АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2422/17 Справа № 204/3837/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Самсонова В. В. Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м. Дніпро 23 травня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року банк звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 30 липня 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку с визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобов'язання за даним договором. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видавши позичальнику кредитну картку з відповідним лімітом. Позичальник свої обов'язки системно не виконував, у зв'язку з чим станом на 31 березня 2016 року утворилася заборгованість. Посилаючись на порушення умов кредитного договору, у зв'язку з чим виникла необхідність захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволені /а.с.1-3/.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року позовні вимоги банку задоволено. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30 липня 2012 року у розмірі 11 751,75 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 688,13 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 7 318,83 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 2 708,99 грн.; а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн. та (процентна складова) - 535,80 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с.54-55/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення /а.с.91-94/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 липня 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, на підставі особистої заяви відповідача. За умовами договору ОСОБА_2 отримала від банку кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки /а.с.6-7/.

Строк дії договору встановлено 12 місяців з моменту його підписання (п.1.1.7.12 умов договору).

Підписуючи анкету-заяву від 30 липня 2012 року відповідач надала свою згоду, що вказана заява разом з пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Згідно з умовами кредитного договору Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту в розмірі та в строки, визначені тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, випустивши та надавши відповідачу кредитну картку «Універсальна» із встановленим лімітом кредитних коштів в розмірі 300 грн., яку (картку) відповідач отримала та використала кредитні кошти в своїх цілях /а.с.5/.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Під час користування відповідачем кредитною карткою банком неоднократно змінювався кредитний ліміт, що підтверджується відповідною довідкою наданою позивачем та розрахунком заборгованості відповідача /а.с.4, 5/.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами. Останній внесений позичальником платіж в рахунок погашення заборгованості був здійснений 04 серпня 2015 року, яким частково було погашено існуючу заборгованість /а.с.4/.

Умовами договору передбачений обов'язок позичальника погашати заборгованість по кредиту, відсоткам та інші платежі встановлені банком у відповідності з тарифами (п.п.1.1.2.5, 1.1.7.14 умов та правил).

Розмір відсотків, які підлягають сплаті за користування кредитними коштами також наведені у довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» /а.с.7/.

При порушені відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штрафу розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії (п.п.1.1.5.20, 1.1.5.32 умов та правил).

Отже, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувалася наданими їй кредитними коштами, проте зобов'язання за спірним кредитним договором нею належним чином не виконувались в результаті цього, станом на 31 березня 2016 року, боржник має заборгованість за кредитом.

Відповідно до наведеного банком у своєму позові розрахунку заборгованість за договором складає 11 751, 75 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 688, 13 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 7 318, 83 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 2 708, 99 грн. а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 535, 80 грн. /а.с.4/.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Натомість ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 листопада 2012 року у справі №6-122цс12, встановлено, що за змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Наявність вини позичальника, який одержав кредитні кошти за договором та не довів, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язань за цим договором згідно зі ст. 614 ЦК України, є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобов'язань.

Оскільки відповідач не спростувала вимог позивача, тому позов підлягає до задоволення, однак у неповному обсязі. Під частковим задоволенням позову колегія суддів розуміє стягнення заборгованості з позичальника, зменшення розміру заборгованості за пенею, та відмову у стягненні штрафу.

Так, частина 2 ст. 616 ЦК України передбачає право суду зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Збитками в розумінні ст. 22 ЦК України є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) або доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 31 березня 2016 року, з якого вбачається, що відповідачем нерегулярно вносилися грошові кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості, оскільки з розрахунку видно великий проміжок між внесенням платежів, а саме 22 березня2013 року, 16 квітня 2013 року, 23 травня 2013 року, 16 червня 2013 року, 14 жовтня 2013 року та останній 31 липня 2015 року. Після цього кошти на виконання кредитних зобов'язань ним на користь банку вже не сплачувалися /а.с.4/.

Даний факт давав ПАТ КБ "Приватбанк" законне право тоді ж звернутися до суду з позовом про стягнення з позичальника кредитної заборгованості. Між тим, зловживаючи своїми правами кредитора, позов пред'явлено лише у червні 2016 року, що призвело до значного збільшення розміру заборгованості за пенею.

Оскільки ПАТ КБ "Приватбанк" навмисно сприяв збільшенню розміру неустойки, тому відповідно до ст. 616 ЦК України розмір заборгованості за пенею за прострочення зобов'язань слід зменшити до 700 грн., що відповідає вимогам справедливості та розумності.

Щодо вимоги про стягнення штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 535, 80 грн. на загальну суму 1 035, 80 грн., то колегія суддів приходить до переконання про необґрунтованість позову в цій частині.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Оскільки апеляційний суд погодився з обґрунтованістю вимог позивача про часткове стягнення пені, тому вимога про стягнення штрафу не ґрунтується на вимогах закону і матеріалах справи.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією, колегія суддів виходить з того, що встановивши в кредитному договорі сплату комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. При цьому позивач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним та не підлягає стягненню.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Таким чином, позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню, а саме за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість у розмірі 8 706, 96 грн., з яких: 688, 13 грн. - заборгованість за кредитом, 7 318, 83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 700 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В іншій частині позову слід відмовити.

Відповідно ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, враховуючи сплачений судовий збір позивачем при звернені до суду з даними вимогами та відповідачем при поданні апеляційної скарги, необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь банку судові витрати у розмірі 627, 46 грн., враховуючи часткове задоволення вимог позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30 липня 2012 року, яка станом на 31 березня 2016 року складає 8 706, 96 грн., з яких: 688, 13 грн. - заборгованість за кредитом, 7 318, 83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 700 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

В задоволені інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати понесені по оплаті судового збору в сумі 627, 46 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

Максюта Ж.І.