АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

16 березня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві Телявський Анатолій Миколайович, державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м.Києві ГевелОлена Олегівна, ОСОБА_4, Державне підприємство «Сетам», на дії держаних виконавців та визнання дій неправомірними,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року,

встановила:

у листопаді 2016 року заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державних виконавців, посилаючись на те, що під час здійснення виконавчих дій державними виконавцями було допущено порушення його прав.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року скаргу було залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою скаржник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії державних виконавців, ОСОБА_1 просив поновити йому строк для звернення з такою скаргою, посилаючись на те, що про те, що лише 03 листопада 2016 року йому стало відомо про те, що особою, яка порушила його права, є державний виконавець Телявський А.М.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року скаргу було залишено без розгляду.

Залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заявник пропустив встановлений законом строк для звернення до суду зі скаргою, а обставини, на які він посилається як на підставу пропуску строку, не є поважними. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було помилково залишено скаргу без розгляду, оскільки про порушення його прав він дізнався лише 03 листопада 2016 року у судовому засіданні під час розгляду іншої справи. Зазначав, що цього дня йому стало відомо, що особою, яка порушила його права є саме державний виконавець Телявський А.М., а тому вважає, що строк на звернення до суду зі скаргою ним не пропущено. Однак, такі доводи апелянта є необгрунованими та не можуть бути підставою для задоволення скарги, оскільки були предметом перевірки під час розгляду справи судом першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржник просив визнати неправомірними дії державних виконавців, які були вчинені ними під час здійснення опису та арешту належного йому автомобіля 30 травня 2016 року. Скаргу було подано до суду 10 листопада 2016 року.

Частиною 1 ст. 385 ЦПК України встановлено, що скарга на дії або бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав чи свобод. Частиною 2 даної статті встановлено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Доводи апелянта про те, що перебіг строку необхідно обчислювати з 03 листопада 2016 року, оскільки лише тоді він дізнався про порушення своїх прав, спростовуються матеріалами справи.

З акту опису та арешту майна від 30 травня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 було власноруч зазначено зауваження щодо дій державного виконавця Телявського А.М., що не узгоджується з його доводами про те, що на момент складання акту особа державного виконавця Телявського А.М. йому відома не була.

Судом першої інстанції було зроблено вірний висновок про те, що скаржник дізнався або міг дізнатись про порушення його прав в день здійснення опису та арешту майна, тобто 30 травня 2016 року. Інших доказів на підтвердження поважності пропуску ним строку для звернення зі скаргою ОСОБА_1 до суду надано не було

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було правильно застосовано норми процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

,№ справи: 761/26524/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3716/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.