УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ГулькаБ.І., Закропивного О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Просто-страхування», третя особа - публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», про стягнення страхового відшкодування, пені та інфляційних втрат за касаційною скаргою представника ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 25 лютого 2012 року між ним та приватним акціонерним товариством «Просто-страхування» (далі - ПрАТ «Просто-страхування») був укладений договір добровільного страхування транспортного засобу зі строком дії до 27 травня 2013 року.

Предметом даного договору є автомобіль «Мітсубісі Педжеро 3.0», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить йому на праві власності.

27 квітня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зазначений транспортний засіб зазнав ушкоджень.

30 квітня 2013 року він повідомив відповідача про дорожньо-транспортну пригоду, а 17 травня 2013 року подав заяву про виплату страхового відшкодування, на яку отримав відмову з посиланням на те, що вказана пригода відповідно до умов договору страхування не може бути визнана страховим випадком.

Вважаючи таку відмову відповідача необґрунтованою та безпідставною, просив стягнути із ПрАТ «Просто-страхування» страхове відшкодування в розмірі 20 492 грн 77 коп., пеню - 750 грн 04 коп., три відсотки річних - 1 130 грн 19 коп., інфляційні втрати - 10 379 грн 34 коп.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 6 грудня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій, вірно застосувавши положення ст. ст. 526, 979 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про страхування», належним чином оцінивши подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходили із того, що дорожньо-транспортна пригода сталася у зв'язку з порушенням ОСОБА_4 п. 2.3-А Правил дорожнього руху, що відповідно до умов договору страхування не є страховим випадком, тому відсутні підстави для виплати страхового відшкодування.

Указані обставини не спростовані позивачем, що є його процесуальним обов'язком.

Колегія погоджується з такими висновками.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій були враховані висновки та мотиви, викладені в ухвалі колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року, які відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України є обов'язковими при новому судовому розгляді справи.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
Б.І. Гулько О.В. Закропивний