Справа № 462/2299/17
У Х В А Л А

25 травня 2017 року Суддя Залізничного районного суду м. Львова Боровков Д.О., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до судді Франківського районного суду м. Львова Кузя В.Я. та секретаря судового засідання Янковської О.О. про демонстрування ігнорування суддею Франківського районного суду м. Львова Кузем В.Я. ч. 1 ст. 27 ЦПК України (в порядку ч. 1 ст. 108 ЦПК України),

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобовязати суддю Франківського районного суду м. Львова Кузя В.Я. забезпечити виконання своєю командою її права та права її представника на ознайомлення їх з матеріалами справи № 465/6417/16-ц у загальній канцелярії зазначеного суду; припинити демонстративну дискримінацію виражену демонстративним ігноруванням суддею Кузем В.Я. ч. 1 ст. 27 ЦПК України та невидачею матеріалів справи у загальну канцелярію.

Вивчивши матеріали позову, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону суб'єктивне право на захист це юридичне закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Зі змісту позову вбачається, що позивач просить суд зобовязати суддю Франківського районного суду м. Львова Кузя В.Я. вчинити дії, які повязанні з ознайомленням її та її представника з матеріалами цивільної справи № 465/6417/16-ц. Разом з тим, прохальна частина позову не містить ніяких конкретних вимог до секретаря судового засідання Янковської О.О. Таким чином, позивач у своєму позові скаржиться на дії та бездіяльність судді, які нерозривно повязанні зі здійсненням останнім правосуддя.

Конституцією України встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, і що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом (ст. ст. 126, 129).

Згідно із зазначеними положеннями Конституції України судові рішення і відповідно дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (повязаних із підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції, а не в інший суд першої інстанції. Останнє порушувало б і принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст. 129 Конституції України і законодавством про судочинство.

Здійснення правосуддя в Україні врегульовано конституційними нормами окремо від діяльності інших органів державної влади.

Крім того, ч. 1 ст. 107 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що будь-яка особа має гарантоване право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою).

Відповідно до ч. 1 ст. 108 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України "Про Вищу раду правосуддя", з урахуванням вимог цього Закону.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

Зазначена позиція повністю узгоджується з позицією, яка викладена в ухвалі Верховного Суду України від 23 березня 2011 року справа № 6-1386св10.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» розяснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті провадження в справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, вважаю, що у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки цей позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України,

ухвалив:

У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до судді Франківського районного суду м. Львова Кузя В.Я. та секретаря судового засідання Янковської О.О. про демонстрування ігнорування суддею Франківського районного суду м. Львова Кузем В.Я. ч. 1 ст. 27 ЦПК України (в порядку ч. 1 ст. 108 ЦПК України) відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в 5- денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:

Оригінал ухвали.