДРЕСА_1 і в цій частині стає її співвласником.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнали наявність такої домовленості з ОСОБА_4 та здійснення останнім оплати останнього внеску у сумі 1352 руб. 34 коп.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 30 грудня 1992 року власником квартири ОСОБА_8, яка 5 березня 1996 року подарувала її ОСОБА_9

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та ухвалюючи нове рішення у справі про відмову у позові, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що визнаючи за позивачем право власності на 27/100 частин спірної квартири, суд першої інстанції вирішив питання про права та обов'язки ПАТ «Державний ощадний банк України», як іпотекодержателя вказаного нерухомого майна, однак не залучив останнє до участі у справі, крім цього, визнав недійсними договори дарування на підставі норм цивільного кодексу, який на час їх укладення не діяв, оскільки відповідно до пунктів 1, 4 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог, а докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

О.В.Кафідова