Справа № 681/939/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого - судді Горщара А.Г.

при секретарі Калінка А.А.

з участю позивачки ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1, представника відповідачки адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полонне цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Колодяжненської сільської ради Романівського району, Житомирської області про визнання шлюбу недійсним, -

встановив:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом в якому просили: визнати недійсним шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрований 01 серпня 2014 року в ОСОБА_7 сільській раді Романівського району Житомирської області за актовим записом № 4; визнати недійсним свідоцтво про шлюб між вказаними особами серії 1-ТП № 1122712, видане згаданою радою 01 серпня 2014 року.

В обґрунтування позову зазначали, що між ОСОБА_5, який є рідним братом позивачів, та ОСОБА_6 був зареєстрований шлюб, який є недійсним, оскільки його укладення не ґрунтувалось на вільній згоді брата. Так, останній довготривало хворів на тяжкі захворювання, від яких у віці 61 рік 16 серпня 2014 року помер. За твердженням позивачів ОСОБА_5 на час реєстрації шлюбу у звязку з захворюванням не міг усвідомлювати значення своїх дій і не міг ними керувати, а ОСОБА_6 в свою чергу скористалась цим та з метою заволодіти після смерті брата його майном, вжила необхідні заходи для незаконної реєстрації шлюбу. Також, ОСОБА_1, ОСОБА_2 вказували, що ОСОБА_6 ніколи не проживала спільно з братом однією сімєю, вони не вели спільного господарства, місце реєстрації шлюбу було підозріло обране на відстані приблизно 33 км від м. Полонне. Такі обставини на думку позивачів також свідчать про недійсність шлюбу. Крім цього, останні на підтвердження своїх доводів зазначали, що ОСОБА_5 30.06.2014 року особисто не подавав заяву про реєстрацію шлюбу до сільської ради, оскільки за висновком почеркознавчої експертизи дана заява написана іншою особою, і підпис на ній ймовірно виконаний також іншою особою.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлений позов підтримала.

Представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_8 заперечив позовні вимоги зазначивши, що шлюб зареєстрований за наявності вільної згоди ОСОБА_5 який був особисто присутнім при реєстрації шлюбу, а до та після цього ОСОБА_6 і ОСОБА_5 спільно проживали однією сімєю, що знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду.

Представник відповідача ОСОБА_7 сільської ради в судові засідання не зявлявся, подавав заяви про розгляд справи у його відсутності, при цьому зазначав, що позов не визнає, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 особисто подавали заяву про державну реєстрацію шлюбу, на якій а також в актовому записі № 4 від 01.2014 року підписи особисто ставили названі особи.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши письмові докази, що містяться в даній справі, а також у цивільних справах № 681/1497/14-ц, № 681/623/15-ц суд зазначає про таке.

Відповідно до ч.1 ст. 21, ч.1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно до ст. 27 названого Кодексу державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується свідоцтвом про шлюб.

За вимогами ст. 28 СК заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто до будь-якого органу державної реєстрації актів цивільного стану за їхнім вибором.

Шлюб реєструється після спливу одного місяця від дня подання особами заяви про реєстрацію шлюбу. (ч.1 ст. 32 СК)

Шлюб реєструється у приміщенні органу державної реєстрації актів цивільного стану.

За заявою наречених реєстрація шлюбу може відбутися за місцем їхнього проживання, за місцем надання стаціонарної медичної допомоги або в іншому місці, якщо вони не можуть з поважних причин прибути до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ст. 33 СК)

Відповідно до ч.1 ст. 34 СК України присутність нареченої та нареченого в момент реєстрації їхнього шлюбу є обов'язковою.

За положеннями ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка.

Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності.

Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 була зареєстрована з 17.03.2003 року за місцем проживання ОСОБА_5 Останній за свого життя 02.11.2007 року вчинив заповідальне розпорядження, згідно якого він все своє майно заповів ОСОБА_6 (справа № 681/1497/14-ц а.с. 35.41).

Як вбачається із даних рішення Полонського районного суду по вказаній цивільній справі від 11.12.2014 року, та ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 16.03.2015 року (а.с. 116-117, 162-163) ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спільно проживали однією сімєю до реєстрації шлюбу та після цього.

30.06.2014 року вказані особи подали до виконавчого комітету ОСОБА_7 сільської ради заяву про державну реєстрацію шлюбу (а.с.46), а 01.08.2014 року шлюб між ними було зареєстровано, про що складено актовий запис № 4, та подружжю видано свідоцтво про шлюб серії 1-ТП № 1122712.

Згідно показань свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які вони давали при розгляді цивільної справи № 681/1497/14-ц та за клопотанням ОСОБА_1 прослухані судом, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були присутні при державній реєстрації шлюбу, при цьому ОСОБА_5 через неможливість вільно пересуватись знаходився біля приміщення сільської ради в автомобілі, куди до нього підійшли працівники ради, та він самостійно розписався на відповідному документі.

Названі свідки зазначали, що ОСОБА_5 під час реєстрації шлюбу добре усвідомлював свої дії, ніякого примусу до нього не застосовувалось.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачами не доведено належними та допустимим доказами, що згода ОСОБА_5 на укладення з ОСОБА_6 шлюбу не була вільною, зокрема, що він в момент реєстрації шлюбу страждав тяжким психічним розладом, перебував у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювавсповна значення своїх дій і (або) не міг керувати ними, або шлюб було зареєстровано в результаті застосування до нього фізичного чи психічного насильства.

З приводу доводів позивачів, що ОСОБА_5 30.06.2014 року особисто не подавав заяву про реєстрацію шлюбу до сільської ради, оскільки за висновком почеркознавчої експертизи (а.с.60-71) дана заява написана іншою особою, і підпис на ній ймовірно виконаний також іншою особою суд зазначає про таке.

Положення СК України (ст. 28) містять вимогу щодо особистої подачі жінкою та чоловіком заяви про реєстрацію шлюбу. Разом з тим закон не вимагає, що така заява має бути обовязково написана ними власноручно, а отже написання заяви про реєстрацію іншою особою не є порушенням норм сімейного законодавства.

За згаданим висновком експерта підпис від імені ОСОБА_5 на заяві про реєстрацію шлюбу від 30.06.2014 року ймовірно виконано не ОСОБА_5 а іншою особою.

За змістом частин 3,4 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги, що висновок експерта щодо належності підпису ОСОБА_5 носить ймовірний характер, він не узгоджується із показаннями згаданих свідків, а тому суд не має підстав вважати доведеним той факт, що ОСОБА_5 не підписував заяву про реєстрацію шлюбу, та дана обставина в силу положень ст. 40 СК України сама по собі не свідчить про відсутність у ОСОБА_5 вільної згоди на реєстрацію шлюбу, і не тягне його недійсність.

Таким чином, оскільки в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрований з порушенням норм сімейного законодавства, та що згода ОСОБА_5 на укладення шлюбу не була вільною, або ж шлюб носив фіктивний характер, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Керуючись наведеним, ст.ст. 10, 60, ч.3 ст. 209, ст. ст.212-215 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були на проголошенні протягом такого ж строку з дня отримання копії рішення.

Суддя А.Г.Горщар