У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів:Висоцької В.С., Гримич М.К., Кафідової О.В., Умнової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення подвійної суми завдатку, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Львівської області від 3 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь суму завдатку у розмірі 21639,39 грн.

Позов мотивовано тим, що 22 квітня 2015 року між позивачем та ОСОБА_6 укладено договір про завдаток, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передала ОСОБА_6 завдаток в розмірі 500 доларів США в рахунок майбутніх платежів та на забезпечення укладення договору купівлі-продажу квартири, яка належить ОСОБА_6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Разом з тим, обумовлений договір у визначений сторонами строк до 22 травня 2015 року не було укладено з вини ОСОБА_6

ОСОБА_5 вказує на те, що має право на повернення суми завдатку в подвійному розмірі, тобто 1000 доларів США, що згідно курсу Національного банку України, станом на 21 вересня 2015 року становить 21639,39 грн.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 жовтня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 суму у розмірі 21639,39 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 3 березня 2016 року рішення районного суду скасовано з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що передана позивачем грошова сума є завдатком і таку необхідно стягнути відповідно до ст. 571 ЦК України у подвійному розмірі, оскільки ОСОБА_6 не виконала умови договору до спливу строку виконання договору до 22 травня 2015 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Договору купівлі-продажу квартири сторони не укладали, а тому зобов'язання купівлі-продажу між сторонами не виникло і сума, сплачена на забезпечення виконання майбутнього зобов'язання, згідно з вимогами ч. 2 ст. 570 ЦК України, є авансом. У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але не оформили його відповідно до норм чинного законодавства, сплачені в рахунок виконання договору платежі є авансом, а вимоги про стягнення авансу позивачем заявлено не було, у зв'язку із чим, заявлені ним вимоги у даному позові задоволенню не підлягають.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до письмового договору про завдаток від 22 квітня 2015 року потенційний покупець (ОСОБА_5.) передав потенційному продавцю (ОСОБА_6.) завдаток у сумі 500 доларів США в рахунок належних за договором платежів та забезпечення укладення виконання договору купівлі-продажу належної потенційному продавцю квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.2 цього договору, потенційний продавець, який одержав завдаток, у разі невиконання договірних зобов'язань - відмови від укладення договору купівлі-продажу належного йому об'єкта бере на себе зобов'язання повернути потенційному покупцю подвійну суму завдатку. У разі невиконання договірних зобов'язань з ініціативи потенційного покупця, завдаток залишається у потенційного продавця (п.3 договору).

Договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у визначений сторонами строк укладено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Отже, правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Вищевказане узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року 6-83ц13, від 13 лютого 2012 року №6-176цс12, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

Встановивши, що договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, апеляційний суд дійшов висновку, що передана ОСОБА_5 відповідачу грошова сума в розмірі 500 доларів США є авансом, яка, у зв'язку з тим, що позивачем не заявлялись вимоги про стягнення авансу, поверненню не підлягає.

Разом з тим, апеляційним судом не враховано, що правовідносини щодо завдатку і авансу регулюються однією нормою, зокрема ст.570 ЦК України, яка передбачає, що у разі коли, не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Встановивши, що передана відповідачу сума є авансом, апеляційний суд не вирішив питання щодо наявності правових підстав для повернення цієї суми позивачу, обмежившись посиланням на те, що таких вимог останнім не заявлено відмовив у позові вцілому.

В ході розгляду даної справи апеляційним судом не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надано належної оцінки змісту укладеного між сторонами договору завдатку та його правової природи.

Вказане вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до передчасних висновків у справі.

За таких обставин, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 3 березня 2016 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Кафідова
О.В. Умнова