Справа № 344/1807/17
Провадження № 4-с/344/45/17
У Х В А Л А

16 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Польської М.В.

при секретарі с/з/ ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області матеріали скарги ПАТ «Родовід Банк», заінтересована особа Могилів-Подільський міськрайонний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в особі заступника начальника ОСОБА_2, боржник ОСОБА_3 про визнання дій заступника начальника Могилів-Подільського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 по винесенню постанови від 27.12.2016р. про повернення виконавчого документу стягувачу у ВП №48370272 неправомірними, скасувати постанову від 27.12.2016р. про повернення виконавчого документу стягувачу у ВП №48370272, вирішити питання продовження виконавчих дій в даному ВП,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Родовід Банк» звернувся в суд з даною скаргою, просив вимоги скарги задовольнити.

Представник скаржника просив вимоги задовольнити, подавши заяву про розгляд скарги за його відсутності.

Суб'єкт оскарження отримавши повістки про виклик в судове засідання, не зявився, заперечення на подану скаргу та копію матеріалів ВП суду не надав, а тому суд вважав за можливе провести розгляд даної скарги з-за відсутності представника субєкта оскарження за матеріалами поданими скаржником.

Заінтересована особа до суду не зявилася.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу дій та рішення при примусовому виконанні судового рішення за виконавчим листом №344/910/2013 виданого Івано-Франківським міським судом 04.11.2014 року.

Судом встановлено, що 04.11.2014 року Івано-Франківським міським судом був виданий виконавчий лист №344/910/2013 про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості в сумі по 1609.5грн. судового збору. Виконавче провадження ВП №48370272 було відкрито та згідно постанови від 27.12.2016р. повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність майна боржника).

Як стверджує скаржник, 24.01.2017р. ним отримано оскаржувану постанову. Оскаржуючи дії та рішення представника ДВС, скаржник вказує на те, що підстави для винесення постанови по новоприйнятому закону були відсутні, так як провадження відкрите за попередньо діючим законом до 05.10.2016р., а також не здійснено усіх необхідних дій передбачених законом для ефективного та своєчасного здійснення заходів примусового виконання рішення суду.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України Про виконавче провадження. Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державного виконавця.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (від 21 квітня 1999 року №606-XIV зі змінами і доповненнями), діючого до 05.10.2016р., виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що згідно з цим Законом підлягають примусовому виконанню.

Аналогічно вихначення даному поняттю містить і ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII, чинного з 05.10.2016р.

Виконавчі дії є різними як за попередньо чинним законом, так і новоприйнятим, як от відкриття виконавчого провадження, розшук майна боржника, повернення виконавчого листа тощо. Кожна дія є окремою дією, яка розпочинається і закінчується представником ДВС.

Також, Інструкцією з організації примусового виконання рішень, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року N 2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за N 1302/29432, визначено порядок вчинення таких дій.

При цьому, згідно п.7,8 р.13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 року №1404-VIII, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Отже, кожна виконавча дія - як окрема дія у ВП, розпочата за дії попереднього закону, завершується у тому ж порядку, але з 05.10.2016р. виконавчі дії які не розпочаті, вчиняються за новоприйнятим законом.

Як слідує з вимог п.2) ч.1 ст.37 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 року №1404-VIII (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 21.12.2016 р. N 1798-VIII) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

При цьому, у оскаржуваній постанові зазначено те, що виконавчий документ може бути повторно предявлений для виконання в строк до 26.12.2016р.

А тому, суд приходить до переконання про те, що оскаржувана постанова прийнята Могилів-Подільським міськрайонним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в особі заступника начальника ОСОБА_2 з дотриманням норм матеріального права, тобто на підставі та в межах повноважень передбачених Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2019 року.

Разом з тим, для перевірення доводів скарги про те, що органом ДВС не здійснено усіх необхідних дій передбачених законом для ефективного та своєчасного здійснення заходів примусового виконання рішення суду, на вимогу ухвали суду про надання копій матеріалів ВП №48370272 субєкт оскарження таких матеріалів не надав, доводів скарги щодо цього не спростував.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції з 05.10.2016р.).

Так, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Це ж право регулюється відповідно до статей 383, 384 ЦПК України

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу ДВС задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Завданнями державної виконавчої служби є примусове виконання рішень, своєчасне, повне і неупереджене його виконання.

Тому, вимоги скарги: скасувати постанову від 27.12.2016р. про повернення виконавчого документу стягувачу у ВП №48370272, з підстав не здійснення органом ДВС усіх необхідних дій передбачених законом для ефективного та своєчасного здійснення заходів примусового виконання рішення суду, суд вважає доведеним та не спростованим належними доказами зі сторони субєкта оскарження.

Всі решта вимог скарги, є такими, що задоволенню не підлягають з підстав зазначених в даній ухвалі вище, в тому числі і щодо вирішення судом питання продовження виконавчих дій, оскільки скасування постанови є наслідком продовження виконавчих дій у ВП №48370272.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вищевикладене суд прийшов до висновку, що дані вимоги скарги є такими, що підлягають до задоволення частково.

На підставі наведеного, відповідно до Закону України „Про виконавче провадження, ст. ст. 60, 209-210, 383-387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову заступника начальника Могилів-Подільського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 від 27.12.2016р. про повернення виконавчого документу стягувачу у ВП №48370272.

В задоволенні решти заявлених в скарзі вимог відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Польська М.В.