Справа № 626/2072/16-ц
Провадження № 2/626/60/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

13.03.2017 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді Рибальченко І.Г.

за участі секретаря Кузнєцової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "ГПЛ" , третя особа ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який неодноразово уточнював, та просив стягнути з відповідача на відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою кошти в сумі 25443,3 грн., 1000 грн. - розмір франшизи та 5000 грн. на відшкодування моральних збитків, крім того вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог позивач посилався на те, що 23.09.2013 року о 20-й годині 30 хвилин на 48км+400м автошляху Полтава-Красноград Красноградського району Харківської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу автомобіля. Водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем ISUZU NQR 71R номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ТОВ "ГПЛ" допустив зіткнення з автомобілем ZHONGXING номерний знак НОМЕР_2, який належав ОСОБА_1

Постановою судді Красноградського районного суду Харківської області від 04.11.2013 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована АТ "СК "АХА Страхування", згідно полісу, сума страхового відшкодування за шкоду, завдану життю та здоров'ю потерпілого складає 100000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн., розмір франшизи встановлений в сумі 1000 грн. В результаті ДТП автомобіль ОСОБА_1 був технічно пошкоджений.

Для об"єктивного встановлення матеріального збитку заподіяного автомобілю ОСОБА_1 було призначено автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському НДІСЕ. Відповідно висновку експерта від 15.01.2016 року № 5056-15, сума збитку завданого власнику автомобіля ZHONGXING номерний знак НОМЕР_2, склала 14600,52 грн. Вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля станом на даний час - 40943,82 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля ZHONGXING номерний знак НОМЕР_2, з урахуванням зносу замінних деталнй станом на даний час - 23697,78 грн.

22 грудня 2016 року АТ "СК "АХА Страхування", відповідно мирової угоди укладеної сторонами та визнаної ухвалою Красноградського районного суду від 30.11.2016 року, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 13037,15 грн.

Таким чином позивач вважав, що з ТОВ "ГПЛ" потрібно стягнути на його користь різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 25443,30 грн. (40943,82 грн.- 14600 грн.=25443,3 грн.), а крім того 1000 грн. франшизи.

ОСОБА_1 зазначив, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 5000 грн. та просив стягнути ці кошти з відповідача ТОВ "ГПЛ".

Також ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача понесені ним при зверненні до суду витрати за надану правову допомогу, сплату судового збору, кошти за оплату вартості авто товарознавчої експертизи.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ "ГПЛ" проти позову ОСОБА_1 заперечував та надав суду письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні вимог позивача про стягнення з ТОВ "ГПЛ" на його користь коштів.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши письмові пояснення, матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови Красноградського районного суду Харківської області від 04.11.2013 року ОСОБА_2, який керував ISUZU NQR 71R номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ТОВ "'ГПЛ", визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП .

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В результаті дій ОСОБА_2 було пошкоджено майно позивача у вигляді автомобіля ZHONGXING номерний знак НОМЕР_2, в зв'язку з чим ОСОБА_1 заподіяна матеріальна шкода.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ТОВ "ГПЛ" була застрахована АТ "СК "АХА Страхування", що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АС/0752573 від 20.02.2013 року. Сума страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну визначена в розмірі 50000 грн., розмір франшизи встановлений в сумі 1000 грн.

22 грудня 2016 року АТ "СК "АХА страхування" здійснило ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування у розмірі 13037,15 грн.

Згідно висновку експерта від 15.01.2016 року № 5056-15, сума збитку завданого власнику автомобіля ZHONGXING номерний знак НОМЕР_2, склала 14600,52 грн. Вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля станом на даний час - 40943,82грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля ZHONGXING номерний знак НОМЕР_2, з урахуванням зносу замінних деталнй станом на даний час - 23697,78 грн.

До матеріалів справи не було долучено Акту виконаних робіт з приводу здійснення ремонту транспортного засобу позивача. Надано розрахунок вартості робіт по поточному ремонту автомобіля ОСОБА_1 на суму 73485 грн. та товарний чек ФОП "Зінченко ВП." від 08.02.2016 року на суму 73485 грн. Зі слів позвача, надані документи підтверджують, що його автомобіль було відремонтовано.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України, факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов"язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року №1961-ІV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів "(далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закон № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов"язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов"язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання- первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов"язково припиняє деліктне зобов"язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов"язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов"язаний виконати обов"язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов"язання не створює обов"язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов"язаний виконати свій обов"язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов"язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов"язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов"язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов"язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15.

Отже, позивач має право вимоги до відповідача про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП. Визначаючи розмір відшкодування суд приймає до уваги, що відповідно до ст.29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов"язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки полісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003року №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003року за №1074/8395 (надалі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектовування колісного транспортного засобу (надалі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Пунктом 8.3 цієї методики встановлено, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Така сама позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015року у справі №6-691цс15.

Отже, стягнення вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу має місце лише за умови використання нових вузлів, деталей, комплектуючих частин іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів. Між тим, таких відомостей матеріали справи не містять.

З матеріалів справи встановлено, що 22 грудня 2016 року АТ "СК "АХА страхування" здійснило ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування у розмірі 13037,15 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди 23697,78 грн. та страховою виплатою в сумі 13037,15 грн. складає 10660,65 грн.., яку повинен відшкодувати відповідач ТОВ "ГПЛ".

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована АТ "СК "АХА Страхування". Згідно полісу за №АС/0752573 від 20.02.2013 року розмір франшизи встановлений в сумі 1000 грн., яка після сплати сттраховою компанією 13037,15 грн. ОСОБА_1 виплачена не була, а тому 1000 грн. слід стягнути з ТОВ "ГПЛ".

Щодо наявності підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно ч.ч. 1-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характер правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань,погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди" (зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з"ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Виходячи з приписів ст.ст. 23,1167 ЦК України, підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з наступних елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов'язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню в сумі 2000 грн., що відповідатиме принципам справедливості, розумності та об'єктивності.

Питання про відшкодування судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.ст.84,88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 22, 509, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ "ГПЛ" на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 11660 (одинадцять тисяч шістсот шістдесят) гривень 63 копійки.

Стягнути з ТОВ "ГПЛ" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з ТОВ "ГПЛ" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6090 (шість тисяч дев"яносто) гривень 51 копійка.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подання протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги через Красноградський районний суд Харківської області. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного провадження.

Суддя