У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Шеремет А.М., Григоренка М.П.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Підрозділу "Рівненське управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд" Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заробітної плати та інших виплат, що випливають з трудових правовідносин,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2017 року ОСОБА_1 у задоволенні позову до підрозділу "Рівненське управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд" Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" про стягнення заробітної плати та інших виплат, що випливають з трудових правовідносин відмовлено.

В поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність в зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неповним з'ясуванням судом обставин справи.

Вказує, що в оскаржуваному рішенні суд присвоїв йому статус відповідача, що не відповідає дійсності та має бути виключено з рішення суду.

Свої висновки суд підтверджує довідками, наданими відповідачем, який є зацікавленим у розгляді справи, а не первинними бухгалтерськими документами, де є його підписи про отримання нарахованих йому коштів.

Зазначає, що суд не взяв до уваги, наданий ним, економічний аналіз щодо оплати праці, обґрунтовуючи це тим, що зазначені факти можуть бути встановленні виключно висновками бухгалтерської експертизи, яка не була проведена в зв'язку з відсутністю у нього коштів на її оплату.

На спростування вказаного економічного аналізу відповідачем не було надано власних розрахунків, які б базувалися на первинних бухгалтерських документах.

Вважає, що його право мати обідню перерву, закріплене ч. 3 ст.66 КЗпП України, не може бути спростоване Інструкцією чергового по об'єкту №425 від 2013р.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності.

З таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки він відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 01.10.2002 року прийнятий підсобним робітником ІІ розряду відділу постачання УБМР № 3 Львівської залізниці згідно наказу № 191-а від 03.10.2002 року.

Наказом № 35/ос від 21.03.2005 року позивач переведений сторожем на ВРД-1.

2.01.2007 року ОСОБА_1 переведено робітником на ВРД-3, згідно наказу № 244/ос від 29.12.2006 року.

23.03.2006 року змінена назва управління на відокремлений підрозділ "Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд № 3" Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" згідно наказу № 264/н від 23.03.2006 року.

1.01.2010 року позивач переведений підсобним робітником об'єкту цивільної оборони виконробської дільниці № 1 станції Рівне (наказ №210/ос від 31.12.2009 року).

Згідно наказу №78/ос від 07.05.2015 року ОСОБА_2 переведений сторожем об'єкту цивільного захисту №425 виконробської дільниці №1 станції Рівне.

У відповідності до ст. 66 КЗпП працівникам надається перерва для відпочинку і харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва не включається в робочий час. Працівники використовують час перерви на свій розсуд. На цей час вони можуть відлучатися з місця роботи. На тих роботах, де через умови виробництва перерву встановити не можна, працівникові повинна бути надана можливість приймання їжі протягом робочого часу.

Наказом від 17.12.2014 року № 355 "Про режим роботи позмінних працівників управління" на умовах колективного договору та п.16 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників об'єкту цивільної оборони № 425 встановлено з 20.02.2015 року цілодобове чергування з тривалістю робочого часу (зміни) не більше 12 годин на добу.

Згідно п.5 Інструкції чергового по об'єкту №425 від 8.04.2013 року та п.п. 2.2 Посадової інструкції для сторожів об'єктів цивільного захисту № 425 по ст. Здолбунів від 13.08.2015 року, під час чергування працівник зобов'язаний вхідні ворота та двері тримати на замку та постійно знаходитися на об'єкті

Із вказаними наказом та інструкціями ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис.

За наведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що режим роботи позивача носить позмінний характер та про безпідставність його тверджень щодо наявності в нього права на обідню перерву під час зміни, яку він може використати на власний розсуд, про позбавлення його права на обідню перерву, закріпленого ч. 3 ст.66 КЗпП України та обов'язок відповідача в разі неможливості надання йому часу на обід надати матеріальну компенсацію.

Також, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про відсутність у ОСОБА_1 права отримання від відповідача харчування на робочому місці, або його компенсації, оскільки чинним трудовим законодавством передбачено надання роботодавцем працівнику певних видів харчування лише на роботах з шкідливими та з особливо шкідливими умовами праці, до яких робота позивача не відноситься.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування йому вартості проїзду до місця роботи, то судом вірно встановлено, що в період з 2011 року по 2016 року ОСОБА_1 щорічно видавались квитки для безкоштовного проїзду за маршрутом Рівне (місце реєстрації та проживання) - Здолбунів (місце роботи), а обов'язку роботодавця оплачувати працівнику проїзд до роботи в межах населеного пункту, в якому він проживає, законодавством не передбачено.

Доводи позивача про порушення трудового законодавства щодо оплати праці спростовується умовами колективного договору, відповідно до яких передбачена доплата праці за роботу в нічний час в розмірі 40% та за роботу у вечірній час-20% посадового окладу за кожну годину роботи в цей час. Така його робота відповідачем оплачується, що підтверджується наявними в матеріалах доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Покликання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що в оскаржуваному рішенні суд присвоїв йому статус відповідача не є підставою для зміни законного та обгрунтованого рішення, окрім цього,вказана помилка усунута судом шляхом виправлення описки.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо не взяття судом до уваги, наданого ним економічного аналізу щодо оплати його праці, так як із врахуванням вище викладеного вказаний економічний аналіз не грунтується на законі та сам позивач не є фахівцем у цій галузі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для його скасування немає

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 317,325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Шеремет А.М.

Григоренко М.П.