АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/1241/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 635/4788/16ц Панас Н.Л.
Категорія: спадкові Доповідач - Хорошевський О.М.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Кокоші В.В.,

Шаповал Н.М.

за участю секретаря - Гончар А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Колісник Вікторії Олександрівни, третя особа: ОСОБА_5 про визнання незаконною постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій та спонукання до видачі свідоцтва про право на спадщину,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати незаконною постанову приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Колісник В.О. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 29.03.2016 року, а саме - відмову у видачі свідоцтва про права на спадщину. Поновити строк на звернення за прийняттям спадщини та зобов'язати приватного нотаріуса Колісник В.О. видати позивачу свідоцтво про право на спадщину.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_6, що підтверджує свідоцтво про смерть, виданого 21.02.2011 року Глибоцькою сільською радою Харківського району Харківської області.

Після смерті батька, ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Колісник В.О. з заявою від 25.03.2016 року про видачу на її ім'я свідоцтва про право на спадщину після померлого. Предметом спадщини є земельна ділянка площею 5,08 га, цільовим призначенням - для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована: Глибоцька сільська рада Харківського району Харківської області; кадастровий номер НОМЕР_1.

Однак відповідачем постановою від 29.03.2016 року у видачі зазначеного свідоцтва було відмовлено.

Вважає, що ця постанова була винесена неправомірно, оскільки на час відкриття спадщини вона була непрацездатною, але відповідач не перевірив цього факту; через вагітність, пологи та подальший догляд за малолітньою дитиною, яка постійно хворіє та потребує стороннього догляду не мала змоги своєчасно оформити необхідні документи та звернутися до органів нотаріату за оформленням своїх спадкових прав.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Пояснює, що від приватного нотаріуса Колісник В.О. дізналася про існування заповіту, складеного за життя ОСОБА_6, яким заповідач залишив у спадок спірну земельну ділянку третій особі - ОСОБА_5..

Вважає, що цей заповіт не є дійсним, оскільки через тяжкий стан здоров'я батька він не міг сприймати дійсність та не міг керувати своїми діями.

Таким чином, вважає, що судом першої інстанції при розгляді її позовної заяви обставини справи не було вивчено належним чином.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення, доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 21.02.2011 року Глибоцькою сільською радою Харківського району Харківської області помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 5,08 га, цільовим призначенням - для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована: Глибоцька сільська рада Харківського району Харківської області; кадастровий номер НОМЕР_1.

В матеріалах справи міститься копія заповіту, складеного за життя спадкодавця та посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Колісник В.О. 01 лютого 2011 року за реєстровим № 27, яким ОСОБА_6 заповів належну йому спірну земельну ділянку ОСОБА_5

Інші особи, окрім ОСОБА_5, з заявами про прийняття спадщини або про відмову від неї не зверталися, що підтверджується Спадковим реєстром (а.с. 37-38).

25 березня 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на зазначену земельну ділянку, яка залишилась після смерті її батька (а.с.42).

29 березня 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про надання їй місячного строку для звернення до суду для оформлення своїх спадкових прав після смерті батька, в якій вона зазначає, що нотаріусом їй було роз'яснено, що в разі не надання повідомлення про звернення до суду, спадщина буде оформлена іншим спадкоємцем (а.с.47).

У той же день відповідачем була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я позивача з тих підстав, що на час відкриття спадщини позивач і за віком і за станом здоров'я була працездатною.

Суд першої інстанції вірно зазначив у своєму рішенні, що у відповідності з вимогами ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Пленум Верховного суду України у своїй постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (з наступними доповненнями та змінами) роз'яснив, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом зі спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині не проживав зі спадкодавцем на час його смерті та не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Крім того, Конституційний Суд України, розкриваючи в своєму рішенні від 11 квітня 2014 року по справі №1-1/2014 поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 ЦК України щодо права на обов'язкову частку в спадщині, ґрунтується на положеннях частини 3 статті 75 Сімейного кодексу України, згідно з якою до категорії «непрацездатних» віднесено інвалідів 1, 2 або 3 групи, а також осіб, які згідно з діючим пенсійним законодавством України та законодавством України про соціальне страхування віднесені до категорії «непрацездатні». На підставі аналізу положень Конституції України, Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, ЗУ № 966, ЗУ № 1058 Конституційний суд України дійшов до висновку, що незалежно від змісту заповіту право на обов'язкову частку у спадщині мають повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, які в установленому законом порядку визнані інвалідами 1, 2 або 3 групи.

Оскільки ані позивачем ані її представником при розгляді судової справи не надано доказів того, що ОСОБА_3 на час відкриття спадщини в установленому законом порядку була визнана інвалідом, судова колегія вважає, що нотаріус правомірно виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі на ім'я позивача свідоцтва про право на спадщину за законом.

Стосовно вимог позивача щодо поновлення строку на прийняття спадщини, то в цій частині позов також задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано доказів того, що існували об'єктивні перешкоди, у встановлений ст. 1269 ЦК України строк, звернутися до нотаріального органу з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її батька.

Позивачем та її представником не надано належних та допустимих, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України доказів, щодо необхідності зобов'язання відповідача до видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом.

Суд вірно не взяв до уваги доводи свідка ОСОБА_7, оскільки він не був безпосереднім очевидцем подій, які відбувались між позивачем та відповідачем, а знає про усе зі слів позивача.

З огляду на викладене, та керуючись ч. 1 ст. 308 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - В.В. Кокоша

Н.М. Шаповал