Справа № 307/534/17
Провадження № 2/307/634/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого Чопик В.В. при секретарі Олексій Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вільховецької сільської ради, Тячівської Державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Вільховецької сільської ради, Тячівської Державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 85 років померла його тітка ОСОБА_4, яка проживала в АДРЕСА_1. При житті його тітка ОСОБА_4 зробила на його ім'я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Вільховецької сільської ради за реєстром № 93 від 24.12.2014 року, яким заповіла йому ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 все майно, яке належало їй на момент смерті.

До спадкового майна належить житловий будинок та прибудови в с. Вільхівці Тячівського району Закарпатської області по вулиці Борканюка НОМЕР_1.

Після смерті тітки він у встановлений законом строк звернувся з заявою до Тячівської державної нотаріальної контори, але він не може вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування вказаного житлового будинку через відсутність правовстановлюючого документу, яким би посвідчувалось право власності ОСОБА_4 на це майно, хоча тітка за свого життя почала оформляти право власності, виготовивши технічний паспорт на будинок, але зареєструвати його не встигла. Вважає, що суд може визнати за ним право власності на вище зазначене нерухоме майно з таких підстав: його тітка ОСОБА_4 залишила на його ім'я ОСОБА_1 заповіт та виготовлений нею технічний паспорт на житловий будинок НОМЕР_1 від 22 січня 2014 року. Факт належності спадкового майна померлій ОСОБА_4 підтверджується наступними документами: довідкою про належність будинку померлій, заповітом №93 від 24.12.2014 р. складений ОСОБА_4. До спадкового майна належить житловий будинок та земельна ділянка площею 0,15 га, на якій розташоване спадкове майно, інвентаризаційна вартість якого становить 86 743 гривень. Тому просить суд визнати за ним ОСОБА_1 право власності на спадковий житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1

Представник позивача в судове засідання не з'явився, а надіслав заяву в якій просить розглядати справу за відсутністю позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Представник відповідача Вільховецької сільської ради в судове засідання не з'явився, а надіслав заяву в якій просить розглядати справу за відсутністю представника сільської ради.

Представник відповідача Тячівської райдержнотконтори в судове засідання не з'явився, а надіслав заяву в якій просить розглядати справу за відсутністю представника. Проти задоволення позову не заперечують.

У зв'язку з неявкою сторін, на підставі ст. 197 ч. 2 ЦПК України, фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4, згідно даних по господарській книзі Вільховецької сільської ради, є власником дворогосподарства АДРЕСА_2 що стверджується довідкою №436 від 09.02.2017 р. виданою Вільховецькою сільською радою.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла,що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 22.08.2016 р..

При житті ОСОБА_4 зробила заповіт, яким заповіла ОСОБА_1 все своє майно, яке належало їй на момент смерті, який було посвідчено секретарем виконкому Вільховецької сільської ради за реєстром № 93 від 24.12.2014 року.

Згідно до правової позиції, викладеної у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування", вбачається, що у відповідності до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2014 року N 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до ст. З вищевказаного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13 червня 2012 р. N 6-54цс12).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року")

Як вбачається з технічного паспорту спадковий будинок побудований в 1958 році і право власності на нього в той час підтверджує: особливі рахунки в господарських книгах, довідки сільської ради про належність будинків конкретним власникам, про сплату податків на будівлю та обов'язкової їх страховки , що стверджується аб. 5 п.1.2. « Рекомендаций по вопросам удостовирения договоров об отчуждении жилого дома ( части дома ) либо квартири в доме жилищно- строительного коллектива индивидуальних застройщиков» від 22.12.1986 року, де зазанчено, що «в сельской месности подтверджением приднадлежности дома могут служить соответствующие справки исполкомов поселков селького Совета.

Аналогічні приписи наявні в абз. 4 п.62 « Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР». від 31 жовтня 1975 року та п. 45 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських селищних , сільських Рад народних депутатів» від 19 січня 1976 року.

Таким чином, виходячи з вище наведених норм Законів, суд вважає, що ОСОБА_4 на час своєї смерті була власником вище вказаного будинку.

Згідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, інших осіб.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем наведено достатньо доказів, які підтверджують його право на спадкове майно, а отже слід визнати ОСОБА_1 власником спадкового житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1

Керуючись ст. 10, 213-215 ЦПК України, ст.. ст. 1216 ст. 1223 Цивільного кодексу України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 власником спадкового житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.В. Чопик