Справа № 541/347/17
Провадження №2/541/410/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 травня 2017 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Сидоренка Ю.В..,

з участю секретаря судового засідання - Кійченко Т.Г., Олешко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 року представник позивача ОСОБА_3, діючи від імені позивача ОСОБА_1 на підставі довіреності, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитків у розмірі 203700 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23 березня 2014 року позивач з ОСОБА_2 обміняв належний позивачу автомобіль марки RENAULT Megane 1.4, 1997 року виготовлення, кузов № НОМЕР_1 на автомобіль, належний ОСОБА_2 марки FORD FOCUS, 1999 року виготовлення, кузов № НОМЕР_2, при цьому позивач здійснив доплату у сумі 1000,00 доларів США. В травні 2014 року відповідач реалізував отриманий від позивача автомобіль марки RENAULT Megane шляхом обміну на інший автомобіль.

12.06.2014 року позивача, який керував автомобілем FORD FOCUS, зупинили працівники міліції та виявили, що номер кузова не співпадає з національною базою даних, в звязку з чим автомобіль було вилучено Кіровоградським РВ УМВС України в Кіровоградській області. З Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області автомобіль вилучено посадовими особами Кіровоградської митниці згідно з протоколом про тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів і документів у справі про порушення митних правил від 24.06.2014 №72/90100/14, яким визначено орієнтовну вартість автомобіля у розмірі 75000,00 грн. Кіровоградською митницею відносно позивача було складено протокол про порушення митних правил від 13.06.2014 №72/90100/14, проте, постановою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 03.12.2014, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 05.02.2015, закрито провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.484 Митного кодексу України. 13.02.2015 позивач звернувся до Кіровоградської митниці Міністерства доходів з письмовою заявою про повернення автомобіля FORD FOCUS, на яку листом від 23.02.2015 надано відповідь з відмовою повернути автомобіль. Внаслідок неповідомлення відповідачем під час обміну про те, що автомобіль FORD FOCUS ввезено на територію України поза митним контролем та підроблене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що стало підставою вилучення вказаного автомобіля у позивача, позивачу заподіяно збитки у розмірі вартості вилученого автомобіля, яка становить 7500,00 доларів США, що за курсом НБУ на 14.02.2017 становить 203700,00 грн., які відповідно до ч.1 ст.22, ч.1 ст.661, ст.716 ЦК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 (а.с.5, 6) позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача пояснив, що факт обміну відповідачем визнаний в повному обсязі як під час розгляду справи Кіровським районним судом м.Кіровограда так і при наданні ним пояснень правоохоронним органам в ході кримінального провадження, тобто в даному випадку до договору обміну застосовуються загальні положення про договори купівлі-продажу, зокрема ч.1 ст.661 ЦК України, і хоч рішення суду про вилучення автомобіля немає, вважав можливим застосувати аналогію права, тому що автомобіль був вилучений, як такий, що неправомірно попав на територію України, технічний паспорт на нього підроблений, і про дані обставини відповідач не повідомив позивачу при обміні автомобілями. Письмова форма договору в даному випадку не вимагалась, оскільки договір обміну був виконаний в момент здійснення обміну автомобілями. Щодо розміру збитків пояснив, що при здійсненні обміну сторони дійшли згоди про вартість автомобіля FORD FOCUS в розмірі 7500 доларів США і приблизно така сума з курсом у гривнях була зазначена при вилучення автомобіля.

При допиті його як свідка відповідно до ст.184 ЦПК України позивач пояснив, що він звязався з відповідачем на сайті auto.ria, вони домовилися про обмін автомобілями з його доплатою. Домовились про зустріч у м.Миргороді, він приїхав, до нього підїхав відповідач, вони подивились автомобілі, домовились про суму доплати. Він спитав як його зареєструвати, на що відповідач сказав, що зараз неділя і нікого немає. Тоді він запропонував перевірити автомобілі по базі даних, при цьому вони не могли знайти номер кузова на автомобілі RENAULT Megane. Відповідач запропонував поїхати на пост ДПС, вони поїхали туди двома автомобілями, працівник ДАЇ взяв техпаспорт у нього та у відповідача, кудись телефонував, потім повернув документи і сказав що машини чисті. Потім вони поїхали додому до друга відповідача, там вони подивились номер кузову на RENAULT Megane, а потім поїхали у відділення Приватбанку, де він з кредитної картки перевів через термінал суму доплати за автомобіль, якої не вистачало, на рахунок жінки з прізвищем «Михайленко». При цьому відповідач представлявся йому як Макс, і не казав що його прізвище ОСОБА_2. Він телефонував відповідачу після того, як у нього вилучили автомобіль, але той почав відмовлятись від того, що у нього був цей автомобіль, а коли він, за допомогою страхового полісу, через Інтернет знайшов його вірне прізвище, імя та по батькові, відповідач почав змінювати номер телефону, щоб він не міг йому додзвонитись. Також повідомив, що під час обміну вони з відповідачем дійшли згоди про ціну автомобіля FORD FOCUS у 7500 доларів США.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити. Від надання пояснень в судовому засіданні відмовився на підставі ст.63 Конституції України, направив до суду письмові заперечення проти позову, в яких вважав вимоги позивача незаконними та необгрунтованими з тих підстав, що законодавство України передбачає особливий порядок відчуження транспортних засобів, яким встановлено додаткові вимоги до порядку переходу права власності на автомобілі, зокрема: відчужувач та набувач повинні укласти договір про придбання автомобіля (договір купівлі-продажу, міни, дарування, тощо); підставою для реєстрації транспортного засобу у підрозділах ДАІ є правочин щодо придбання автомобіля, який має бути нотаріально посвідченим; право власності на автомобіль виникає у власника з моменту фактичної передачі автомобіля, якщо інше не встановлено договором; перед відчуженням, передачею транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах ДАІ. Таким чином, відчуженню та реєстрації підлягає лише правомірно придбаний транспортний засіб, при цьому перед відчуженням автомобіль має бути знятий з обліку - вказані приписи є істотними умовами угоди щодо відчуження автомобіля, але з наданих позивачем доказів вбачається, що при передачі спірного автомобіля цих умов не дотримано. Вказані обставини встановлені рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 14 січня 2016 року, що набрало законної сили, яким відмовлено позивачу ОСОБА_1 у визнанні дійсним зазначеного договору міни та встановлено відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на автомобіль FORD FOCUS, 1999 року виготовлення, оскільки він не набув права власності на спірний автомобіль у передбачений законом спосіб. Крім того, позивачем не надано рішення суду про вилучення в нього автомобіля та не надано належних та допустимих доказів щодо обгрунтування розміру завданих йому збитків (а.с.32-34).

Представник відповідача адвокат ОСОБА_4І.(а.с.102, 103) в судовому засіданні також просив у позові відмовити з підстав, викладених у письмовому запереченні проти позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, в т.ч. відповідача, допитаного як свідка, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 715 Цивільного кодексу України визначено, що за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно з ч.5 ст.656 ЦК України особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Відповідно до частини 4 статті 203 Цивільного кодексу України, правочин має вчинятись у формі встановленій законом.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 208 ЦПК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Ч.1 ст. 206 ЦК України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Договір міни, за яким відчужуються транспортні засоби, на думку суду не можна вважати таким що повністю виконується сторонами у момент його вчинення, оскільки у відповідності до частини 1 статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, а нормами закону встановлено додаткові вимоги до порядку переходу права власності на автомобілі.

Так, відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух» власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року, в редакції, що діяла на дату виникнення спірних правовідносин, встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, яка передбачає особливий порядок відчуження транспортних засобів, визначений цим Порядком, і які є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх.

Так в п. 8 вказаного Порядку встановлено, що для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, необхідно подати документи, що підтверджують правомірність їх придбання, якими є в т.ч. договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби.

Таким чином, для виконання вимог вищезазначеного Закону вимагається укладення договору відчуження транспортного засобу у письмовій формі.

Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 14 січня 2016 року у справі № 404/1966/15-ц (а.с.35-38), яке набрало законної сили 2 березня 2016 року (а.с.39-42), встановлено наступне.

Згідно протоколу про порушення митних правил № 72/90100/14 від 13.06.2014 року, складеного головним державним інспектором відділу оперативно-аналітичної роботи, боротьби з незаконним переміщенням наркотиків, зброї та кінологічного забезпечення управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Кіровоградської митниці міністерства доходів і зборів України, ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності, яка передбачена статтею 484 Митного кодексу України, а саме: використання автомобіля ввезеного на митну територію України поза митним контролем.

На підставі вищевказаного протоколу, представник Кіровоградської митниці начальник адміністративно-господарського відділу прийняв вилучений транспортний засіб (автомобіль марки FORD FOCUS, 1999 року виготовлення, (VIN) № WFOAXXGCDAXP68954, обєм двигуна 1,6 см. куб., бензин, чорного кольору) у ОСОБА_1 від головного державного інспектора відділу оперативно-аналітичної роботи, боротьби з незаконним переміщенням наркотиків, зброї та кінологічного забезпечення управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Кіровоградської митниці міністерства доходів і зборів України, про що свідчить акт прийняття-передавання товарів на склад Кіровоградської митниці Міндоходів № 37 від 25.06.2014 року.

Головним державним інспектором відділу оперативно-аналітичної роботи, боротьби з незаконним переміщенням наркотиків, зброї та кінологічного забезпечення управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Кіровоградської митниці міністерства доходів і зборів України складено протокол про тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів і документів у справі про порушення митних правил № 72/90100/14 від 24.06.2014 року, згідно якого на підставі статей 508, 511 Митного кодексу України у старшого слідчого СВ Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області капітана міліції ОСОБА_5 вилучено транспортний засіб марки FORD FOCUS, 1999 року виготовлення, (VIN) № WFOAXXGCDAXP68954, обєм двигуна 1,6 см. куб., бензин, чорного кольору, вартість якого складає 75000,00 грн.

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.12.2014 року (а.с. 7-10), яка залишена без змін постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 05.02.2015 року провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративного відповідальності закрито у звязку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 484 Митного кодексу України.

Листом від 23.02.2015 року Кіровоградської митниці Міністерства доходів і зборів України повідомлено представника позивача, що відповідно до норм Митного кодексу України правовими підставами для видачі автомобіля FORD FOCUS ОСОБА_1 є: наявність у позивача документів про право власності на зазначений транспортний засіб або відповідне доручення від його власника; проведення митного оформлення автомобіля згідно встановленого чинним законодавством порядку; сплата митних платежів передбачених чинним законодавством при ввезенні на митну територію України автомобіля. Враховуючи викладене, дата та час видачі зі складу митниці автомобіля FORD FOCUS, 1999 року виготовлення, (VIN) № WFOAXXGCDAXP68954 громадянину ОСОБА_1, можуть бути погодженні при наявності наведених вище правових підстав.

У вказаному рішенні суд не встановив підстав для визнання договору міни дійсним з мотивів наведених в позовній заяві (а.с.90-92), які співпадають з тими, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги у даному позові, тому в задоволені позову про визнання дійсним договору міни автомобіля марки RENAULT Megane 1.4, 1997 року виготовлення, кузов № НОМЕР_1 на автомобіль. марки FORD FOCUS, 1999 року виготовлення, кузов № НОМЕР_2 та визнання права власності ОСОБА_1 на останній автомобіль було відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року (а.с.39-42) також встановлено, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що підстави для визнання договору міни дійсним відсутні, оскільки позивачем не надано доказів, що підтверджують його укладення. Крім того, судами правильно зроблені висновки про те, що відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на автомобіль марки FORD FOCUS, 1999 року виготовлення, оскільки ОСОБА_1 не набув право власності на спірний автомобіль у передбачений законом спосіб.

Під час розгляду даної справи судом, позивач не навів нових обгрунтувань та не надав належних і достовірних доказів, які б спростовували вказані висновки судів. Посилання позивача та його представника на те, що відповідач визнав факт обміну під час розгляду справи Кіровським районним судом м.Кіровограда нічим не підтверджене, оскільки в рішенні цього суду зазначено про визнання ним позову, у прийнятті якого судом відмовлено на підстав ч.4 ст.174 ЦПК України, згідно з якою суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову якщо воно суперечить закону. До того ж, сам факт передачі автомобіля не є доказом укладення договору міни, оскільки при цьому не дотримані істотні умови угоди щодо відчуження автомобіля, що і встановлено вищевказаними рішеннями судів. Надання позивачем висновку експерта №167 від 24.06.2014 про те, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії САТ № 248735 є підробленим (а.с.60-68) також не є доказом укладення договору міни, при цьому в разі дотримання порядку та умов його укладення ця обставина була б виявлена до укладення договору. Показання позивача як свідка, що він мав намір у встановленому порядку перереєструвати автомобіль, але не зміг це зробити тому що день обміну був вихідним, суд не приймає до уваги, тому що позивачем не наведені обєктивні причини, які заважали йому це зробити у період з 23 березня 2014 року, коли згідно з його твердженнями відбувся обмін, до 12 червня 2014 року, коли автомобіль FORD FOCUS був у нього вилучений.

Таким чином, оскільки договір міни автомобілів не визнаний дійсним, через те, що відсутні докази його укладення, відсутні підстави для застосування до правовідносин сторін положень ч.1 ст.661 ЦК України.

Крім того, вказана норма передбачає що продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки за сукупності двох умов: 1) у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару; 1) якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. В даному разі обидві ці умови відсутні, оскільки автомобіль FORD FOCUS, 1999 року виготовлення, кузов № НОМЕР_2, не був вилучений за рішенням суду на користь третьої особи, а був тимчасово вилучений для зберігання на митниці до митного оформлення та сплати митних платежів (а.с.15-16, 69, 93-94), і позивачем не доведено, що він не міг знати про наявність підстав, з яких він був вилучений.

На підставі викладеного у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до статті 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 203, 206, 208, 334, 656, 661, 715, 716 ЦК України, Законом України «Про дорожній рух», суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків у розмірі 203700,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_6