АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6795/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1178/К/17 суддя Літвіненко Н.А.
Категорія - 5 ( 1 ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Борщ А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення вартості ремонтних робіт.

Особи які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4,

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення вартості ремонтних робіт, посилаючись на те, що їй та відповідачу належить на праві власності по 1/2 частині домоволодіння АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 у будинку не проживає та не несе витрат на його утримання, у зв'язку з чим позивач самостійно провела ремонтні роботи та здійснила поліпшення спільного майна.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1 від 12.01.2010 року вартість виконаних робіт і вартість будівельних матеріалів, які використані на ремонт домоволодіння становить 35 750,00 грн.

Посилаючись на те, що відповідач не бажає у добровільному порядку компенсувати понесені витрати на поліпшення спільного майна, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд: стягнути з відповідача на її користь 72143,5 грн. витрачених нею на ремонт будинку АДРЕСА_1 з урахуванням інфляції грошових коштів, витрати на проведення будівельно-технічної експертизи 2700 грн., судовий збір 551,2 грн., послуги банку - 10 грн., правову допомогу адвоката - 300 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на те, що суд безпідставно не прийняв до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи № 1 від 12.01.2010 року, яким визначена повна вартість робіт та будівельних матеріалів витрачених на покращення стану спірного домоволодіння.

Крім того, позивач зазначає, що суд першої інстанції порушив її право на захист в суді та провів розгляд справи за відсутності її адвоката та без допиту експерта Кучі Н.К., незважаючи на те, що судом було задоволено клопотання про виклик експерта у судове засідання.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4, які, кожна окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частині домоволодіння АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3, які співвласника, витрат понесених на ремонт спільного майна, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

При цьому, маються на увазі витрати, об'єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.

Виходячи зі змісту цих норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими.

Відповідно до вимог ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Разом з тим, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивачем ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів щодо об'єктивної необхідності для здійснення ремонтних робіт у домоволодінні АДРЕСА_1.

Так, матеріали справи, дійсно містять квитанції та висновок судової будівельно-технічної експертизи №1 від 12.01.2010 року, які підтверджують понесення ОСОБА_2 витрат на ремонт спірного домоволодіння, однак, остання не надала суду жодного доказу щодо проведення робіт саме у частині домоволодіння, яка належить ОСОБА_3, та необхідності проведення таких робіт саме для належного функціонування спільного майна.

Відповідач ОСОБА_3 категорично заперечує проти необхідності здійснення таких ремонтних робіт та не надавала свою згоду на їх проведення, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 щодо порушення судом першої інстанції її права на захист у суді, колегією суддів відхиляються, оскільки позивач ОСОБА_2 особисто була присутньою під час розгляду справи, та відсутність її представника не призвела до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було допитано судового експерта Кучу Н.К. колегія суддів вважає необґрунтованими, адже апеляційна скарга не містить посилання на те, які саме пояснення експерта Кучі Н.К. мають суттєве значення для вирішення даного спору.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підстав, передбачених законом, для скасування рішення суду немає, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: