АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/622/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Українець В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій В.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представник відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

в с т а н о в и л а:

Позивач звертаючись у червні 2016 року з вищевказаним позовом ставив питання про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 270000 гривень в силу вимог ст. 1212 ЦК України. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що дану суму він передав відповідачу в якості забезпечення оплати будівельних робіт TOB «BITPOJIA ОПТІМА», директором якого був ОСОБА_4, що виконувалися для ТОВ «Укрбудінжиніринг-К», де він був директором. Грошові кошти були передані відповідачу при свідках наступним чином: 20000 гривень - 25 листопада 2014 року; 50000 гривень - 09 грудня 2014 року; 50000 гривень - 17 грудня 2014 року; 100000 гривень - 25 грудня 2014 року; 50000 гривень - 16 січня 2015 року, а всього 270000 гривень. Ці кошти ОСОБА_4 повинен був повернути після повної оплати робіт за договором та на його вимогу. Цей факт підтверджується власноручно написаними відповідачем розписками від 25 листопада 2014 року; 09 грудня 2014 року; 17 грудня 2014 року; 25 грудня 2014 року; 16 січня 2015 року. Вважав, що відповідач не мав підстав отримувати готівкові кошти як заставу, оскільки ніяких договірних відносин між ними не було. Крім того, на теперішній час договір, що був укладений між підприємствами, в яких вони займали посади директорів, виконаний та повністю оплачений, сторонами підписаний акт звірення розрахунків. 04 червня 2016 року він звернувся до відповідача з вимогою про негайне повернення коштів, проте відповідач кошти у добровільному порядку не повернув.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про його скасування та ухвалення нового рішення за яким позов задовольнити у повному обсязі. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Крім іншого у поданій скарзі зазначав, що суд першої інстанції неповністю з'ясувавши обставини по справі помилково вважав встановленою наявність договірних відносин між сторонами. При цьому у справі відсутні докази договірних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 також у судовому засіданні було з'ясовано, та підтверджено відповідачем відсутність укладення між сторонами договорів, ніяких робіт, або послуг відповідач не виконував. В усіх поясненнях та наданих до суду відповідачем доказах йдеться не про відносини з позивачем, а про відносини ТОВ «ВІТРОЛА ОПТИМА» з ТОВ «УКРБУДІНЖИНІРИНГ-К», проте це не має відношення до справи, так як грошові кошті передавалися підприємством, та не мають ніякого відношення до цього договору. Сторонами по справі є особисто ОСОБА_6, який передав власні кошті, та ОСОБА_4, який ці кошті отримав особисто, в касу підприємства ніколи не вносив, витратив їх на власні потреби.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити.

Відповідач та його представник не визнали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення яким, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову зазначав, що між сторонами виникли договірні правовідносини, на підставі яких ОСОБА_4 набув зазначену суму коштів. У межах заявлених вимог про стягнення безпідставно набутих коштів на підставі ст. 1212 ЦК України, суд позбавлений можливості встановлювати обставини укладення сторонами певного договору, його умов, виконання та оплати за надані послуги. А відтак, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача 270000 гривень як набутих без достатньої правової підстави.

Так як загальними підставами для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Зазначаючи також , що ст. 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Враховуючи, що в судовому засіданні ОСОБА_4 визнав факт отримання грошей від відповідача та стверджував, що зазначені кошти не є безпідставно набутими, так як він отримав їх в заставу укладеного між сторонами договору про виконання проектних робіт, який не виконаний в частині оплати коштів. В той час як позивач стверджував про проведення повного розрахунку за договором, суд вважав відсутніми підстави для задоволення вимог позивача згідно до вимог ст.. 1212 ЦК.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_6 зазначав, що кошти були передані в якості забезпечення оплати будівельних робіт, що виконувалися ТОВ «BITPOЛА ОПТІМА», де директором був ОСОБА_4 для ТОВ «Укрбудінжиніринг-К», директором якого був він. А також те, що відповідач не мав підстав отримувати від нього готівкові кошти як заставу ( а.с. 2 - 3).

На підтвердження заявлених вимог надаючи до суду як додатки - 5 розписок на загальну суму 270000 гривень. Які за своїм текстом вказували на те, що ОСОБА_4 отримував в залог під виконання будівельних робіт наступні суми коштів: 20000 гривень - 25 листопада 2014 року; 50000 гривень - 09 грудня 2014 року; 50000 гривень - 17 грудня 2014 року; 100000 гривень - 25 грудня 2014 року; 50000 гривень - 16 січня 2015 року.

У ході розгляду справи сторони визнали та підтвердили факт того, що між ними як фізичними особами не існувало ніяких договірних відносин, за якими б передавалися зазначені вище кошти. І розписки, що були надані до суду виступали також на підтвердження існування угод між сторонами по справі, як фізичними особами.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання є правовідносини в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України.

При цьому, слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов'язків. Відповідно до них цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки. Таким чином, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об'єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Колегія суддів вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами є правовідносинами, що виникли між юридичними особами. На підтвердження зазначених обставин свідчать надані до суду договори підряду на виконання будівельно - монтажних робіт від 01. 12. 2014 року , акт звіряння взаєморозрахунків між ТОВ « Укрбудінжиніринг - К» та ТОВ «ВІТРОЛА ОПТІМА», де сторони по справі обіймають посади директорів товариств ( а.с. 24 - 34).

А відтак відсутні підстави вважати, що має місце порушення цивільного права чи цивільного інтересу позивача з боку відповідача, які підлягали б судовому захисту як фізичної особи за правилами ст. 1212 ЦК України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині правового обґрунтування висновків суду з зазначених вище підстав.

Оскільки рішення суду змінюється в частині правового обґрунтування, відтак подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року змінити в частині правового обґрунтування висновків суду.

В іншій частині судове рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: