ухвала

іменем україни

20 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Дьоміної О.О., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 29 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 27 вересня 2005 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір, за яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно з п. п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань - не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості і тому станом на 30 вересня 2015 року вона складає 37 515,07 грн, з яких: 6 716,82 грн - заборгованість за кредитом; 28 535,63 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; а також штрафи: 500 грн - фіксована частина і 1 762,62 грн - процентна складова.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 29 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 18 травня 2016 року, відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про який заявлено відповідачем.

Доводи касаційної скарги про те, що банк має право на стягнення з відповідача процентів за останні три роки згідно із ст. 1048 ЦК України не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 07 вересня 2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит та видав платіжну картку Master Carat зі строком дії два роки, кредитним лімітом в сумі 3 000 грн та процентною ставкою 3 % в місяць із розрахунку 360 днів у році.

Встановлено, що дія кредитного ліміту закінчується останнім днем місяця, до якого діє карта, якщо інше не передбачено договором.

Кредитний ліміт згідно з пунктом 1.1.2 договору фіксований фінансовий в сумі 3 000 грн надається у вигляді поновлювальної кредитної лінії.

Погашення заборгованості за кредитним лімітом здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7 % від загальної суми заборгованості.

Також в анкеті-заяві на отримання кредитної карти зазначено, що строк її дії встановлено до 09.07 року.

Отже, за умовами договору погашення всієї заборгованості за наданим кредитом позичальник мав здійснити до кінця вересня 2007 року. Свої зобов'язання ОСОБА_4 належним чином не виконував, своєчасне погашення заборгованості не здійснив.

Згідно з наданим банком розрахунком, останній платіж позичальник здійснив 05 березня 2009 року, а з позовом до суду банк звернувся лише 22 грудня 2015 року, пропустивши встановлений законом трирічний строк позовної давності, про застосування якого відповідач заявив письмово у суді першої інстанції.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з пунктом 1.1.2 укладеного між сторонами договору встановлено, що дія кредитного ліміту закінчується останнім днем місяця, до якого діє кредитна картка, якщо інше не передбачено цим договором.

Іншого цей договір не передбачає, тому доводи апеляційної скарги про дію укладеного договору до цього часу з посиланням на пункт 9.12 Умов та правил надання банківських послуг є безпідставними.

Із договору вбачається, що ОСОБА_4 був ознайомлений з Тарифами та Правилами користування платіжними картками, однак в ньому відсутні дані про ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також те, що зазначені Умови та правила є складовою укладеного між сторонами договору.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 29 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.О. Дьоміна О.М. Ситнік