ухвала

іменем україни

13 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Демяносова М.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_4 та його поручитель за договором поруки ОСОБА_5 своєчасно кредитні кошти, проценти за користування грошима, не повертають, у зв'язку з чим станом на 26 січня 2010 року утворилася вищезазначена заборгованість.

При цьому позивач в своїй позовні заяві посилається на укладений договір від 30 травня 2008 року № 116-2008-1826 щодо надання кредиту в розмірі 100 000 доларів США.

Одночасно позивач посилається на те, що в рахунок виконання кредитного зобов'язання ОСОБА_5 в заставу передала нерухоме майно - земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на вимоги ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та на заборгованість за кредитним договором № 116-2008-1825-Р в розмірі 415 325 грн 63 коп., позивач просив суд звернути на неї стягнення.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 травня 2011 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» суму заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 415 325,63 гривні, в тому числі прострочена заборгованість по кредиту - 3 917,83 грн, сума дострокового стягнення кредиту - 379 415,20 грн, відсотки - 31 558, 65 грн, підвищені відсотки - 433,95 грн.

Звернуто стягнення на предмет застави - земельну ділянку, виділену в натурі та межі якої визначені на місцевості, за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2016 року рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 травня 2011 року в частині звернення стягнення на предмет застави скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення.

В позовних вимогах ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет застави - відмовлено.

В іншій частині рішення змінено мотиви задоволення позовних вимог.

В решті рішення залишено без змін

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині залишення без змін рішення місцевого суду, ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Змінюючи рішення місцевого суду в частині обґрунтування задоволення позову про стягнення кредитної заборгованості, апеляційний суд виходив з того, що для забезпечення виконання основного кредитного зобов'язання від 30 травня 2008 року № 116-2008-1825 (на суму грошових коштів 49 000 доларів США) ОСОБА_5 уклала договір поруки від 30 травня 2008 року № 116-2008-1825-Р, яким зобов'язалась нести солідарну відповідальність за цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем заявлені вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості забезпеченого порукою № 116-2008-1825-Р, на суму кредиту 49 000 доларів США, і саме до цього кредитного договору надано розрахунок, а тому районний суд помилково послався на договір № 116-2008-1826 на суму 100 000 грн, так як позивачем не надано а ні сам договір, а ні розрахунки за ним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанцій в частині звернення стягнення на предмет застави, апеляційний суд виходив з того, що правових підстав для звернення стягнення на земельну ділянку не має за відсутності обрання позивачем способу звернення стягнення на предмет іпотеки та в зв'язку з недоведеністю кредитної заборгованості за двома основними договорами від 30 травня 2008 року № 116-2008-1825 (на суму грошових коштів 49 000 доларів США) та від 30 травня 2008 року № 116-2008-1926 (на суму 100 000 доларів США), так як доказів щодо заборгованості за останнім кредитним договором позивач не надав.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності кредитного договору № 116-2008-1825-Р, на який послався позивач в позовній заяві не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про наявність підстав для стягнення з поручителя кредитної заборгованості, а помилка позивача в зазначенні номеру кредитного договору не є правовою підставою для відмови в позовних вимогах, оскільки інші наявні в справі докази підтверджують той факт, що договір поруки № № 116-2008-1825-Р стосується основного кредитного зобов'язання за кредитним договором № 116-2008-1825.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко М.В. Демяносов О.М. Ситнік