АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/2727/15-ц Головуючий у 1-ій інстанції - Васалатій К.А.
Апеляційне провадженн Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/2171/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Перетятько А.К.

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

відповідача: ОСОБА_4

представника відповідача: ОСОБА_5

третя особа: ОСОБА_6

третя особа: ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності на квартиру

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_4

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, в якому просив визнати за ним особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_1.

Також із зустрічною позовною заявою звернулась ОСОБА_4 до ОСОБА_2 в якій просила визнати за нею право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 рокупозов ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визнати за ним особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_1

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин справи, що мають значення для справи. Зокрема зазначає, що судом безпідставно не допитано свідків. Зазначає, що залучаючи у якості третіх осіб доньок сторін суд першої інстанції не встановив, чи дійсно рішення може вплинути на їх права та обов'язки. Крім того, зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 накопичувала свої статки на свій банківський рахунок.

Також з апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_4, в якій просила рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення часток та просила визнати за нею право власності на 3/4частини квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин справи, що мають значення для справи. Зокрема зазначає, що судом безпідставно не допитано свідків. Зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував інтереси доньок.

Позивач та представник позивача підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити та заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4

Відповідач та її представник позивача підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити та заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2

Треті особи підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_4 та просили її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 31 жовтня 1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено шлюб, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про одруження.

В період перебування сторін у шлюбі у них народились доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочним рішенням від 31 жовтня 2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - розірвано.

Судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи довідки ЖСК «Южно-Сахалінець-6» ОСОБА_2 був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 з 25 лютого 1987 року по 15 листопада 2000 року включно. У березні 1993 року ОСОБА_2 сплачено у повному розмірі грошовий пай за вказану квартиру, яка є його особистою приватною власністю (а.с.9).

20 грудня 2000 року ОСОБА_4, яка діяла на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу квартирі АДРЕСА_2 та яку вона продала за 80000 рублів.

23 лютого 2001 року ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 за 13026 грн 80 к. (а.с. 13-16).

Судом встановлено, що сторони та їх діти проживають у спірній квартирі.

Враховуючи те, що спірне майно було придбано в період шлюбу та до набрання чинності СК України, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо застосування статей 22, 28, 29 КпШС України.

Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ч.1 ст.28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1 ст. 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Підсумовуючи вищенаведене, а також не надання ОСОБА_2 належних доказів того, що кошти, які витрачались на придбання спірного майна були його особистими коштами (отримані внаслідок продажу майна, що перебувало у його особистій власності) не надання суду договору укладеного між сторонами, який би свідчив, що майно придбано в особисту власність та за особисті кошти, а також враховуючи вимоги норм КпШС України, колегія суддів приходить до висновку, що квартири АДРЕСА_1є спільним майном подружжя, а тому погоджується з висновком суду про його поділ в рівних частинах.

Разом з тим колегія суддів вважає, що підстав для відступу від рівності часток у спільному майні подружжя у суду не має, оскільки ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 має заборгованість по аліментам на утримання доньок та інших доказів, які б давали підстави для відступу рівності часток.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про те, що кожним із подружжя має бути визнано право особистої власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційних скарг, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: