АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/440/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 Троян Т. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівБондаренка С. І., Новікова О. М.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних ,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказував, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.05.2010 року з відповідача на його користь стягнуто борг згідно розписки від 16.11.2006 року в розмірі 104 780 грн. На виконання рішення суду державним виконавцем відкрито виконавче провадження. Однак, відповідач не повертає борг та продовжує користуватися чужими грошима на власний розсуд. Тому рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.03.2013 року, справа № 7121623/13-ц з відповідача на його користь стягнуто інфляційні втрати в сумі 11 192,92 грн. та 3 % річних 9284,91 грн. та судовий збір - 229,40 грн., а всього 20707,23 грн. Таким чином загальна сума заборгованості відповідача на 11.02.2013 року складала 114561,52 грн.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси, від 17 квітня 2014 року по справі № 712/2113/14-ц з відповідача на його користь стягнуто борг за користування чужими грошовими коштами за період з 12.02.2013 року по 12.02.2014 року інфляційних втрат в розмірі 1119,69 грн., та 3% річних в розмірі 3383,64 грн., судовий збір 243,60 грн., а всього 4746,93грн.. Таким чином загальна сума боргу станом на 12.02 2014 року склала 119308,45 грн..

Крім того, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.05.2015 року по справі № 712/4706/15-ц з відповідача також стягнуто на його користь заборгованість за користування чужими грошовими коштами в період з 12.02.2014 по 31.03.2015 року інфляційних втрат - 57547,68 грн. та 3% річних 4029,86 грн., що разом складає 61569,54грн. Загальна сума боргу станом на 31.03.2015 року складала 180877,99 грн.

А тому, просив суд стягнути з відповідача на його користь за період з 01.04.2015 року по 31.08.2016 року інфляційні втрати в розмірі 43867,27 грн., та 7678,80 грн. в якості 3% річних, що разом складає 51546,07 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 грудня 2016 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 3 % річних за період з 01.04.2015 року по 31.08.2016 року, які нараховуються на суму заборгованості в розмірі 102 960, 00 грн. та становлять 4 392 грн. (чотири тисячі триста дев'яносто дві гривні 00 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_7 до Спеціального фонду державного бюджету України судовий збір в розмірі 551,20 грн. ( п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 коп.).

В іншій часині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування із ухваленням нового рішення про задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача про стягнення боргу за рішеннями судів у гривні, що є підставою для нарахування інфляційних втрат не може бути прийнято судом до уваги, оскільки грошовою одиницею договору позики, на підставі якого у сторін виникли зобов'язання, є іноземна валюта, а тому вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат задоволенню не підлягає.

Проте, колегія суддів не погоджується із даним висновком суду.

Так, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти ( ч.2 ).

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства ( ч.3).

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування ( ч.4).

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду ( ч.5).

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події ( ч.5).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 16 листопада 2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 25 000 дол. США, терміном повернення до 31.12.2006 року ( а. с. 26).

Відповідач виконав частково зобов'язання та повернув позивачу лише частину коштів в сумі 12 000 доларів США. Інша частина коштів в добровільному порядку не повернута.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.05.2010 року з відповідача на користь позивача стягнуто борг згідно розписки від 16.11.2006 року в розмірі 104 780 грн ( а. с. 5)

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України дані обставини встановлені судом і не підлягають повторному доказуванню. Тобто, таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати позивачу суми боргу, відповідач порушує зобов'язання.

На виконання виконавчого листа Соснівського районного суду від 26.01.2011 року постановою державного виконавця Соснівського відділу ДВС ЧМУЮ від 02.02.2011 року відкрито виконавче провадження про примусове стягнення боргу з відповідача на користь позивача в розмірі 104 780 грн. ( а. с. 10).

В подальшому, рішеннями судів Соснівського районного районного суду м. Черкаси за різні періоди було стягнуто інфляційні втрати, які нараховувались на суму заборгованості та 3 % річних за користування чужими грошовими коштами.

Зокрема, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.05.2015 року по справі № 712/4706/15-ц з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за користування чужими грошовими коштами за період з 12.02.2014 по 31.03.2015 року інфляційних втрат, які нараховуються на суму заборгованості 57547,68 грн. та 3% річних, які нараховуються на суму заборгованості 4029,86 грн., що разом складає 61569,54грн( а. с. 8-9).

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14, яка, відповідно до ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права).

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами ст. 625 ЦК України.

Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог п. п. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Положенням ст. 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, вимоги ст.ст. 510, 524, 533-535, 625 ЦК України, у даному випадку має місце грошове зобов'язання, яке виникло між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з приводу невиконання умов договору позики згідно розписки від 16.11. 2006 року, яке виражене у грошовій одиниці України - гривні, згідно рішення суду від 25.05. 2010 року.

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2. ст. 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування, щоб обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

А тому, колегія суддів вважає необгрутованим та помилковим висновок районного суду, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Оскільки, вимога про повернення коштів відповідачем виконана не була, заборгованість по сплаті коштів не погашена, тому на думку колегії суддів, суд першої інстанції не правильно застосував норми діючого законодавства та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення суми інфляційних втрат за порушення (прострочення) виконання грошового зобов'язання.

Прийняття районним судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано у встановленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє божника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання , а через це не може позбавляти кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум.

Відмовляючи у стягненні інфляційних втрат, суд першої інстанції позбавив позивача, як належного кредитора можливості захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

При цьому , колегія суддів враховує відповідний Лист ВСУ № 62-97 від 03.04.1997 року Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, де зазначено що для визначення індексу за будь який період необхідно індекси за кожен місяць, що входять у відповідний період, перемножити між собою.

Таким чином , враховуючи індекс інфляції на кожний місяць усього строку затримки у виплаті, розмір заборгованості по інфляційним виплатам боржника складає ( 104 780 х114,00% *102,20% *100,40% *99,00% *99,20% *102,30% *98,70% *102,00% *100,70% *100,90% *99,60% *101,00% *103,50% *100,10% *99,80% *99,90% *99,70% *) - 104 780 = 25 709 грн. 22 коп.

А тому, з врахуванням встановлених обставин, матеріалів справи, доводів сторін, положень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 грудня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 в цій частині частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 інфляційні втрати за період з 01.04. 2015 року по 31.08. 2016 року в сумі 25 709 грн. 22 коп.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий :

Судді :