У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про скасування рішення, визнання права на приватизацію квартири та видачу свідоцтва про право власності на квартиру, за касаційною скаргою квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 7 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:
У липні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 30 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська (далі КЕВ м. Дніпропетровська), як органу приватизації, із заявою № 1014 щодо передачі їй у приватну власність квартири АДРЕСА_1 , яку вона займає разом із членами родини на підставі ордеру від 26 грудня 1985 року № 1352. КЕВ м. Дніпропетровська прийнято рішення від 30 березня 2015 року № 1288, яким відмовлено їй у передачі вищевказаної квартири у приватну власність, з посиланням на те, що житловий фонд смт Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області не переданий у комунальну власність територіальних громад та військове містечко № НОМЕР_1 АДРЕСА_2 включено до числа закритих, у яких приватизація заборонена.
Таким чином, просили позов задовольнити, скасувати рішення, визнати право на приватизацію квартири та видати свідоцтво про право власності на квартиру.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 7 жовтня 2015 року позов задоволено. Скасовано рішення від 30 березня 2015 року № 1288 КЕВ м. Дніпропетровська щодо відмови у передачі в приватну власність ОСОБА_1 і ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 . Визнано право на приватизацію ОСОБА_1 і ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язано КЕВ м. Дніпропетровська, як орган приватизації, вжити заходи щодо приватизації квартири, яка використовується ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на умовах найму на території відкритого військового містечка за адресою: квартира АДРЕСА_1 , згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджено наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 1999 року № 396.
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 7 жовтня 2015 року змінено в частині слова «скасувати» рішення № 1288, вказано вірно «визнати незаконним» рішення № 1288. В іншій частині рішення залишено без змін.
У поданій касаційній скарзі КЕВ м. Дніпропетровська просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області має статус відкритого військового містечка, а тому громадяни мають право на приватизацію житла як такі, що раніше це право не використали, а тому слід зобов`язати КЕВ м. Дніпропетровська як орган приватизації вжити заходи щодо приватизації квартири позивача.
Змінюючи рішення районного суду в частині скасування рішення № 1288, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд не наділений повноваженнями на скасування рішень, прийнятих іншими органами, а тому у цій частині рішення підлягає зміні із зазначенням вказівки про «визнання незаконним» рішення № 1288. З іншою частиною висновків суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погодився.
Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.
Судами установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_3 . Вселення позивачів у вказану квартиру відбулося на підставі ордеру від 26 грудня 1985 року № 1352, виданого начальником Гвардійського КЕЧ району.
29 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до КЕВ м. Дніпропетровська, як органу приватизації, про передачу у приватну власність кв. АДРЕСА_1 , в якій вона проживає з сином ОСОБА_2 , 1981 року народження, до теперішнього часу.
Рішенням від 30 березня 2015 року № 1014 начальник КЕВ м. Дніпропетровська Зубков Г.С. в оформленні передачі в приватну власність квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 відмовив. Підставами для відмови у приватизації вказаної квартири зазначено те, що вказане військове містечко включено до числа закритих військових містечок, які не підпадають під приватизацію житлового фонду. Інших керівних документів щодо надання повноважень КЕВ м. Дніпропетровська розпоряджатися житловим фондом військових містечок не надходило.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Статтею 3 цього Закону встановлено, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Частинами 1, 2 статті 6 цього Закону визначено, що відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, визначеного частиною другою цієї статті. Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України.
У матеріалах справи відсутнє відповідне рішення про відчуження майна, проте наявний перелік закритих військових містечок до якого належить смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області та зазначено, що даний житловий фонд не підлягає приватизації, що свідчить про відсутність з боку розпорядника майна згоди на його відчуження.
Крім того, Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами.
Отже, суди не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірили доводів та наданих сторонами доказів та обґрунтували своє рішення на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.
Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Виходячи з наведеного, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги із скасуванням судових рішень та направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська задовольнити частково.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 7 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик