АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/7806/15-ц Головуючий суддя І інстанції Срокіна І. І.
Провадження № 22-ц/790/2014/17 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.17 року судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого - судді Малінської С.М.,

суддів : Бровченка І.О., Бурлака І.В.,

за участю секретаря - Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути заборгованість за кредитним договором № МL 700/1199/2008 від 13.06.2008 року у розмірі 68545, 14 дол. США та судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 13.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № МL700/1199/2008, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 150000 доларів США строком до 13.06.2023 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених кредитним договором. Окрім цього, сторонами підписано додаткові договори до зазначеного кредитного договору, відповідно до яких сторони за взаємною згодою і бажанням внесли відповідні зміни до кредитного договору і зобовязалися належним чином їх виконувати.

29.06.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю.

В порушення умов кредитного договору відповідач не здійснює погашення кредиту та сплату відсотків у строки та в розмірах, встановлених кредитним договором, таким чином заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 27.08.2015 р. становить 68 545,14 доларів США.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (03618, м. Київ, вул. Фізкультури, 28 Д, ІК 36789421, р/р 3333 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) заборгованість за кредитним договором № МL700/1199/2008 від 13.06.2008 року в розмірі 68 545 (шістдесят вісім тисяч пятсот сорок пять) доларів США 14 центів.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (03618, м. Київ, вул. Фізкультури, 28 Д, ІК 36789421, р/р 3333 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 грудня 2016 року в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду від 12.07.2016 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.07.2016 року та закрити провадження у справі.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було зясовано той факт, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звертається до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким вже проведено стягнення рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06.04.2011 року та вказує на те, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.07.2016 року було стягнено заборгованість у розмірі 68 545 доларів США 14 центів в порушення ст. 533 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно положень ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судовим розглядом встановлено, що 13.06.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № МL700/1199/2008, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 150000 доларів США строком до 13.06.2023 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених кредитним договором. (а.с. 8-11).

Окрім цього, ОСОБА_1 підписано додатковий договір № МL700/1199/2008/1 від 26.09.2008 року та додатковий договір № 1 від 10.04.2009 року до зазначеного кредитного договору, відповідно до яких сторони за взаємною згодою і бажанням внесли відповідні зміни до кредитного договору і зобовязалися належним чином їх виконувати. (а.с. 17, 18-19).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № МL700/1199/2008 від 13.06.2008 року, ОСОБА_1 має заборгованість станом на 27.08.2015 року 68545 доларів США, заборгованість по пені 5822734,26 грн. (а.с. 74).

Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за кредитним договором № МL700/1199/2008 від 13.06.2008 року.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням забовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов , визначених змістом забовязання.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення забовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким , що прострочив, якщо він не приступив до виконання забовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав суду довідку від 30 січня 2017 року за вих. № 77, видану бухгалтером ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_3, згідно якої ОСОБА_1 повністю погасив заборгованість по кредитному договору МL700/1199/2008 від 13.06.2008 року.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п. п.1, 4 ч.1 ст.309, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді :