Справа 688/1059/17
№ 2/688/589/17
Рішення

іменем України

22 травня 2017 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого - судді Цідик А.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Варави О.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань у м. Шепетівка цивільну справу за позовом виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог - ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Виконавчий комітет Новоград-Волинської міської ради, як орган опіки та піклування, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вона є матір'ю малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 12.11.2016 року ОСОБА_5 перебуває на обліку в службі у справах дітей, як дитина, що проживає в сім'ї, яка опинилася у складних життєвих обставинах, у зв'язку з тим, що мати ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками: вихованням дитини не займається, не утримує її, не цікавиться навчанням та станом здоров'я сина, з малолітнім не проживає, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя. ОСОБА_5 з 2013 року проживає у сім'ї дядька ОСОБА_4 АДРЕСА_1. ОСОБА_4 створені належні умови для проживання дитини. ОСОБА_5 навчається у 7 класі ЗОШ №3, ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_7 постійно цікавляться успіхами ОСОБА_5, відвідують батьківські збори, відповідально відносяться до виховання дитини. Мати ОСОБА_5 ОСОБА_2 жодного разу не поцікавилася навчанням сина. ОСОБА_5 не заперечує проти того, щоб матір ОСОБА_2 позбавили батьківських прав.

Діти ОСОБА_2 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 перебували на обліку служби у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах у зв'язку із тим, що мати ухилялася від виконання батьківських обов'язків. ОСОБА_2 з дітьми проживала у будинку свого співмешканця в с. Млинище Житомирського району, не працювала, належним чином не займалася вихованням та утриманням дітей, вела аморальний спосіб життя та зловживала алкогольними напоями.

ОСОБА_2 проживає зі співмешканцем ОСОБА_10 та сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, по АДРЕСА_2. Сім'я проживає в будинку без зручностей, який складається з двох житлових кімнат, кухні, коридору та веранди. ОСОБА_2 не працює, разом з ОСОБА_10 ведуть підсобне господарство. Спеціалістами служби у справах дітей Шепетівської райдержадміністрації спільно з інспектором Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області з ОСОБА_2 проведено профілактично-роз'яснювальну бесіду щодо неналежного виконання нею батьківських обов'язків та попереджено про відповідальність згідно чинного законодавства. Під час бесіди ОСОБА_2 пояснила, що з 2014 року її син ОСОБА_5 проживає з братом ОСОБА_4, оскільки в неї не було можливості його утримувати. Однак на даний час у ОСОБА_2 з'явилося житло і вона не проти того, щоб ОСОБА_5 проживав з нею, проте з 2014 року вона не зробила жодної спроби, щоб повернути дитину в свою сім'ю.

В зв'язку із тим, що ОСОБА_2 повністю самоухилилася від виконання батьківських обов'язків, не працює, доходу не має, не створила умов для проживання своєї дитини та не вжила заходів щодо її повернення, вважали, що до ОСОБА_2 необхідно застосувати крайню міру впливу сімейно-правового характеру, яка застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своєї дитини - позбавлення батьківських прав.

Просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 позов підтримав, пояснивши, що в червні 2013 року, на прохання сестри ОСОБА_2, прийняв у свою сім'ю її дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_8 У зв'язку з негативною поведінкою молодшого сина ОСОБА_8, в червні 2014 року попросив сестру забрати останнього та одночасно надати нотаріально посвідчену заяву про передачу ОСОБА_5 йому на виховання, на що ОСОБА_2 погодилася. З червня 2013 року ОСОБА_2 життям та здоров'ям дитини не цікавилася, інколи телефонувала, влітку 2015 року навідувала сина, в жовтні 2016 року ОСОБА_5 проживав у неї близько тижня. Лише з жовтня 2016 року ОСОБА_2 почала цікавитися дитиною, висловила бажання забрати його в свою сім'ю, придбала синові планшет, спілкується з ним по телефону, кілька разів поповнювала мобільні рахунки. Проте ОСОБА_5 не бажає жити з матір'ю, оскільки має гарні умови для проживання, навчається в школі, має коло друзів та знайомих. Враховуючи інтереси дитини має намір оформити опіку над ним, а тому позов підтримує з підстав, викладених у ньому.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, просила не позбавляти її батьківських прав, оскільки любить свого сина та бажає налагодити з ним зв'язок. Дійсно, у зв'язку з важким майновим становищем, відсутністю житла та роботи, в червні 2013 року звернулася до брата ОСОБА_4 з проханням тимчасово забрати її синів ОСОБА_5 та ОСОБА_8, на що він погодився. Через рік брат відмовився від виховання молодшого сина ОСОБА_8, а тому вона повернулася з м. Дніпропетровськ, де перебувала на тимчасових заробітках, і забрала дитину. ОСОБА_5 виявив бажання залишитися з дядьком, а тому в червні 2014 року вона підписала заяву про передачу дитини на виховання ОСОБА_4 та повернулася в Дніпропетровськ. В 2015 році повернулася і на даний час проживає в с. Білопіль, винаймає будинок, має намір його викупити. В будинку створені належні умови для проживання дитини. Вона працює, випасає худобу в селі, алкогольними напоями не зловживає. Періодично зверталась до брата, щоб забрати сина до себе, однак він просив почекати до тих пір, коли ОСОБА_5 закінчить навчання. Стверджувала, що цікавиться життям свого сина, телефонує йому. В жовтні 2016 року ОСОБА_5 проживав у неї тиждень, вона запропонувала йому переїхати до неї, показувала школу, він погоджувався, але повернувшись до брата, під його впливом, змінив свою думку. Пояснила, що дуже жалкує, що не проживала з сином, але змінила своє життя та ставлення до дитини, а тому просила у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на відсутність обґрунтованих підстав для застосування до матері найсуворішого заходу впливу.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2, 3, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати їх на виховання фізичним та юридичним особам (ч.ч. 1, 2 ст. 151 СК України).

Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками.

Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини). При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю обов'язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір'ю малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батько якого записаний зі слів матері на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Крім того, ОСОБА_2 є матір'ю малолітніх дітей: ОСОБА_8, 2005 року народження та ОСОБА_9, 2007 року народження. ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в с. Білопіль Шепетівського району Хмельницької області, разом з нею проживають ОСОБА_10, з яким вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах, та малолітній син ОСОБА_8 Дочка ОСОБА_9 згідно з рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11.12.2013р. проживає з батьком ОСОБА_14

Малолітній ОСОБА_5 з червня 2013 року з матір'ю не проживає. Відповідно до умов нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 06.06.2014 року, малолітній переданий на виховання ОСОБА_4 та на даний час проживає в м. Новоград-Волинський, останній здійснює його утримання та виховання.

Як вбачається з характеристики Новоград-Волинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 від 17.12.2016 року №94, ОСОБА_5 навчається у 7 класі, зарекомендував себе як старанний, дисциплінований учень, систематично відвідує школу, виконує домашні завдання та багато читає. Дитина завжди охайна та доглянута. ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_7 постійно цікавляться успіхами ОСОБА_5, відвідують батьківські збори, відповідально відносяться до виховання дитини. Мати ОСОБА_5 ОСОБА_2 жодного разу не поцікавилася навчанням сина.

Вказані обставини підтвердила у судовому засіданні і свідок ОСОБА_7, яка також зазначила, що її чоловік опікується ОСОБА_5 з 2013р., дитина забезпечена всім необхідним, мати дитиною не цікавиться, опіка над дитиною дасть можливість отримати пільги при вступі до ВУЗу, тощо.

З 12.11.2016 року, на підставі заяви ОСОБА_4, малолітній ОСОБА_5 перебуває на обліку в службі у справах дітей Новоград-Волинської міської ради, як дитина, що проживає в сім'ї, яка опинилася у складних життєвих обставинах, у зв'язку з тим, що мати ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради №396 від 22.03.2017р. слідує, що ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками: вихованням дитини не займається, не утримує її, не цікавиться навчанням та станом здоров'я сина, з малолітнім не проживає, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя.

Однак, даний висновок був складений без участі та належного повідомлення матері ОСОБА_5 - ОСОБА_2 Ці обставини позбавили можливості матері особисто захистити свої інтереси щодо дитини, а орган опіки та піклування - різнобічно та об'єктивно розглянути спірне питання.

Крім того, висновки органу опіки та піклування в частині зловживання ОСОБА_2 алкогольними напоями, ведення аморального способу життя спростовуються показаннями свідків та матеріалами справи.

Так, згідно з даними паспорта НОМЕР_1 слідує, що ОСОБА_2, 1984 року народження зареєстрована в АДРЕСА_3 з 13.03.2017р.

Відповідно до довідок Шепетівської ЦРЛ від 10.05.2017р. ОСОБА_2 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Згідно з характеристикою Мокіївської сільської ради від 27.12.2016р. №966, ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_2 разом з співмешканцем ОСОБА_10, сином ОСОБА_8 За час проживання характеризується позитивно, веде домашнє господарство, відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків.

Довідками-характеристиками Ленковецької сільської ради від 09.03.2017р. №351, від 11.05.2017р. за №433 підтверджується, що ОСОБА_2 на час проживання на території сільської ради зарекомендувала себе виключно з позитивної сторони, працьовита, доглядає та утримує сина ОСОБА_8.

Актом обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_2, складеним комісією Мокіївської сільської ради від 21.12.2016р., встановлено, що ОСОБА_2 проживає у будинку по АДРЕСА_2 з співмешканцем ОСОБА_10, сином ОСОБА_8 Правом власності на житло не володіють. Будинок складається з двох кімнат, кухні, коридора, кладової, веранди. В будинку є необхідні меблі, побутова техніка, санітарний стан задовільний, запас дров достатній, продуктами харчування забезпечені, ведуть підсобне господарство.

Даними акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_2 від 11.05.2017р. встановлено, що ОСОБА_2 проживає у будинку по АДРЕСА_2 з співмешканцем ОСОБА_10, сином ОСОБА_8 Правом власності на житло не володіють. Будинок загальною площею 59,8 кв.м., житловою 35,4 кв.м та складається з двох кімнат, кухні, коридора, кладової, веранди. В будинку є необхідні меблі, побутова техніка, проведений поточний ремонт, санітарні умови задовільні. Продуктами харчування забезпечені, ведуть підсобне господарство.

Отже, даними актами встановлено, що в будинку, де проживає ОСОБА_2 створені належні умови для проживання та виховання дітей.

Допитані свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_10, ОСОБА_19, ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_2 алкогольними напоями не зловживає, належним чином виховує та доглядає свого сина ОСОБА_8, випасає худобу, веде підсобне господарство, підтримує зв'язки з сином ОСОБА_5 та неодноразово висловлювала бажання повернути його.

З актів обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини від 10.11.2016 року, від 16.12.2016 року слідує, що ОСОБА_5 з 2013 року проживає у сім'ї дядька ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. Сім'я проживає в квартирі зі зручностями, яка складається з двох житлових кімнат та місць загального користування. Для ОСОБА_5 відведено місце для сну, відпочинку, підготовки уроків та проведення дозвілля. ОСОБА_4 створені належні умови для проживання дитини. Також, у висновку зазначено, що мати дитини ОСОБА_2 не цікавиться життям та здоров'ям ОСОБА_5, не бере участі у його вихованні, не утримує та не спілкується з сином.

Проте, вказана інформація суперечить поясненням ОСОБА_4 та матеріалам справи, з яких слідує, що до травня 2014 року ОСОБА_4 з колишньою дружиною ОСОБА_22 та дітьми проживав за іншою адресою, а саме АДРЕСА_4. З травня 2014 року проживає з дружиною ОСОБА_7, її батьком ОСОБА_23 та дітьми ОСОБА_24, ОСОБА_5 по АДРЕСА_1. Вказана квартира належить ОСОБА_23 (2/3) та ОСОБА_7 (1/3), має загальну площу 51,60 кв.м., житлову - 28,6 кв.м, складається з двох кімнат. Як пояснила у судовому засіданні свідок ОСОБА_7, в одній кімнаті проживає її батько ОСОБА_23, в іншій кімнаті проживають вона з чоловіком, її син ОСОБА_25 та ОСОБА_5.

Вказані умови не можуть визнаватися як належні умови для проживання дитини, так як не допускається проживання в одній кімнаті осіб різної статі, старшими за дев'ять років.

Таким чином, висновок органу опіки та піклування слід визнати недостатньо обґрунтованим та не брати його до уваги в якості належного та допустимого доказу на підтвердження позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2

Факт притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків спростовується наявною в матеріалах справи постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.03.2017р. про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_2 за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до листа служби у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації від 18.11.2016 року №1168-6/289, що був покладений в основу висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, ОСОБА_2 з дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровані по АДРЕСА_5. З січня 2013 року діти перебували на обліку служби у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах у зв'язку із тим, що мати ухилялася від виконання батьківських обов'язків. ОСОБА_2 з дітьми проживала у будинку свого співмешканця, основним доходом сім'ї були мінливі заробітки на сезонних роботах співмешканця, мати не достатньо уваги приділяла вихованню та навчанню дітей, вела аморальний спосіб життя та зловживала алкогольними напоями. Станом на серпень 2016 року ОСОБА_2 з дітьми на території с. Млинище не проживають.

Обставини щодо неналежного виконання батьківських обов'язків у 2013-2015 р.р. ОСОБА_2 не заперечуються, пояснюються відсутністю житла та роботи, хоча безумовно це не звільняє її від обов'язків по вихованню дитини, як і передача дитини на виховання іншій особі.

Рішення про опіку над дітьми є втручанням в сімейне життя дітей і батьків. Європейський суд неодноразово наголошував на важливості відносин між дітьми та їхніми батьками. Щодо цього Суд часто посилається на основні принципи, викладені в додатку до Рекомендації Комітету міністрів РЄ Кес (2005) 5 про права дітей, які мешкають у інтернатських закладах (прийнятої 16 березня 2005 року), де, зокрема, зазначено: "...Сім'я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розвиток дитини покладено на батьків; наскільки це можливо, мають вживатися профілактичні заходи з підтримки дітей і сімей з урахуванням їхніх особливих потреб; встановлення опіки над дитиною має залишатися винятком, і головною метою такого заходу є захист інтересів дитини.; рішення про встановлення опіки над дитиною і власне такий захід не повинні бути предметом дискримінації за ознакою... інвалідності... або іншого статусу... батьків дитини...". Будь-яке втручання у відносини між батьками й дитиною шляхом передання опіки над дитиною іншим особам або закладам вимагає добре продуманого рішення на основі закону. Як зазначив Суд у справі "Савіни проти України", право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції з прав людини.

В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» зазначив, що власне той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Проблеми в сім'ї можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Позбавлення батьківських прав не може бути санкціоновано без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного зобов'язання держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер.

Однак, з матеріалів справи вбачається відсутність належної попереджувальної та виховної роботи органів опіки та піклування та місцевого самоврядування.

Суд не бере до уваги посилання позивача на докази винної поведінки ОСОБА_2 у 2013 році, оскільки орган опіки та піклування, виявивши порушення прав дітей, самостійно до суду з позовом про відібрання дітей або позбавлення батьківських прав не звертався. Не вживав відповідних заходів в інтересах дітей і на повідомлення ОСОБА_4 в 2015 році. Тобто, право дитини на належне батьківське виховання не було забезпечено системою державного контролю.

Разом з тим, після отримання заяви від ОСОБА_4 про вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав від 12.11.2016р., орган опіки та піклування, не беручи до уваги звернення ОСОБА_2 від 14.03.2017р. про вжиття заходів щодо повернення сина, прийняв рішення про доцільність позбавлення батьківських прав на підставі встановлених фактів невиконання матір'ю своїх обов'язків щодо малолітнього ОСОБА_5, які мали місце протягом 2013-2015 р.р.

Малолітній ОСОБА_5 суду пояснив, що бажає проживати з дядьком в м. Новоград-Волинський, ходити до школи, проте хоче підтримувати зв'язки і з мамою та братом, спілкуватися з ними, приїжджати в гості.

Підтвердив, що в жовтні 2016 року тиждень проживав у матері, вона пропонувала йому переїхати до неї, показувала школу, придбала йому планшет, декілька разів поповнювала мобільний рахунок, спілкується з нею та братом по телефону.

Таким чином рішення про позбавлення батьківських прав не відповідатиме інтересам дитини, яка хоче підтримувати регулярні контакти з матір'ю та братом.

Оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що відсутні підстави для застосування крайнього заходу впливу до ОСОБА_2, яка змінила своє ставлення до дитини, а тому позовні вимоги щодо позбавлення її батьківських прав задоволенню не підлягають. Враховуючи те, що вимоги про стягнення аліментів були похідними від основної вимоги, то в їх задоволенні також слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 150, 151, 164 Сімейного кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позову виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог - ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.Ю. Цідик