У Х В А Л А

20 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М.,Охрімчук Л.І.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду Вінницької області від 6 червня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав,

встановила:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 4 квітня 2016 року позов ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 6 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Позбавлено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, батьківських прав відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме пункту 2 частини першої статті 164 СК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_4 не піклується про фізичний і духовний розвиток неповнолітнього ОСОБА_6, його навчання, підготовку до самостійного життя, а саме: не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає неповнолітньому ОСОБА_6 доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, з урахуванням висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, дійшов обґрунтованого висновку про позбавлення відповідача батьківських прав.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року суд касаційної інстанції виходив з того, що фактичні обставини справи, в їх сукупності, сімейний і майновий стан відповідача, його ставлення до дитини, а також вік дитини, яка вже самостійно може визначитись у питанні щодо спілкування з батьком вказують на те, що позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до доньки є крайнім заходом впливу та є передчасним.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2016 року суд касаційної інстанції виходив з того, що належним чином не доведено ухилення відповідача від виховання своєї дитини та свідомого нехтування ним батьківськими обов'язками, наявність заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки відповідача ще не є підставою для позбавлення його батьківських прав.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року суд касаційної інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року суд касаційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 був засуджений у тому числі й до одруження з позивачем, по-друге, сам факт засудження за вчинення злочину щодо іншої особи, за відсутності доказів свідомого ігнорування батьківських обов'язків не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 грудня 2016 року суд касаційної інстанції виходив з того, що відповідач не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, дії ОСОБА_3 свідчать про часткове ухилення від виконання своїх обов'язків щодо виховання та розвитку дитини, заходи впливу до відповідача не вживалися, а тому слід відмовити у позові, оскільки виключно в інтересах дитини необхідно надати можливість батькові та дочці налагодити їх родинні стосунки. При цьому, правильно попередив відповідача про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні дитини. Крім того, у разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виконання батьківських обов'язків, ОСОБА_2 не позбавлена права повторно звернутися до суду з аналогічним позовом.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року суд касаційної інстанції виходив з того, що апеляційний суд на порушення вимог статей 57-59 ЦПК України не врахував докази поведінки батька у сукупності з доказами про вчинення ним дій, спрямованих на відновлення повноцінного спілкування з дітьми, а також у сукупності з вищими інтересами його двох неповнолітніх синів, які потребують батьківської уваги та виховання.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду Вінницької області від 6 червня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко