ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2119/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді ЦИМБАЛ І.К. при секретарі КИСІЛЬ Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Відділу державної виконавчої служби Дарницького управління юстиції у м. Києві, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Тетяна Євгеніївна, проскасування свідоцтва про право на спадщину за законом -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, де є третя особа, про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, посилаючись на те, що за рішенням суду з ОСОБА_4 на користь позивача були стягнуті грошові кошти. В свою чергу єдиним майном на яке могло бути звернуто стягнення для виконання рішення була частина спадщини, яка залишилась після смерті покійного чоловіка ОСОБА_4, проте після смерті чоловіка останньої ОСОБА_3 відмовилась від своєї частини спадщини на користь сина ОСОБА_3 Таким чином позивач вважає, що ОСОБА_3 свідомо з метою невиконання рішення суду про стягнення з неї коштів відчужила майно у такий спосіб. Крім того, позивач вважає, що третя особа неправильно оформила свідоцтво про право на спадщину, оскільки квартира, яка входила до складу спадкового майна, була набута ОСОБА_4 та її покійним чоловіком під час шлюбу, а отже фактично ОСОБА_4 була власником половини спадкового майна, а інша половина, мала бути поділена між спадкоємцями і від частини якої остання мала відмовитися.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, просили задовольнити.

Представник відповідачів позов не визнав та пояснив, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача грошових коштів, було постановлено набагато пізніше ніж помер чоловік ОСОБА_4 та оформлення свідоцтва про право на спадщину. Крім того, підстави на які посилається позивач не стосуються правовідносин що виникають з питанням спадщини. Також, позивач у даному випадку не має право на оспорювання свідоцтва про право на спадщину, оскільки будь якого відношення до вказаних правовідносин немає. Крім того, свідоцтво про право на спадщину оформлено правильно, оскільки ОСОБА_4 були роз'яснені її права передбачені сімейним законодавством, а в свою чергу часткова відмова від свого права законом не передбачена.

Третя особа просила розглянути справу у відсутність останньої та надала пояснення про необґрунтованість позову з підстав зазначених представником відповідачів /а.с. 26-28/.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 /а.с. 51/, після смерті якого залишилось два спадкоємці син спадкодавця ОСОБА_3 /а.с. 58/ та дружина спадкодавця ОСОБА_4 /а.с. 59/.

За час шлюбу ОСОБА_4 та спадкодавця 13.12.2005 року була набута квартира АДРЕСА_1, право власності на яку було зареєстровано за спадкодавцем 19.12.2005 року /а.с. 60, 61/.

08.07.2011 року ОСОБА_3 звернувся до третьої особи із заявою про прийняття спадщини /а.с. 46/.

08.07.2011 року ОСОБА_4 звернулась до третьої особи із заявою про те, що на спадщину остання не претендує, з урахуванням ст.ст. 60 -65 СК України також /а.с. 48/.

19.03.2015 року третьою особою було видане свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_3 /а.с. 128/.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України,спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Згідно ч. 2 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

Згідно ч. 5 ст. 1274 ЦК України, відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановленихстаттями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно п. 27 ПВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмовивід спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до вище наведених норм закону, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано судом не дійсним у разі порушення норм спадкового права.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що ОСОБА_4 навмисно 08.07.2011 року відмовилась від спадщини, з метою невиконання рішення суду від 09.02.2016 року, яке набрало законної сили 30.06.2016 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача грошових коштів, разом з тим, судові рішення позивач суду не представив. Також представники позивача зазначили, про те, що ОСОБА_4 беручи грошові кошти у позивача в борг, заздалегідь не мала наміру повертати останні, проте згідно ч. 1 ст. 60 ЦК України, не надали доказів на підтвердження таких обставин.

Враховуючи вище наведене, вбачається, що за наявності передбачених законом підстав, оспорювати необхідно саме відмову під прийняття спадщини з одночасною вимогою про скасування свідоцтва на підставі ст. 1301 ЦК України, про що позивачем не заявлено. В свою чергу оспорювання свідоцтва про право на спадщину з підстави визначених у позові законом не передбачено.

Так, ОСОБА_4 скористувалась своїм безумовним правом передбаченим законом про відмову від прийняття спадщини, яка ніким не оспорена з підстав передбачених законом і у передбачений законом спосіб, свідоцтво про право на спадщину видано відповідно до закону, спадкоємець ОСОБА_3 прав та законних інтересів позивача не порушував.

Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 79, 88, 209, 212-218 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1217, ч. 1 ст. 1226, ст. 1261, ч. 1 ст. 1267, ч. 1 ст. 1268, ч. ч. 1, 5 ст. 1273, ч. 5 ст. 1274, ч. 1 ст. 1297, ст. 1301 ЦК України, п. 27 ПВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Відділу державної виконавчої служби Дарницького управління юстиції у м. Києві, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Тетяна Євгеніївна, про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: