Справа № 307/2403/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

20 березня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Куштана Б.П., Кожух О.А.

при секретарі: Шукаль О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Тячівського районного суду від 13 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар Ірини Михайлівни та Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог: відділ ДВС Тячівського району про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар І.М., 24.03.2015 року вчинено виконавчий напис №1191 на кредитному договорі укладеному між ним та Банком 28.11.2006 року, за яким йому було надано кредит в розмірі 10 000 грн. строком до 27.11.2009 року. Вчиняючи виконавчий напис нотаріус в порушення ст. 88 Закону України "Про нотаріат" не врахував і не перевірив факту про безспірність заборгованості та не з'ясував чи входить в перелік безспірних заборгованостей заборгованість, відносно якої було вчинено цей напис. В червні 2016 року державною виконавчою службою позивачу повідомлено про арешт рухомого майна на підставі виконавчого напису. Вважає даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки такий нотаріусом вчинено з порушенням чинного законодавства. Зокрема, нотаріус вчиняв виконавчий напис всупереч ст.88 ЗУ «Про нотаріат» та ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Просив визнати виконавчий напис №1191 від 24.03.2015 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар І.М. про стягнення з нього 44 170,27 грн. таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати.

Рішенням Тячівського районного суду від 13 жовтня 2016 року заявлений позов задоволено.

На дане рішення Банк, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що при видачі виконавчого напису не враховано та не перевірено факту про безспірність заборгованості, а також не враховано, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 24.03.2015 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис за № 1191, яким запропоновано задовольнити вимоги Банку у розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 2 718,09 грн., сума заборгованості по відсотках - 15 466,28 грн., комісія - 1199,77 грн., пеня - 24 786,13 грн., що всього становить 44 170,27 грн., а також 1700 грн. витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису.

Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат»: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 /із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 11листопада 1999 року №2075. від 24 квітня 2000 року №693, від 29 листопада 2001 року №1602. від 26листопада 2014 року №662/ /далі Перелік/ є : Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а)оригінал кредитного договору; б) засвідчена виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до п.3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений Наказом Міністерства Юстиції України 22.02.2012 року №296/5 і є чинним /далі Порядок/, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; -за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що приватним нотаріусом порушено вищенаведені вимоги закону.

У виконавчому напису нотаріусом вказано, що строк, за який проводиться стягнення - вісім років один місяць двадцять три дні, а саме з 28.11.2006 року по 12.02.2015 року (а.с.75).

Як вбачається з наданого приватним нотаріусом Бондар І.М. копії кредитно-заставного договору №МКG0SE00000699 від 28.11.2006 року, на якому вона вчинила виконавчий напис від 24 березня 2015 року (а.с.83-86), який їй надав Банк - строк дії цього кредитного договору закінчився 27.11.2009 року, тобто ще 27.11.2012 року минуло три роки з дня виникнення права вимоги у банку.

Відповідно до п.п.3.2.-3.5. Глави 16 Порядку: безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року №1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

З матеріалів справи вбачається, що приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису Банком було надано виписку з рахунку боржника щодо наявності грошового зобов'язання по тілу кредиту, відсотках, комісії та пені.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що надана виписка Банку не є належним документом, який підтверджує безспірність вимог Банку до боржника, крім того, безспірність заборгованості боржника спростовується рішенням Тячівського районного суду від 19.11.2013 року, яке набуло законної сили, яким у задоволенні позову Банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності, що свідчить про те, що між сторонами існує спір з приводу наявності і розміру заборгованості за кредитним договором.

Суд першої інстанції також правильно зазначив, що письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором направлена позивачу 11.03.2015 року після спливу трирічного строку з моменту виникнення права банку на пред'явлення вимоги щодо повернення кредитних коштів.

Крім того, Банк та приватний нотаріус Бондар І.М. не взяли до уваги те, що пеня нарахована за 8 років 1 місяць 23 дні, тобто поза межами встановлених законом строків.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення заявленого позову.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду першої інстанції не спростовуються, що відповідно до ст. 308 ЦПК України, є підставою для відхилення скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді