РІШЕННЯ

іменем України

15 березня 207 рокуСправа №451/1305/16-ц
Провадження № 2/451/47/17

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Мулявка О.В.

з участю: секретаря судового засідання Крикавської М.М.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Радехів справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2016 року до суду із позовною заявою звернувся ОСОБА_2, відповідно до вимог якої, просить встановити факт його спільного проживання із братом ОСОБА_4 на вулиці Зелена,29 у с.Увин Радехівського району, до дня смерті останнього, тобто до 28.04.2005 року. Крім цього, просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 3,6823 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 2,1304 га та площею 1,1677 га в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5. яка померла 26.10.2004 року та на земельну ділянку площею 3,9188 га, яка складається із трьох земельних ділянок площами 2,1406 га, 1,2388 га і 0,5394 га в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 який помер 28.04.2005 року.

В обґрунтування позову посилається на обставини, що після смерті його матері ОСОБА_5, яка померла 26.10.2004 року та брата ОСОБА_2, який помер 28.04.2005 року, залишилася спадкова маса, у склад якої увійшли земельні ділянки загальною площею 3,6823 га і 3,9188 га, відповідно і, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Увинської сільської ради Радехівського району.

Він, як спадкоємець по закону, фактично прийняв спадщину, вступивши в управління та володіння цим майном, однак оформити спадкові права на нього нотаріус відмовляє, у звязку з пропущеним строком для прийняття спадщини та у звязку з відсутністю належних правовстановлюючих документів.

Крім цього, з метою реалізації його спадкових прав після смерті брата ОСОБА_2, необхідно встановити юридичний факт його спільного проживання із спадкодавцем.

Із посиланням на норми матеріального та процесуального права, зазначає, що за захистом своїх прав вимушений звертатися до суду.

В ході розгляду справи, що в повній мірі узгоджується із нормами ст.ст.27,31 ЦПК України, позивач до початку розгляду справи по суті, змінивши підставу та предмет позову, уточнив вимоги (а.с.43-44).

Таким чином, позивачем на розгляд суду винесено питання, відповідно яких ОСОБА_2 просить встановити факт, що свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії XIII ЛВ №200137 та Державний акт на право приватної власності на землю І-ЛВ №089127, видані імя «Паламарчук Софія Амброзіївна», належать ОСОБА_5. Крім цього, просить визнати за ним право власності на будинковолодіння №29, що розташоване по вулиці Зелена у с.Увин Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, який помер 04.05.2014 року та право власності на земельну ділянку загальною площею 3,6823 га і на майновий пай в пайовому фонді майна СТзОВ ім.Т.Шевченка, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла 26 жовтня 2004 року. Також, просить визнати за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 3,9188 га і на майновий пай в пайовому фонді майна СТзОВ ім.Т.Шевченка, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, який помер 28 квітня 2005 року.

Обґрунтовуючи уточнені вимоги, ОСОБА_2 робиться посилання на обставини, що 26.10.2004 року померла його мати ОСОБА_5, а у подальшому, зокрема 28.04.2005 року помер брат заявника - ОСОБА_4.

Батько позивача - ОСОБА_6, який помер 04.05.2014 року і, як спадкоємець, на момент смерті ОСОБА_5 і ОСОБА_2 (спадкодавців), постійно проживав із останніми та не заявив про відмову від спадкових прав на протязі всього строку, встановленого ст.1270 ЦК України, однак за життя не встиг оформити свої права на спадкову масу.

За життя ОСОБА_6 розпорядився належним йому майном, склавши заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області 15.04.2014 року та зареєстрований в реєстрі за №5, згідно якого все своє майно заповів йому позивачу у справі.

Окрім позивача, спадкоємцем цієї спадщини є його рідна сестра ОСОБА_3, однак остання на час відкриття спадщини не проживала із спадкодавцями та в шестимісячний строк не звернулася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини.

Фактично прийнявши спадщину після смерті свого батька та, маючи намір оформити свої права на спадкове майно, він звернувся до приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Проте, нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено, з підстав пропуску позивачем строку для прийняття спадщини та із-за відсутні у нього належних правовстановлюючих документів на спадкову масу.

У судовому засіданні представник позивача вимоги, із врахуванням їх уточнень підтримав у повній мірі та надав пояснення аналогічні, викладеним у заявах (а.с.2-3, 43-44). Позов просить задоволити.

ОСОБА_3 - відповідач у справі, надавши до суду заяву із визнанням вимог, клопотала про розгляд справи за її відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивача та покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені окрім іншого факти, зокрема і належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, судом встановлено, що померлій 26.10.2004 року ОСОБА_7 (а.с.8), належала, відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії І-ЛВ №089127, земельна ділянка загальною площею 3,6823 га, у склад якої увійшли три земельні ділянки площами 2,1304 га, 1,1677 га та 0,3842 га (а.с.5).

Окрім цього, відповідно до даних, викладених у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії XIII ЛВ №200137, що видане 10 квітня 2002 року Увинською сільською радою Радехівського району Львівської області вбачається, що таж ОСОБА_5 була власником і 0,40 відсотків у пайовому фонді майна СТзОВ ім.Т.Шевченка (а.с.50).

Також судом констатовано, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії I-СГ №337393, померла правильно значиться, як ОСОБА_5 (а.с.8).

Поряд з цим, у Державному акті на право власності на землю серії І-ЛВ №089127 та Свідоцтві про право власності на майновий пай серії ЛВ №XIII 200137 відображено, що земельна ділянка площею 3,6823 га та 0,40 відсотків у пайовому фонді майна СТзОВ ім.Т.Шевченка, належали ОСОБА_7 (а.с.7).

Крім цього, ту обставину, що померла по-батькові правильно значиться, як Амбросівна, у судовому засіданні ствердили свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, не довіряти показам яких у суду підстав не має.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Також судом встановлено, що станом на 01.07.1990 року померлий ОСОБА_6 був головою колгоспного двору, а членами такого, окрім інших - позивач та ОСОБА_10 відповідач у справі (а.с.4,56).

Питання про визначення частки в майні колгоспного двору, про виділ чи поділ колгоспного двору ніким не ставилися.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №20 «Про судову практику у справах за позовом про захист права власності» від 22.12.1995 року та ст.123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме - спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Тобто, в розумінні наведеного та із висловленого у позиції щодо визнання вимог ОСОБА_3, випливає, що остання втратила право на майно колишнього колгоспного двору ОСОБА_6, як така, що не брала участі у його веденні, а ні особистою працею, а ні коштами.

Відповідно до вимог статей 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом статей 1233 та 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, а заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть йому належати у майбутньому.

З матеріалів справи вбачається, що померлий 04.05.2014 року ОСОБА_11, зробивши заповідальне розпорядження, усе своє майно заповів ОСОБА_2 позивачу у справі (а.с.57) і, який має намір успадкувати таке (а.с.62-63).

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відсутність у ОСОБА_2 правовстановлюючих документів на спадкову масу, унеможливлює реалізацію його спадкових прав у позасудовому порядку.

Під час вирішення позовних вимог, судом, окрім іншого, приймається до уваги, що в силу вимог ч.2 ст.31 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Положеннями ст. 174 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

В силу вимог ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

За таких обставин, на переконання суду, визнання позову відповідачем є його процесуальним правом, передбаченим у статтях 31 та 174 ЦПК України. І таким правом щодо предмета спору відповідач розпоряджається на власний розсуд.

Судом встановлено, що відповідача, надавши заяву про визнання позову, не обмежений у повноваженнях на вчинення зазначеної процесуальної дії.

Судом також встановлено, що визнання відповідачем позову, жодним чином не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачами позову і продовження судового розгляду.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,174,209-212,215,256 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Встановити факт, що свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії XIII ЛВ №200137, виданий 10 квітня 2002 року Увинською сільською радою Радехівського району Львівської області на імя ОСОБА_7, належить ОСОБА_5.

Встановити факт, що Державний акт на право приватної власності на землю І-ЛВ №089127 виданий 24 грудня 1999 року на підставі рішення VІІІ сесії III демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 19.10.1999 року, на імя ОСОБА_7, належить ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на будинковолодіння, що розташоване по вулиці Зелена,29 у с.Увин Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, який помер 04 травня 2014 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку загальною площею 3,6823 га, що складається із двох земельних ділянок площами 2,1304 га та 1,1677 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла 26 жовтня 2004 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку загальною площею 3,9188 га, що складається із трьох земельних ділянок площами 2,1406 га, 1,2388 га і 0,5394 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, який помер 28 квітня 2005 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на майновий пай в пайовому фонді майна СТзОВ ім.Т.Шевченка, що у с.Увин Радехівського району Львівської області, в розмірі 4389 гривень, або 0,40 відсотків від загальної вартості майна пайового фонду підприємства, згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЛВ №XIII 200137, виданий Увинською сільською радою Радехівського району Львіської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла 26 жовтня 2004 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на майновий пай в пайовому фонді майна СТзОВ ім.Т.Шевченка, що у с.Увин Радехівського району Львівської області, в розмірі 4054 гривень, або 0,37 відсотків від загальної вартості майна пайового фонду підприємства, згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЛВ №XIII 200150, виданий Увинською сільською радою Радехівського району Львіської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, який помер 28 квітня 2005 року.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки с.Увин Радехівського району Львівської області на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 3258 гривень 28 копійок понесених ним судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_12