РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2017 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шепеля К.А.,

за участю секретаря Українця П.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна", Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Інщуранс Груп" про відшкодування моральної шкоди, -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що АДРЕСА_2 року о 8-45 год ОСОБА_5, керуючи технічно справним автомобілем «ROVER-416», д.н.з. НОМЕР_2, на ділянці автомобільної дороги Т 02-18 Лука-Барська - Ямпіль, поблизу с. Рів Жмеринського району, порушив п.п. 14.2-в, 14.6-г Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення керованого ним автомобіля з автомобілем ВАЗ-2106, д.н.з. НОМЕР_3, внаслідок чого водій автомобіля ВАЗ-2106 ОСОБА_9 та його пасажир ОСОБА_10 загинули. Вона зі своєю неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 та своєю матір'ю ОСОБА_11 їхали в автомобілі ВАЗ-2106, яким керував ОСОБА_9, на задньому сидінні як пасажири. Вона та її мати ОСОБА_11 внаслідок зіткнення транспортних засобів отримали тяжкі тілесні ушкодження. Її неповнолітня дочка ОСОБА_4 отримала середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження. ОСОБА_3 є матір'ю та законним представником неповнолітньої ОСОБА_4 За фактом ДТП відомості про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України АДРЕСА_2 року внесені до ЄРДР за №0000899 та проведено досудове розслідування. Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов'язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України. Вироком суду було встановлено, що відповідач ОСОБА_5 своїми діями порушив вимоги п.п. 14.2-в, 14-6-г ПДР України, між його діями та наслідками у вигляді заподіяння шкоди здоров'ю її неповнолітньої дочки ОСОБА_4 існує причинний зв'язок, встановлена вина відповідача. Під час розгляду кримінального провадження в суді обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Цивільна відповідальність ОСОБА_5 була застрахована страховою компанією ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на умовах обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю 100000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн., розмір франшизи - 510 грн. Цивільна відповідальність ОСОБА_9 була застрахована страховою компанією ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на умовах обовязкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів за полісом №АВ2075354 від 11.09.2012 року. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн., розмір франшизи - 510 грн. Страхові відшкодування зазначеними страховими компаніями за шкоду, заподіяну здоров'ю неповнолітній дочці позивачки ОСОБА_4 внаслідок ДПТ позивачка не отримала, не дивлячись на неодноразові звернення. Внаслідок ДТП здоров'ю неповнолітньої ОСОБА_4 було завдано значної шкоди. Зокрема, згідно з висновком судово-медичної експертизи №169 від 17 жовтня 2013 року, їй заподіяно тілесні ушкодження у вигляді перелому променевої кістки правого передпліччя, садна правої кисті та обличчя, які відносяться до середнього ступеня тяжкості, так як спричинили тривалий розлад здоров'я понад 21 добу. Внаслідок ушкодження здоров'я неповнолітній ОСОБА_4 в Жмеринській ЦРЛ 21.08.2013 року було надано медичну допомогу і вона змушена була перебувати до 2,5 місяців у гіпсовій пов'язці на правому передпліччі. В результаті ДТП неповнолітній ОСОБА_4 було завдано значної моральної шкоди, яку позивач оцінила у 30000 грн. Так, внаслідок отриманої травми неповнолітня ОСОБА_4 перенесла значний фізичний біль та страждання, були порушені її життєві зв'язки, оскільки вона була позбавлена можливості продовжувати активне життя, відвідувати драматичний гурток, займатись спортом, повноцінно навчатись, не могла записати та виконувати класні та домашні завдання, грати ігри з однолітками, впродовж всього періоду лікування почувалась незручно та дискомфортно. Також неповнолітній ОСОБА_4 завдано і душевних страждань, у зв'язку із протиправною поведінкою відповідача, оскільки вона перенесла негативні переживання за свої фізичні незручності, психологічний дискомфорт та негативні спогади, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, тривоги, страху за своє здоров'я та життя, у неї були неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність та дратівливість. Оскільки водії ОСОБА_5 та ОСОБА_9 застрахували свою цивільну відповідальність, вважає, що відшкодувати завдану неповнолітній ОСОБА_4 моральну шкоду мають ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Інщуранс Груп» в сумі по 5000 грн., та на загальну суму 10000 грн., а відповідач ОСОБА_5 має відшкодувати їй 20000 грн. завданої моральної шкоди, так як страхових сум відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої моральної шкоди. На підставі викладеного просить стягнути з ОСОБА_5 на свою, ОСОБА_3, користь заподіяну неповнолітній дочці ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 20000 грн., стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на свою, ОСОБА_3, користь по 5000 грн. заподіяної неповнолітній дочці ОСОБА_4 моральної шкоди.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 та її представник - адвокат ОСОБА_1 позов підтримали за викладених у позовній заяві обставин, просять його задовольнити та стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_3 завдану ОСОБА_4 моральну шкоду. Пояснили, що ОСОБА_4 насправді мала накладений гіпс більше, ніж один місяць, як вказано у медичній документації, оскільки вперше гіпс був накладений не правильно; у ОСОБА_4 мало місце втрата певного відсотку зору; була роздратована, плаксива, так як втратила у ДТП рідних людей; проходила тривале відновлення; пропустила значний період навчання; до цього часу відчуває руку, має алергічні висипи та не відчуває повноцінного відновлення. Ці порушення здоров'я (погіршення зору) позивач ОСОБА_3 пов'язує із фізичною та психологічною травмою, що отримана ОСОБА_4 під час ДТП. Матеріальна шкода, що завдана фізичним ушкодження здоров'я, не була значною, квитанції не збирались, а тому позов про її відшкодування не подавався. Сама ОСОБА_3 лікувалась після ДТП чотири місяці, жила за рахунок лікарняних, пенсії матері, яка стала проживати із ними. На своє лікування потратила 20000 грн., на лікування матері 120000 грн., на лікування дочки - 2000-3000 грн. за рахунок добровільних коштів знайомих та співробітників. Сам відповідач не відшкодовував їм шкоду ні після ДТП, ні після винесення вироку відносно нього. Вважає, що допомога дочці не надавалась, заява до апеляційного суду про відшкодування шкоди була написана із жалості до відповідача (обвинуваченого), за проханнями батька останнього та не містить жодних відомостей щодо відшкодування шкоди ОСОБА_4. Нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_3 підписала, не читаючи, нотаріус заяви не прочитала, а потім позивачці адвокати сказали, «що її розвели», а їй потрібно лікувати матір, на що у неї немає коштів. За станом здоров'я не були присутні на судовому засіданні при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_5, відмовились від визнання їх потерпілими лише на слідстві, хотіли засудити ОСОБА_5. ОСОБА_3 звернулась із позовом до суду в інтересах неповнолітньої дочки, оскільки таке не заборонено законом та дочка знаходиться на її утриманні. Доказом лікування ОСОБА_4 є медична довідка, що наявна в матеріалах справи, висновок судово-медичної експертизи, де зафіксовано ступінь та важкість отриманих нею в результаті ДТП тілесних ушкоджень.

Неповнолітня ОСОБА_4 позов підтримала, суду пояснила, що вона в результаті ДТП 21.08.2013 року зламала праву руку, рідко відвідувала школу, не могла відвідувати спортивний та драматичний гуртки, поступово через п'ять днів після ДТП у неї почав погіршуватись зір та вона лікувалась у платній клініці. Також лікувалась у Вінниці, оскільки через лікарську помилку їй було покладено другий раз гіпс, який вона загалом носила 2,5 місяці. На даний час вона не може носити важкого, права рука реагує на холод, має подразнення шкіри через гіпс, змушена звертатись до лікарів. Лікування здійснювалось за рахунок благодійної допомоги. ОСОБА_4 жила в маминої куми, яка і займалась її лікуванням. Після ДТП бачила кілька разів батька відповідача. Щодо відшкодування шкоди відповідачем та написання ОСОБА_3 заяви про таке відшкодування їй нічого не відомо.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_12 у судовому засіданні 24.11.2016 року позов не визнав. Суду пояснив, що вся шкода, яка завдана сім'ї ОСОБА_13, в тому числі і неповнолітній ОСОБА_4, повністю відшкодована рідними відповідача ОСОБА_5, який не мав власних коштів для відшкодування такої шкоди. Сума, яка була виплачена ОСОБА_13 та її сім'ї, орієнтовно складає 20000 доларів та вона повністю перекрила витрати на лікування та завдані моральні страждання позивачки та її дочки. Кошти передавались ОСОБА_3 та оплачувались медичні рахунки. Доказом відшкодування шкоди є нотаріально засвідчена заява ОСОБА_13, із змісту якої також слідує про відшкодування шкоди її сім'ї. Окрім того, згідно з домовленностями, які існували на час розгляду кримінального провадження, ОСОБА_13 мала надати відповідну заяву про відшкодування завданої шкоди лише тоді, коли вона вважатиме, що у неї та її сім'ї не має будь-яких претензій до відповідача, члени сім'ї якого і відшкодовували завдану шкоду. Саме тому, що шкода їм була відшкодована, позивачі і відмовились від визнання їх потерпілими при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_5 у 2013-2014 роках. Позивачем не доведено завдання ОСОБА_4 моральної шкоди, відсутні докази про лікування перелому, відсутні докази погіршення зору та відповідне лікування, відсутні докази погіршення сну, щодо звернення до відповідних спеціалістів, не заявлено вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, а тому просив в задоволенні позовних вимог в частині відповідальності ОСОБА_5 відмовити. Заяву про застосування строків позовної давності, що наявна в матеріалах справи, не підтримав, так як такі строки не сплинули, сам факт ДТП, та наслідки у виді тілесних ушкоджень, що зафіксовані у висновках експертиз, не оспорюється, однак така шкода є відшкодованою.

Відповідач ОСОБА_14 в судовому засіданні, яке відбулося 08.02.2017 р. у режимі відеоконференції з Шевченківським районним судом м. Києва, позов не визнав у зв'язку із тим, що позивачці все відшкодовано. Оскільки у нього немає ніякого майна та грошових коштів, все відшкодовував його батько ОСОБА_15, про що свідчать надані позивачкою розписки (нотаріально посвідчені), які містяться в матеріалах кримінальної справи, а також даний факт встановлений судовим рішенням апеляційного суду Вінницької області. Загальна сума, яка була відшкодована позивачці на всіх потерпілих учасників пригоди складає близько 20 тисяч доларів США. На час розгляду даної цивільної справи допомога ОСОБА_4 не надається. Також пояснив, що у зв'язку із тим, що на час розгляду кримінальної справи йому було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, він не мав змоги відвідувати позивачку та інших потерпілих в ДТП. Всі відвідування їх здійснювалися його батьком.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_2, присутня у судовому засіданні 13.03.2016 року, позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити з огляду на те, що в межах кримінального провадження позивач ОСОБА_3 та її неповнолітня дочка ОСОБА_4 потерпілими не визнавались, а тому будь-яке відшкодування шкоди їм не має здійснюватись.

Представник відповідача - ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», будучи належним чином та завчасно неодноразово повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заперечення (а.с. 77-81), відповідно до яких 11 вересня 2012 року між ОСОБА_9 та ПрАТ «СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АВ-2075354, за яким забезпечено транспортний засіб ВАЗ-21063, д.н.з. НОМЕР_4. Строк дії 12 вересня 2012 року - 11 вересня 2013 року. Ліміт відповідальності по майну 50000,00 грн., франшиза 500,00 грн.. АДРЕСА_2 року поблизу с. Рів сталася ДТП за участю т.з. Ровер, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 та т.з. ВАЗ-21063, д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_9 Товариство не страхувало відповідальність водіїв ВАЗ-21063 з державним реєстраційним номером НОМЕР_5. Якщо т.з. ВАЗ-21063 д.н.з. НОМЕР_4 відчужувався, то відповідно до ст. 19.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страхувальник зобов'язаний був письмово повідомити про таке відчуження страховика, як наслідок переоформити поліс на новий номерний знак транспортного засобу. Оскільки страхувальник письмово не повідомив, договір припинив свою дію з дня відчуження такого транспортного засобу (перереєстрації на новий державний реєстраційний номер). Крім того, відповідно до ст. 22, п. 9.3 ст. 9 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п.п.1,2 ч.2 ст. 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше, ніж 5% ліміту, визначеного законом (51000 грн.), що складає 2550 грн.. Різницю між сумою відшкодування, визначену судом та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки моральна шкода може бути покладена на страховика лише по тим полісам, які укладені та сплачено страхову премію у період з 05.11.2012 року по 05.02.2013 року та лише у сумі 2550 грн., просив в задоволенні позову відмовити, а розгляд справи проводити без участі представника ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», будучи належним чином та завчасно неодноразово повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заперечення (а.с. 125-126), відповідно до яких проти позову заперечив, просив в його задоволенні відмовити та справу розглядати у відсутність представника ПАТ «Страхова компанія «Універсальна». Згідно з запереченнями, позов не визнано із тих підстав, що із аналізу положень ст.ст. 23, 26-1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» та ст. 9 ЗУ «Про страхування» відшкодування моральної шкоди є похідним від виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров'ю, і розмір страхового відшкодування моральної шкоди визначається виключно від розміру виплаченого страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров'ю, а позивачкою ОСОБА_13 не надано доказів звернення до ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» з заявою про страхове відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю ОСОБА_4 та/або, що їй було виплачено страхову виплату за таку шкоду, та таких вимог не заявлено і в суді.

Судом з врахуванням думки присутніх учасників ухвалено здійснювати розгляд цивільної справи у відсутність представників відповідачів ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст. 169 ЦПК України, не встановлено, а також на підставі заяв представників цих відповідачів.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні у режимі відеоконференції з Шевченківським районним судом м. Києва суду показав, що він є батьком відповідача ОСОБА_5 Ним були задіяні всі власні ресурси для сприяння найшвидшого одужання потерпілих та компенсації завданої їм шкоди. Загалом він передав позивачці на її потреби та потреби її матері і дочки доларами та гривнями загалом еквівалент 22340 доларів США шістьома платежами. З цих коштів 3000 грн. слід вирахувати як допомогу родині загиблого дядька позивачки, а також 1000 доларів США для того, щоб поставити пам'ятник загиблому дядькові позивачки. Свідок передавав готівкові кошти, купував речі, возив потерпілих до лікарні, оплачував процедури, купував продукти харчування. В день ДТП було передано в лікарню, де перебувала позивачка, 1000 грн. на ліки. Також він передав 3000 грн. родині загиблого дядька позивачки ОСОБА_9. В період з 25 по 30 серпня 2013 року ним передано 28000 грн. позивачці та її представникам для її лікування та лікування її матері та дочки. В вересні ним після виписки позивачки ОСОБА_3 з обласної лікарні до Жмеринської ЦРЛ ним передано особисто в руки позивачки в присутності її матері в рахунок компенсації моральної шкоди і на лікування 10000 доларів США, а також одну тисячу доларів США на пам'ятник дядькові. В середині січня 2014 року він додатково передав позивачці в руки на родину у неї вдома кошти в сумі 4000 доларів США. А в липні 2014 року ним було передано ще 40000 грн. вдома у позивачки особисто останній на операцію її матері. Окрім того, він надавав фінансову допомогу в невеликих сумах по 200-300 грн. та продуктами харчування по мірі можливості. Позивачкою писались розписки про отримання коштів, частина із яких є в матеріалах справи. Нотаріально засвідчена заява підписана особисто позивачцою у неї вдома, куди складену заяву привозила нотаріус. Текст заяви спільний, зміст заяви роз'яснений нотаріусом ОСОБА_13. Його син - відповідач по справі - в даний час не має можливості надавати позивачці матеріальну допомогу. Він також не має можливості допомагати позивачці у зв'язку із тим, що має борги, які виникли в 2013 році та мусить їх повертати. На даний час допомога сім'ї потерпілих не надається.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідка, дослідивши докази, що містяться у матеріалах цивільної справи, а також докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за ст. 286 ч. 3 КК України (архів Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області), прослухавши аудіозапис судового засідання від 15 січня 2014 року, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2014 року у кримінальному провадженні 1-кп/130/14/2014 (справа №130/3901/13-к) ОСОБА_5 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку терміном 3 роки не вчинить нового злочину. На ОСОБА_5 покладено обов'язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України. Вироком суду встановлено, що АДРЕСА_2 року о 08-45 год ОСОБА_5, керуючи технічно справним автомобілем «Rover-416», д.н.з. НОМЕР_2, на ділянці автомобільної дороги Т 02-18 Лука-Барська - Ямпіль поблизу с. Рів Жмеринського району Вінницької області порушив п.п. 14.2-в, 14.2-г ПДР України, внаслідок чого допустив зіткнення керованого ним автомобіля із автомобілем ВАЗ-2106, д.н.з. НОМЕР_3. Внаслідок зіткнення водій автомобіля ВАЗ-2106, д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_9 та пасажир ОСОБА_10 загинули, а пасажир ОСОБА_3, яка в момент зіткнення знаходилась на задньому сидінні автомобіля ВАЗ-2106, згідно з висновком експерта №167, розпочатого 27 серпня 2013 року та закінченого 17 жовтня 2013 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому лобної кістки, кісток носа, верхньої щелепи з забоєм головного мозку та контузією обох очей; перелом правого стегна - наслідок дії тупих твердих предметів та належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Порушення вимог п.п.14.2-в, 14-6-г ПДР України ОСОБА_5 знаходяться в причинному зв'язку із наслідками. (а.с. 7-9)

Відповідно до Полісу №АС/030853 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28 квітня 2013 року цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Rover-416, державний номерний знак НОМЕР_2, було застраховано ПАТ «Страхова компанія «Універсальна». Строк дії полісу з 28 квітня 2013 року по 29 квітня 2014 року. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров'ю становить 100000 грн., за шкоду заподіяну майну - 50000 грн., розмір франшизи - 510 грн. (а.с. 62)

Згідно з Полісом №АВ/2075354 від 11 вересня 2012 року (а.с.12), цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_9, який помер 21.08.2013 року (а.с.11), власника автомобіля ВАЗ-21063, номерний знак НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_1, застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Відповідно до технічного паспорта автомобіля ВАЗ-21063 (а.с. 82-82 зворот) номер кузова НОМЕР_1, 7 липня 1990 року відбулась заміна власника з присвоєнням номерного знаку НОМЕР_5, що також підтверджується оглянутим судом в судовому засіданні оригіналом даного технічного паспорта.

Дані докази суд приймає як належні та допустимі докази того, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_9, який в момент ДТП керував автомобілем ВАЗ-21063, д.н.з. НОМЕР_5, застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

ОСОБА_3 - позивачка у справі (а.с.5) - є матір'ю неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6), яка станом на час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.3 ст. 286 КК України не досягла чотирнадцятирічного віку (малолітня особа) Відтак, згідно зі ст. 31 ЦК України, ч.2 ст. 14 СК України, 39 ЦПК України, права, свободи та інтереси останньої в суді та у встановлених правовідносинах у повній мірі захищає позивачка ОСОБА_13

Внаслідок ДТП, яка сталася АДРЕСА_2 року, неповнолітня дочка позивачки ОСОБА_4 зазнала тілесних ушкоджень, що встановлено вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2014 року.

З висновку експерта №169 судово-медичної експертизи ОСОБА_4 від 17.10.2013 року, що проведена в межах вказаного кримінального провадження вбачається, що у ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки АДРЕСА_1, встановлено перелом променевої кістки передпліччя, садна правої кисті та обличчя - наслідок дії твердих предметів, можливо і в умовах дорожньо-транспортної пригоди 21.08.2013 року та відносяться до середнього ступеня тяжкості, так як спричинили тривалий розлад здоров'я понад 21 добу (а.с. 10). Саме із приводу отриманих тілесних ушкоджень неповнолітня ОСОБА_4 лікувалась у Жмеринській ЦРЛ та Вінницькій обласній дитячій кілінічній лікарні в період з 21.08.2013 року по 23.09.2013 року, що підтверджується оглянутою у судовому засіданні медичною документацією (а.с.13-15, 63)

Відповідачем та його представниками визнано факт завдання шкоди здоро'ю ОСОБА_4, що встановлений вироком суду від 23 січня 2014 року діями ОСОБА_5, однак вони стверджують про повне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої цими діями.

Позивачкою ОСОБА_3 надано розписку, в якій вона зазначає, що не має до водія ОСОБА_5 претензій по факту ДТП, яка сталася АДРЕСА_2 року, в результаті якої загинув її дядько ОСОБА_9 Претензії майнового характеру до водія ОСОБА_5 пред'являтися не будуть, а будуть пред'являтися до страхової компанії (а.с. 86)

З нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_3 від 22 березня 2014 року (а.с.85), адресованої апеляційному суду Вінницької області, вбачається, що ОСОБА_5, причетним до ДТП, що сталася АДРЕСА_2 року поблизу м. Жмеринка за участю автомобілів ВАЗ-2106 і Rover-416, відшкодовані їм матеріальні і моральні збитки в повному обсязі (окрім тих, які має відшкодувати страхова компанія) претензій до нього з їх боку - не має. Також повідомляє, що ОСОБА_5 та його родина надалі продовжує надавати посильну допомогу і піклується за їх долею та долею їх дітей.

Дані розписка та заява в сукупності із поясненнями позивачки ОСОБА_13, що дані в судовому засіданні при розгляді даної справи без сумніву свідчать про те, що вони дійсно відповідали її волі на час їх написання в частині небажання позивачки щодо застосування відносно ОСОБА_5 міри покарання у виді реального позбавлення волі.

Оглядом матеріалів кримінального провадження 1-кп/130/14/2014 (справа №130/3901/13-к) відносно ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 286 КК України встановлено наявність оригіналів розписки (т.3 а.кр.пр. 38) та заяви від 15.01.2014 року (т.3 а.кр.пр. 27), нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 від 22.03.2014 року (т.3 а.с. 110), заслуховуванням звукозапису судового засідання від 15.01.2014 року які достовірно свідчать про позицію позивачки ОСОБА_3 та членів її сім'ї щодо відсутності згоди на визнання їх потерпілими у вказаному кримінальному провадженні, а відтак залучення їх до участі у справі як свідків на підставі ч.7 ст. 55 КПК України, про небажання застосування відносно відповідача ОСОБА_5 міри покарання у виді позбавлення волі та про повне відшкодування ним та його сім'єю на час розгляду справи апеляційним судом завданої ОСОБА_13 та членам її родини моральної шкоди та матеріальних збитків.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2014 року, яким ОСОБА_5 визнано винуватим в вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, містить відповіді на питання про те, що дорожньо-транспортна пригода мала місце та сталася вона з вини відповідача ОСОБА_5

Позивач скористався своїм правом на звернення до суду лише із позовом про стягнення моральної шкоди, оскільки належних доказів матеріальних витрат на лікування неповнолітньої ОСОБА_4 не збереглось, таку матеріальну шкоду позивач вважає загалом незначною, однак завдана моральна шкода, що взагалі не відшкодована, випливає саме із характеру отриманих тілесних ушкоджень, особливостей та тривалості лікування, зміни способу життя, ними спричиненого та оцінена у загальному розмірі у сумі 30000 грн.

Судом встановлено, що внаслідок ДТП неповнолітній дочці позивачки ОСОБА_4 дійсно завдано моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, яких потерпіла зазнала у зв'язку з тілесними ушкодженнями, лікуванням, непоправних наслідків яких, однак, не настало.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням її здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1167 ч. 1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час розгляду справ даної категорії наявність або відсутність вини кожного з володільців джерела підвищеної небезпеки, розмір завданого збитку встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України є пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

При цьому позивачем жодним чином не доведено продовження лікування неповнолітньою ОСОБА_4 після набрання вироком суду від 23.01.2014 року законної сили, наявності непоправних наслідків для її здоров'я у виді погіршення зору, на що вона посилалась при дачі пояснень у суді.

Разом із тим, дослідженими в судовому засіданні доказами та показами свідка ОСОБА_15 судом встановлено, що відповідачем відшкодовано позивачці та її сім'ї витрати на лікування, про що нею власноручно написано розписку та надано нотаріально засвідчену заяву від 22 березня 2014 року про відсутність у неї до ОСОБА_14 претензій, оскільки матеріальні та моральні збитки ним відшкодовано в повній мірі. Підстав не брати до уваги показання свідка ОСОБА_15 у суду немає, оскільки вони чіткі, послідовні, узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні матеріалами кримінального та цивільного проваджень.

За змістом Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 1194 ЦК України питання відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування. Отже, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5, який визнаний винним у ДТП, що сталася АДРЕСА_2 року, виявив згоду і самостійно позивачці та членам її сім'ї відшкодував завдану моральну шкоду та матеріальні збитки на загальну суму у розмірі 22300 доларів США у зв'язку з чим остання надала розписку та заяву, що не має до ОСОБА_5 претензій.

Оскільки позивач ОСОБА_13 факт отримання будь-якого відшкодування від сім'ї ОСОБА_5 категорично заперечила, не визначилась із розмежуванням такого відшкодування на лікування, на відшкодування моральної шкоди, суд позбавлений можливості самостійно визначити розмір страхового відшкодування, що може бути виплачений останній страховиком, оскільки таке визначення є припущенням.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 ПАТ "Страхова компанія "Універсальна", ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Інщуранс Груп" про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки позивачкою ОСОБА_3 не доведено належними і допустимими доказами отримання її неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 моральної шкоди після набрання вироком суду від 23.01.2014 року законної сили, продовження лікування, непоправності наслідків для її здоров'я, недостатності отриманого відшкодування від обвинуваченого та виходить із доведення відповідачем повного відшкодування завданої його неправомірними діями моральної шкоди ОСОБА_4

Суд не бере до уваги заяву ОСОБА_5 про застосування строку позовної давності у справі (а.с. 29), оскільки вона не підтримана представником ОСОБА_12 із підстав, що передбачені ст. п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, про що він заявив у судовому засіданні.

Суд не бере до уваги твердження представника відповідача ОСОБА_16, що висловлене нею у судовому засіданні 13.03.2016 року про відмову в позові із тих підстав, що позивачка та неповнолітня ОСОБА_4 не визнавались потерпілими у кримінальному провадженні 1-кп/130/14/2014 (справа №130/3901/13-к) відносно ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 286 КК України, оскільки відповідно до норм ч.1 ст. 55 КК України фактично ОСОБА_4 є потерпілою від кримінального правопорушення, за яке засуджено відповідача ОСОБА_5, однак процесуальні права та обов'язки як потерпілого в кримінальному провадженні у неї не виникли через відсутність такої згоди, що, однак, не є перешкодою для звернення із вказаним позовом до суду та не може бути підставою для відмови у його задоволенні, так як самим відповідачем визнано факт відшкодування шкоди ОСОБА_4 саме як потерпілій та саме як наслідок вчиненого ним злочину.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України в разі залишення позову без задоволення, судові витрати на користь позивача не стягуються.

Відповідно до ст.ст. 23, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 23, 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 79, 85 ч.1, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна", Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Інщуранс Груп" про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд на протязі десяти днів з дня його проголошення, а представниками відповідачів Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" та Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Інщуранс Груп" - в тому ж порядку в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий К.Шепель