У х в а л а

09 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 липня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 22 вересня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Біловежівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області про визнання права на постійне користування земельною ділянкою фермерського господарства в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а :

Бахмацький районний суд Чернігівської області рішенням від 06 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 22 вересня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 21 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Бахмацького районного суд Чернігівської області від 06 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 22 вересня 2016 року залишила без змін.

24 лютого 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 липня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 22 вересня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 407, 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження підстави перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України визначено, що підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 21 грудня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про те, що державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, виданий на ім'я ОСОБА_5, надавав їй право лише користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства відповідно до вимог чинного на той час законодавства і не передбачав можливості спадкування цього права, проте позивач не позбавлений права на звернення до власника спірної земельної ділянки для оформлення свого права на користування цією ділянкою.

Саме такий висновок міститься у наданій постанові від 23 листопада 2016 року, на яку посилається заявник, Верховний Суд України дійшов висновку про те, що згідно із частиною першою статті 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки й особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, тому право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта, без укладення такого договору із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, і воно не входить до складу спадщини.

Отже, порівняння наведеного судового рішення із рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав вважати, що висновки, викладені в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року, суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Біловежівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області про визнання права на постійне користування земельною ділянкою фермерського господарства в порядку спадкування за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 липня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 22 вересня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко