У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Ткачука О.С., Гримич М.К., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 5 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 18 липня 2015 року з її кредитної картки за НОМЕР_1, виданої публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ «КБ «ПриватБанк», банк) шахрайським способом через мережу Інтернет здійснено переказ грошових коштів у сумі 9 881 грн, про що їй стало відомо з смс-повідомлень, після отримання яких вона відразу ж зателефонувала на гарячу лінію з проханням заблокувати картку та анулювати платежі, проте банк її вимогу повністю не виконав і операції були проведені. Посилаючись на те, що вона ніколи не користувалася кредитними коштами банку та не здійснювала платежів через мережу Інтернет, просила визнати транзакції 18 липня 2015 року щодо переказу грошових коштів з її кредитної картки за НОМЕР_1 у сумі 9 881 грн недійсними; стягнути з відповідача на її користь 9 881 грн та судові витрати.

В подальшому позивач доповнила позов вимогою про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 грн, завданої внаслідок порушення її прав як споживача банківських послуг, а також стягнення з банку 1000 грн, внесених нею як поповнення картки з метою уникнення нарахування відповідачем штрафних санкцій та додаткових відсотків.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 5 січня 2016 року, позов задоволено частково. Визнано транзакцію щодо переказу 18 липня 2015 року з кредитної картки ПАТ КБ «Приватбанк» за НОМЕР_1, виданої на ім'я ОСОБА_6, недійсною. У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати в оскаржуваній частині з направленням справи до місцевого суду на новий розгляд.

В частині відмови у задоволенні позову судові рішення не оскаржуються, тому не переглядаються колегією суддів в касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позов виходив з того, що ОСОБА_6 не подавала заяв на розблокування карткового рахунку для його використання в мережі Інтернет, а також в системі Приват-24, у якій вона не зареєстрована і ніколи не користувалася її послугами, та на підтвердження своїх вимог надала документи щодо звернення до Банку та правоохоронних органів, і дана обставина відповідачем не спростована. Відповідачем порушено законодавство про захист прав споживачів, положення договору про надання банківських послуг, приписи Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, що свідчить про порушення прав позивача як споживача фінансових послуг. Несанкціонована позивачем транзакція щодо переказу коштів з її кредитної карти у сумі 7122,73 грн не відповідає загальним вимогам, встановленим ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, суперечить ч. 3 ст. 203 ЦКУ, яка встановлює, що волевиявлення учасника правочину має бути спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується анкетою-заявою від 26 липня 2012 року, відповідно до якого ОСОБА_6 видана картка за НОМЕР_1 з кредитним лімітом 9 900 грн.(а.с.53-54).

18 липня 2015 року з картки НОМЕР_1 здійснено списання коштів на загальну суму 9 881 грн. (а.с. 15).

20 липня 2015 року з телефонного номеру позивача НОМЕР_2, зазначеного позивачем у анкеті-заяві, здійснено телефонний дзвінок за телефонним номером ПАТ КБ «Приватбанк» 3700 (а.с.6).

ОСОБА_6 звернулася до ПРУ КБ «Приватбанк» з заявою про несанкціоноване списання грошових коштів з її кредитної картки, на яку листом від 6 серпня 2015 року (а.с. 12). Банк повідомив позивача про відсутність правових підстав для задоволення її вимог, оскільки нею розголошена особиста інформація третім особам.

20 липня 2015 року ОСОБА_6 звернулася до Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області із заявою щодо заволодіння шахрайським способом грошовими коштами з її кредитної картки, на яку отримала відповідь про відмову у внесенні відомостей у ЄРДР (а.с. 17-18).

Згідно п. 7.2. Правил користування платіжними картками (далі - Правила) при видачі карти банк за замовчуванням блокує можливість використання карти в мережі Інтернет. а також при здійсненні ризикових операцій у країні і за кордоном.

Згідно п. 7.3. Правил, у випадку, якщо клієнт бажає отримати можливість оплати товарів/послуг по Інтернету, йому необхідно або подати заяву на розблокування карткового рахунку або оформити до свого карткового рахунку додаткову Інтернет карту.

У випадку виявлення факту несанкціонованого доступу до карткового рахунку через Інтернет клієнт має подати до Банку заяву по даному питанню . Банк в свою чергу представляє інтереси клієнта в Міжнародній Системі по питанню повернення несанкціоновано списаної суми (п. 7.7 Правил).

Відповідно до п. 1.1.2.1.13. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови) Клієнт зобов'язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати карти, стікеру, ПІНу, сім-карти мобільного телефону, отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків необхідно звернутися до відділення Банку за телефонами 3700 (безкоштовно) по Україні.

Згідно п. 1.1.2.1.21. Умов та правил, клієнт зобов'язаний негайно повідомляти Банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома Клієнту про втрату/викрадення Карти, Стікеру PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб).

Відповідно до п. 1.1.3.1.2. Умов та правил Банк зобов'язаний обслуговувати картрахунки в порядку та на умовах передбачених цим Договором, правилами Міжнародних платіжних систем, за якими обслуговуються картки, чинним законодавством.

П. 1.1.3.1.7. Умов та правил передбачено, що Банк зобов'язаний в разі виникнення Овердрафта або одержання усного або письмового повідомлення Власника або Довіреної особи, переданого у порядку, передбаченому Правилами, про втрату/крадіжку Картки або про можливість несанкціонованого використання Картки третіми особами забезпечити призупинення розрахунків з використанням Картки.

Згідно п. 1.1.3.2.14. Банк має право зупинити проведення фінансової операції або призупинити видаткові операції за рахунком на термін, встановлений законодавством у разі, якщо така операція (операції) містить ознаки операцій, які підлягають фінансовому моніторингу відповідно до законодавства про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, а також в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи та зобов'язаний зупинити проведення фінансової операції, якщо її учасником або вигодоодержувачем за нею є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних із здійсненням терористичної діяльності або в щодо яких застосовано міжнародні санкції. У разі такого зупинення видаткових фінансових операцій прибуткові операції не припиняються. Зупинення фінансових операцій здійснюється на строки і в порядку, передбаченому чинним законодавством.

П.2.1.1.10.10, п. 2.1.1.10.11. Умов та правил передбачено, що клієнт дає свою згоду на те, що за замовчуванням при видачі картки банк блокує можливість використання карти в мережі Інтернет, а також при здійсненні ризикових операцій у країні та за кордоном.

Клієнт може отримати можливість здійснення операцій електронної комерції та мото-операцій, як в рахунок використання власних коштів, так і в рахунок використання кредитних коштів, розміщених на кредитній картці. При подачі клієнтом заявки в системі Приват-24 на розблокування карткового рахунку банк приймає рішення про зміну режиму використання картки.

Відповідно до п. 2.1.1.11.6. Умов та правил, суми коштів по операціях, які оскаржуються держателем, повертаються на Картрахунок до повного врегулювання питання з протилежною стороною - банком який представив операцію.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб'єктів переказу, а також визначення загального порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб'єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи.

Відповідно до ст. 37-1 вищевказаного Закону, для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев'яносто календарних днів.

Згідно п. 8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 р. визначено, що емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

В ході розгляду справи банком не було доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Позивач не подавала заяв на розблокування карткового рахунку для його використання в мережі Інтернет, а також в системі Приват-24, у якій вона не зареєстрована і ніколи не користувалася її послугами, та на підтвердження своїх вимог надала документи щодо звернення до Банку та правоохоронних органів, і дана обставина відповідачем не спростована.

Встановивши зазначені обставини справи та здійснивши аналіз правових норм, що регулюють дні правовідносини, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем порушено законодавство про захист прав споживачів, положення договору про надання банківських послуг, приписи Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, що свідчить про порушення прав позивача як споживача фінансових послуг.

Суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що несанкціонована позивачем транзакція щодо переказу коштів з її кредитної карти у сумі 7122,73 грн не відповідає загальним вимогам, встановленим ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним елементом для чинності правочину, зокрема, суперечить ч. 3 ст. 203 ЦКУ, яка встановлює, що волевиявлення учасника правочину має бути спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вищевказані висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, повно встановивши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, перевіривши доводи сторін у справі, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання транзакції щодо переказу 18 липня 2015 року з кредитної картки, виданої на ім`я позивача недійсною.

При встановлені фактичних обставин справи судами попередніх інстанцій не було порушено норми процесуального права, а при ухваленні судових рішень правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування місцевим та апеляційним судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень. При вирішенні даної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват-Банк» відхилити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 5 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
суддіМ.К. Гримич
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська