У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державної організації «Лісове господарство «Білоозерське», третя особа - ОСОБА_5, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 2 червня 2014 року він працював у державній організації «Лісове господарство «Білоозерське» (далі - ДО «ЛГ «Білоозерське») провідним юрисконсультом. 14 липня 2015 року наказом т.в.о. директора господарства № 15/64-К його було звільнено з роботи за прогули без поважних причин у період з 15 травня 2015 року по 14 липня 2015 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вважав таке звільнення незаконним та проведеним з грубим порушенням трудового законодавства, оскільки він погодив з директором організації надання йому з 15 травня 2015 року відпустки терміном 1 день без збереження заробітної плати, проте відповідний наказ так і не було видано. У період з 18 травня 2015 року по 7 червня 2015 року наказом господарства № 15/3/К йому була надана додаткова оплачувана відпустка для складання навчально-екзаменаційної сесії. Крім того, у період з 18 травня 2015 року по 10 липня 2015 року він перебував на лікуванні. Також зазначав, що його не було ознайомлено з наказом про звільнення та не виплачено компенсацію за невикористану відпустку. Крім того, відповідач при звільненні частково порушив строк накладення дисциплінарного стягнення та не отримав згоду профспілки на його звільнення. Також внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдано моральної шкоди, яку він оцінив у 10 тис. грн.

Ураховуючи наведене, позивач просив поновити його на роботі, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та суму завданої моральної шкоди у розмірі 10 тис. грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів поважність причин відсутності на роботі у період з 15 травня

2015 року по 14 липня 2015 року, а, відтак, його звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України є законним.

Апеляційний суд погодився з такими висновками. При цьому послався на недоведеність порушення процедури звільнення - неотримання від позивача пояснень з приводу його відсутності на робочому місці, проведення звільнення без отримання згоди на це профспілкового органу, невидачу при звільненні усіх документів та сум, порушення строків притягнення до дисциплінарної відповідальності та безпідставний не допуск до роботи.

Зазначені висновки судів відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 було призначено на посаду провідного юрисконсульта з місячним випробувальним терміном, а з 2 липня

2014 року постійно наказом директора ДО «ЛГ «Білоозерське» від 2 червня

2014 року № 14/28-к.

12 травня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою про надання йому додаткової оплачуваної відпустки на період складання навчально-екзаменаційної сесії з 18 травня 2015 року по 7 червня 2015 року.

14 травня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою про надання йому відпустки без збереження заробітної плати на 15 травня 2015 року.

15 травня 2015 року було складено акт про відсутність протягом цього дня позивача на робочому місці, який підписали присутні його складенні троє працівників ДО «ЛГ «Білоозерський». 18 травня 2015 року було складено доповідну записку про відсутність позивача на роботі 15 травня 2015 року.

Наказом ДО «ЛГ «Білоозерське» від 18 травня 2015 року № 15/3/К ОСОБА_3 було надано додаткову оплачувану відпустку на період складання навчально-екзаменаційної сесії з 18 травня 2015 року по 7 червня 2015 року.

Відповідно до листа начально-наукового інституту заочного навчання Національної академії внутрішніх справ від 25 травня 2015 року студент ОСОБА_3 на начально-екзаменаційну сесію 2 семестру, яка проходить з 18 травня 2015 року по 7 червня 2015 року не з'явився.

Наказом ДО «ЛГ «Білоозерське» від 5 червня 2015 року № 15/44 К наказ від 18 травня 2015 року № 15/31К про надання позивачу додаткової відпустки визнано таким, що втратив чинність. Підставою видання цього наказу став зазначений лист навчального закладу.

Наказом ДО «ЛГ «Білоозерське» від 8 червня 2015 року № 15/58 на підставі доповідної записки старшого інспектора по роботі з кадрами про відсутність позивача на робочому місці створено комісію для проведення службової перевірки.

8 червня 2015 року старшим інспектором з кадрів ОСОБА_6 надіслало позивачу лист з проханням з'явитися на роботу та надати пояснення щодо відсутності на роботі з 15 травня 2015 року по 8 червня 2015 року.

13 липня 2015 року позивач з'явився на робоче місце та надав на підтвердження поважності причин своєї відсутності на роботі наступні документи: довідку фельдшерсько-акушерського пункту с. Стовп'яги Переяслав-Хмельницького району Київської області (далі - ФАП с. Стовп'яги) від 5 червня 2015 року № 138 про його перебування на лікуванні з 18 травня 2015 року по 5 червня 2015 року; довідку комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 8 червня 2016 року № 219 про звернення позивача за медичною допомогою 8 червня 2015 року; листок тимчасової непрацездатності серія АВЮ № 895844, яким підтверджується його амбулаторне лікування у період з 9 червня по 12 червня 2015 року; довідку ФАП с. Стовп'яги від 3 липня 2015 року № 161 про перебування його на лікуванні з 15 червня 2015 року по 3 липня 2015 року; довідку ФАП с. Стовп'яги від 10 липня 2015 року № 184 про перебування його на лікуванні з 6 липня 2015 року по 10 липня 2015 року.

З метою перевірки обґрунтованості видачі ФАП с. Стовп'яги ОСОБА_3 вказаних довідок ДО «ЛГ «Білоозерське» звернулось до КЗ Переяслав-Хмельницької районної ради «Переяслав-Хмельницький центр первинної медико-санітарної допомоги» та 14 липня 2015 року отримало відповідь головного лікаря про те, що медичним працівником ФАП с. Стовп'яги довідки на ім'я ОСОБА_3 видані безпідставно, з порушенням вимог Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян.

Під час проведення службового розслідування комісія не взяла до уваги вказані докази та у своєму акті від 14 липня 215 року зазначила, що ОСОБА_3 був відсутній на роботі без поважних причин з 15 травня 2015 року по 14 липня 2015 року.

Згідно з актом, складеним 14 липня 2015 року помічником лісничого ОСОБА_7, завгоспом ОСОБА_4, старшим інспектором по роботі з кадрами ОСОБА_6, ОСОБА_3 у їх присутності відмовився надати письмові пояснення з приводу його відсутності на роботі у період з 15 травня 2015 року по 14 липня 2015 року.

Також 14 липня 2015 року профспілковий комітет ДО «ЛГ «Білоозерське» надав згоду на звільнення позивача із займаної посади провідного юрисконсульта за прогули без поважних причин.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня).

У п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України суди повинні виходити із того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пп. 1-5, 7 ст. 40 КЗпП України пп. 2, 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації.

Урахувавши наведене, суди вірно вважали, що позивач не довів поважність причин його відсутності на роботі у період з 15 травня 2015 року по 14 липня 2015 року. Крім того, профспілковий комітет ДО «ЛГ «Білоозерське» надав згоду на звільнення ОСОБА_3 Отже, відповідачем при звільненні ОСОБА_3 дотримано вимоги трудового законодавства.

Таким чином, суди урахувавши, що 15 травня 2015 року та у період з 5 червня 2015 року по 10 липня 2015 року включно позивачем вчинено прогули, за які його було звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, а також дотримання роботодавцем процедури звільнення, дійшли до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Під час розгляду справи судами не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків судів не спростовують, тому колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик