Провадження №2/521/110/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 березня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Поліщук І.О.,
при секретарі Святецькій І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за навчання,
Представник Одеського державного університету внутрішніх справ звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за навчання, в якому просить стягнути з відповідача витрати на навчання в сумі 69 226,72 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 1378,00 гривень. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_1, відповідно до вимог Закону України від 20.12.1990 № 565-XII «Про міліцію», проходив службу в органах внутрішніх справ України з 08.08.2011 року по 05.06.2015 року. У 2011 році був зарахований до Одеського державного університету внутрішніх справ, поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання у відповідності до наказу від 08.08.2011 № 136 о/с. Відповідач закінчив Університет, отримав диплом фахівця, був відряджений для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області. Відповідно до наказу ГУМВС України в Одеській області від 05.06.2015 № 335 о/с Відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «Ж» (за власним бажанням). Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про міліцію», особи начальницького складу ОВС, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Згідно з вищезазначеними нормативно-правовими актами, наказами МВС від 15.02.2002 № 148 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України», від 17.11.2001 № 1515 «Про формений одяг осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців спеціальних моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ МВС та осіб начальницького складу міліції», постановами Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 594 «Про формений одяг працівників міліції», від 29.03.2002 № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального звязку та захисту інформації», Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534 та Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534, на ОСОБА_1 фактично витрачалися бюджетні кошти, загальна сума яких за період з 08.08.2011 року по 21.06.2014 року складає 69 226,72 грн., про що відповідач був повідомлений та ознайомлений під підпис. Оскільки, добровільно відповідач не відшкодовує вказану суму, тому позивач вимушений звернутися з наступним позовом до суду.
Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд розглянути справу без її участі, проти задоволення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судові засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, про що свідчить розписка про отримання судової повістки.
За таких обставин суд, зі згоди представника позивача, відповідно до положень статті 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1, відповідно до вимог Закону України від 20.12.1990 № 565-XII «Про міліцію», проходив службу в органах внутрішніх справ України з 08.08.2011 року по 05.06.2015 року. У 2011 році був зарахований до Одеського державного університету внутрішніх справ, поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання у відповідності до наказу від 08.08.2011 року № 136 о/с.
На виконання вимог ст. 18 Закону України «Про міліцію», Указу Президента України № 77/96 від 23.01.1996 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» та Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, затвердженого наказом МВС України № 150 від 14.05.2007, між Університетом, ГУМВСУ в Одеській області та ОСОБА_1, 05.09.2011 року укладено Договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ.
Відповідач зобовязання за вказаним Договором не виконав, порушивши вимоги п.п. 2.3.1., 2.3.2., п. 2.3 та п. 3 Договору, в якому передбачено підстави для відшкодування витрат на підготовку, а саме у випадку звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі.
Відповідач закінчив Університет, отримав диплом фахівця, був відряджений для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області. Відповідно до наказу ГУМВС України в Одеській області від 05.06.2015 року № 335 о/с відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «Ж» (за власним бажанням), що підтверджується безпосередньо наказом ГУМВС України в Одеській області про звільнення.
Згідно з п. 2 Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі.
Нормами Договору, укладеного між ГУМВС України в Одеській області, Одеським державним університетом внутрішніх справ та ОСОБА_1 05.09.2011 року, передбачено, що в разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 Договору, Відповідач зобовязаний відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. Крім того, відповідно до зазначеного Договору, підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи зі служби протягом перших трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України.
Відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України», навчальні заклади включені до загальної структури Міністерства внутрішніх справ України, таким чином Університет є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ. В статуті Університету, затвердженому наказом МВС України від 15.05.2012 № 429 також зазначається, що Університет діє у складі Міністерства внутрішніх справ України та підпорядковується йому. Університет, як розпорядник бюджетних коштів згідно із нормами бюджетного законодавства, для виконання своїх обовязків по договору, здійснювало фактичні витрати бюджетних коштів з утримання відповідача.
Отже, Університет, як структурний підрозділ Міністерства внутрішніх справ України, у разі невиконання договірних відносин, з боку курсантів або молодих фахівців, випускників ВНЗ, звертається до суду для відшкодування бюджетних коштів, які виділялися з державного бюджету і були витрачені на їх утримання.
Згідно з вищезазначеними нормативно-правовими актами, наказами МВС від 15.02.2002 № 148 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України», від 17.11.2001 № 1515 «Про формений одяг осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців спеціальних моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ МВС та осіб начальницького складу міліції», постановами Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 594 «Про формений одяг працівників міліції», від 29.03.2002 № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального звязку та захисту інформації», Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534 та Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534, на ОСОБА_1 з 08.08.2011 року по 21.06.2014 року фактично витрачалися бюджетні кошти.
Загальна сума, витрачених на навчання ОСОБА_1 за період з 08.08.2011 року по 21.06.2014 року, складає 69 226,72 грн., про що відповідач був повідомлений та ознайомлений під підпис.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно ст. 630 ЦК України, договір є обовязковим до виконання.
При таких обставинах суд вважає, що відповідач порушив взяті на себе зобовязання за Договором та вимоги законодавства України, а тому позовні вимоги, які ґрунтуються на нормах ст. 18 Закону України «Про міліцію», ст.ст. 525, 526, 610 ЦК України, постанови Кабінету Міністрів України № 313 від 01.03.2007, які регулюють виниклі правовідносини, правомірні та підлягають задоволенню.
Також, суд вважає необхідним, на підставі ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 610 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про міліцію», постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01.03.2007, суд
Позовні вимоги Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за навчання задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що постановив його, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області в загальному порядку на протязі десяти днів.
В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів.