АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1084/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із вказаним позовом, яким, після послідуючого уточнення, просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором кредиту №895/06-034-385 від 08.07.2008 у розмірі 29 797,38 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 07.06.2016 еквівалентно 744507,15 грн., з яких: 10 256,99 дол. США - заборгованість за відсотками, що еквівалентно 256 277,64 грн.; 15 752,08 дол. США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, що еквівалентно 393 576,08 грн.; 3788,31 дол. США - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, що еквівалентно 94 653,42 гривні та судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 11 167,60 грн.

В обґрунтування вказано на те, що згідно заочного рішення Городищенського районного суду від 04.10.2012 у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором кредиту позовні вимоги задоволено та, зокрема, стягнуто з відповідача заборгованість за договором кредиту у розмірі 43 356,43 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 3464802,91 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 32594,24 долари США, що еквівалентно 260476,87 грн.; за відсотками - 4243,35 долари США, що еквівалентно 33910,73 грн. та штраф за прострочення виконання зобовязання - 6518,84 доларів США, що еквівалентно 52095,31 грн.

Оскільки, станом на 06.06.2016 відповідач не виконав указане рішення суду, це стало підставою для звернення банку з даним позовом до суду. Так як рішенням Городищенського районного суду від 04.10.2012 стягнуто борг станом на 21.05.2012, отже сума боргу в даній справі обраховується за період часу з 22.05.2012 по 07.01.2015 (кінцевий термін повернення кредитних коштів).

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 13.03.2017 позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №895/06-034-385 від 08.07.2008 у розмірі 10256 доларів США 99 центів заборгованість за відсотками, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 256 277,64 грн., а в іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги у справі задовольнити повністю, мотивуючи про те, що висновки суду про відмову у задоволенні вимог про стягнення пені є помилковими, оскільки правовими висновками ВСУ у справах №6-249цс15 від 02.12.2015 та №6-1206цс15 від 23.09.2015 передбачено стягнення з позичальника сум пені, встановлених кредитним договором, у разі неналежного виконання ним умов такого договору. Суд протиправно не повернув позивачу суми надмірно сплаченого судового збору після зменшення позовних вимог у справі.

Розглядаючи вказану апеляційну скаргу позивача - ПАТ «Укрсоцбанк» колегія суддів вважає за необхідне перш за все визначити межі апеляційного перегляду оспорюваного рішення суду першої інстанції у відповідності до вимог ст.303 ЦПК України, згідно до якої апеляційних суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, зважаючи на те, що оскаржуючи рішення суду першої інстанції ПАТ «Укрсоцбанк» в апеляційні скарзі фактично просить його змінити, стягнувши лише недостягнуту судом першої інстанції заборгованість відповідача за відсотками та пенею за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 14045,3 доларів США, що еквівалентно 351 161,60 грн. Оскільки судом першої інстанції заборгованість відповідача за відсотками стягнуто, тому суд апеляційної інстанції розглядає доводи апеляційної скарги банку щодо правомірності відмови суду першої інстанції в задоволенні позову в частині стягнення пені несвоєчасне повернення відсотків.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, суд першої інстанції виходив із того, що ч.2 ст.625 ЦК України стягнення пені не передбачено.

Однак погодитися з правильністю таких висновків суду першої інстанції, колегія суддів не може, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що 08.07.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк»), як банком, та ОСОБА_6, як позичальником, укладено кредитний договір №895/06-034-385, згідно якого останній отримав кредит у сумі 37866,00 доларів США зі сплатою 13,5% річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 06.01.2015. Згідно умов цього договору ОСОБА_6 мав погашати кредит щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту.

У звязку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань, заочним рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 04.10.2012 задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за договором кредиту та стягнуто з позичальника кредитну заборгованість у розмірі 43 356,43 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 346 482,91 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 32594,24 долари США, що еквівалентно 260476,87 грн.; за відсотками - 4243,35 долари США, що еквівалентно 33910,73 грн. та штраф за прострочення виконання зобовязання - 6518,84 доларів США, що еквівалентно 52095,31 грн.

Згідно листа Городищенського РВ ДВС ГТУ юстиції у Черкаській області від 25.10.2016 №1825/14.9-25 на виконанні у зазначеному відділі перебуває виконавчий лист 2/2302/515/2012 від 22.05.2013 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 346482,91 грн. (ВП №38824721). Станом на 01.11.2016 залишок боргу складає 282334,13 грн., погашено 64148,78 грн.

Далі, як вказано у правовому висновку ВСУ у справі №6-1206цс15 від 23.09.2015, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для врахування, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Разом із тим, за змістом ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, відповідно до п. 17 постанови пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора також і права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Колегія суддів враховує, що п.4.1 кредитного договору передбачено, що за прострочення строків повернення кредиту чи прострочення сплати відсотків за кредитним договором позичальник зобовязаний сплачувати банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання; ч.ч.1, 2 ст.551 ЦК України - предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Виходячи із того, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, тобто встановлення максимального розміру пені повязано з розміром облікової ставки Національного банку України, а чинним законодавством України Національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти, то колегія суддів приходить до висновку, що пеня має розраховуватись лише у грошовій одиниці України гривні, що відповідає правовій позиції ВС, викладеній у постанові від 01.04.2015 року.

Із системного аналізу викладених вище норм кредитного договору (п.4.1), правового висновку ВСУ у справі №6-1206цс15 від 23.09.2015, та розяснень п. 17 постанови пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи ту обставину, що станом на день звернення з даним позовом до суду позичальник належним чином не виконав свої кредитні зобовязання щодо повернення відсотків за користування кредитом, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з позичальника на користь банку пені у сумі 94 653,42 грн.

Доказів належного виконання своїх зобовязань за договором кредиту відповідач суду не надав.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому колегія суддів вважає помилковими висновки суду про те, що у задоволенні вимог про стягнення пені слід відмовити у звязку з тим, що їх не передбачено нормами ст. 625 ЦК України у світлі розяснень п. 17 постанови пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», так як у цьому ж пункті постанови пленуму вказано про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору. Тобто умови кредитного договору, зокрема, щодо обовязку по сплаті пені, є такими, що мають виконуватися належним чином.

У даному випадку вказівку пленуму на положення ст. 625 ЦК України щодо вимог про стягнення індексу інфляції та 3% річних у разі прострочення виконання грошового зобовязання слід враховувати при вирішення саме вказаних позовних вимог, які ґрунтуються на цій нормі законодавства, а не тих, що слідують з умов договору, яким може бути передбачено, зокрема, випадки для нарахування пені.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 13 березня 2017 у даній справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені слід скасувати у звязку з порушенням судом норм матеріального права (застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України, яка щодо правовідносин сторін у справі про зобовязання сплатити пеню не застосовується) та процесуального права щодо законності та обґрунтованості судового рішення (ст. 213 ЦПК України) та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог, в решті рішення суду має бути залишено без змін.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з урахуванням стягнення судом першої інстанції 3844,16 грн. судового збору, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 11022,42 грн. понесені ним при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції та пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що в силу положень ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» та п.42 постанови пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» згідно якого питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства, для того, щоб повернути зайво сплачений у Городищенському районному суді Черкаської області судовий збір позивач має звернутися з відповідним клопотанням до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, змінити, скасувавши в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6 про стягнення пені задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 895/06-034-385 від 08.07.2008 у вигляді пені за несвоєчасне повернення відсотків на загальну суму 94653,42 грн., а також 19607,82 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції.

У решті рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :