АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3726/17 Головуючий 1 інст. - Шабас О.С.
Справа № 645/2077/16-ц Доповідач - Кружиліна О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Каплоух Н.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 11 квітня 2017 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, -

в с т а н о в и в:

08 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що в даному будинку він проживає разом з матір'ю, а відповідачі - його колишня дружина та їх спільний син - в даному будинку не проживають приблизно два роки, добровільно знятися з реєстрації не бажають, в зв'язку з чим він змушений був звернутися до суду.

08 липня 2016 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні нею житловим будинком № АДРЕСА_1 шляхом передачі їй ключів від даного будинку; вселити її у вказаний житловий будинок.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 вказала, що за рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 27 травня 2015 року, яке набрало законної сили, при розподілі майна подружжя вона стала власником 1/2 частини спірного житлового будинку. В даний час її колишній чоловік чинить їй перешкоди у користуванні будинком, змінив вхідні замки, не допускає її до будинку, добровільно врегулювати дане питання сторони не змогли.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 11 квітня 2017 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено.

Зустрічну позову заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 житловим будинком № АДРЕСА_1 шляхом передачі ОСОБА_2 ключів від даного будинку.

Вселена ОСОБА_2 у житловий будинок № АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, а у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи, не надавши можливості позивачу по первісному позову подати свої докази та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, тим самим не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому їх розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із положень статей 379, 383, 391 ЦК України, статей 10, 59,60 ЦПК України та тих обставин, що ОСОБА_1 та його колишня дружина ОСОБА_2 в рівних частках набули у власність житловий будинок АДРЕСА_1 і це встановлено рішеннями судів у справі № 622/106/13-ц. Суд прийшов до висновку, що не підлягають застосуванню до правовідносин, які виникли між співвласниками житлового будинку положення глави 2 ЖК УРСР. Не надано також ОСОБА_1 суду доказів втрати права користування відповідачами спірним будинком і з інших підстав.

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 26 грудня 1987 року по 21 лютого 2012 року.

09 жовтня 1993 року ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв у дар належний ОСОБА_4 на праві власності житловий будинок, що знаходиться у с. Макарівка Золочівського району Харківської області, житловою площею 40 кв.м.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 27 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано, в тому числі, житловий будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що належить їм по 1/2 частині кожному. Визнано за ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1

Вказане рішення суду в зазначеній частині залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08 жовтня 2015 року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2016 року.

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 27 травня 2015 року було надано оцінку, в тому числі, договору дарування від 09 жовтня 1993 року, а саме: ОСОБА_1 отримав в дар від ОСОБА_4 спірний житловий будинок, який перейшов у власність ОСОБА_1, так як права, набуті шляхом створення або придбання нерухомості у власність до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16 січня 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, з дотримання порядку набуття, однак без державної реєстрації, слід вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку.

Також цим рішенням встановлено, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1, належить ОСОБА_1 та його колишній дружині ОСОБА_2 в рівних частках як спільна сумісна власність, набута за час шлюбу.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, відповідно до яких передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів його сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

За таких підстав, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Посилання в апеляційний скарзі ОСОБА_1 на ті обставини, що відсутні технічні можливості вселення ОСОБА_2 у спірний будинок, оскільки не було виділу в натурі конкретної частки житлового будинку № АДРЕСА_1, судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається із матеріалів справи сторони із позовними вимогами про виділ в натурі частки житлового будинку не звертались, що не позбавляє їх такого права в майбутньому.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 11 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський