АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/733/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючої судді Грох Л.М.,

суддів Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар Задвірний В.І.,

апелянта та представників сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 02 березня 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з цим позовом до ОСОБА_2, вказував, що з 07.05.2008 року по 28.11.2013 року сторони перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.11.2013 року. В добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо поділу їх спільного майна.

У шлюбі сторони придбали два нежитлових приміщення по АДРЕСА_1, а також побудували житловий будинок по АДРЕСА_2. При цьому попри ступінь будівельної готовності будинку 93,14 %, право власності на житловий будинок не зареєстровано, фактично це є об'єкт незавершеного будівництва.

Згідно висновку експертизи кошторисна вартість усіх конструктивних елементів, будівельних, оздоблювальних матеріалів, обладнання з врахуванням проведених будівельних робіт та інших супутніх витрат, які були здійснені в процесі будівництва, складають 2178731 грн.

Тому з врахуванням уточнень позивач просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя цокольне приміщення ІІ-га блок-секція загальною площею 279,4 кв.м., приміщення магазину загальною площею 184 кв.м, по АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,20 га, по АДРЕСА_2, конструктивні елементи, будівельні, оздоблювальні матеріали та обладнання вартістю 2178731 грн., які були використані в процесі будівництва житлового будинку, який знаходиться на вказаній земельній ділянці. Також просив визнати за ним права власності на 1/2 частки вказаного майна.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 березня 2017 року позов задоволено. Визнано цокольне приміщення ІІ-га блок-секція загальною площею 279,4 кв.м, приміщення магазину загальною площею 184 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, земельну ділянку, площею 0,20 га, яка знаходиться на території Грузевицької сільської ради, мікрорайон "Отрадное", АДРЕСА_2 конструктивні елементи, будівельні, оздоблювальні матеріали та обладнання вартістю 2178731 грн., які були використані в процесі будівництва житлового будинку, який знаходиться на вказаній земельній ділянці, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Проведено поділ майна подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки цокольного приміщення ІІ-га блок-секція загальною площею 279,4 кв.м., приміщення магазину загальною площею 184 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, земельної ділянки, площею 0,20 га, яка знаходиться на території Грузевицької сільської ради, мікрорайон "Отрадное", АДРЕСА_2 конструктивних елементів, будівельних, оздоблювальних матеріалів та обладнання вартістю 1089365,50 грн., які були використані в процесі будівництва житлового будинку, який знаходиться на вказаній земельній ділянці, залишивши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки цього ж майна.

Заходи забезпечення позову у вигляді арешту на цокольне приміщення ІІ-га блок-секція загальною площею 279,4 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, скасовано. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. На її думку, судом першої інстанції допущено ряд порушень процесуального закону, суд після початку розгляду справи по суті помилково прийняв заяву, якою позивач фактично змінив предмет позову. Судом не враховано, що спірна земельна ділянка була придбана, а не приватизована ОСОБА_2 за власні кошти 03.12.2007 року, до вступу у шлюб з позивачем, тому не є спільною сумісною власністю сторін. Використані у будівництві будівельні матеріали та конструктивні елементи також придбані апелянтом до шлюбу з позивачем, що підтверджується договором підряду на виконання будівельних робіт від 10.12.2007 року та квитанціями про сплату коштів, тому це майно не є спільною сумісною власністю подружжя.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представники підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ч.1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим оспорюване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Так, встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 07.05.2008 року, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.11.2013 року. В добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо поділу їх спільного майна.

У шлюбі сторони придбали цокольне приміщення ІІ-га блок-секція загальною площею 279,4 кв.м та приміщення магазину загальною площею 184 кв.м, що знаходяться по АДРЕСА_1.

03.12.2007 року, до укладення шлюбу з позивачем, ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу набула право власності на земельну ділянку площею 0,20 га, що знаходиться на території Грузевицької сільської ради, мікрорайон «Отрадне», АДРЕСА_2

У період шлюбу на цій земельній ділянці велося будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2. На цей час ступінь будівельної готовності зведеного будинку складає 93,14 %, об'єкт не прийнято до експлуатації, право власності на житловий будинок не зареєстровано.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що обидва нежитлові приміщення придбані сторонами у шлюбі, тому слід визнати за позивачем право власності на ? частину кожного з приміщень. Спільною сумісною власністю подружжя є також сукупність будівельних матеріалів, використаних в ході будівництва будинку, і земельна ділянка, на якій ведеться будівництво будинку, тому слід визнати за позивачем право власності на ? частину цього майна.

Проте з такими висновками не можна погодитися у повному обсязі.

Так, відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Суд правильно встановив і виходив з того, що у шлюбі сторони придбали цокольне приміщення ІІ-га блок-секція загальною площею 279,4 кв.м та приміщення магазину загальною площею 184 кв.м, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Разом з тим, судом першої інстанції не перевірено твердження сторони відповідача про відчуження ОСОБА_2 на час вирішення цього спору приміщення магазину загальною площею 184 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Так, як встановлено апеляційним судом з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 46728646 від 02.11.2015 року, право власності ОСОБА_2 на приміщення магазину площею 184 кв.м по АДРЕСА_1 припинено 09.04.2015 року.

Представники сторін підтвердили, що підставою припинення права власності ОСОБА_2 став договір купівлі-продажу цього майна від 09.04.2015 року.

Отже, на час вирішення спору про поділ майна подружжя, вказаний об'єкт нерухомості не перебував у спільній сумісній власності подружжя, а належав іншій особі.

Відтак у суд не було підстав визнавати право власності за позивачем на ? частину приміщення магазину по АДРЕСА_1.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги про те, що використані у будівництві будинку по АДРЕСА_2 будівельні матеріали та конструктивні елементи придбані апелянтом до шлюбу з позивачем, тому це майно не є спільною сумісною власністю подружжя, колегія суддів приймає до уваги таке.

Дійсно, на обґрунтування цієї позиції 28.02.2017 року, після надходження висновку експертизи, представником відповідача подано до суду копію договору підряду на виконання будівельних робіт від 10.12.2007 року, за яким ОСОБА_2 замовила, а підрядник ТОВ «Будвест ЛТД Ко» взяв зобов'язання виконати будівельно-монтажні роботи по будівництву житлового будинку по АДРЕСА_2 (а.с. 123-126).

Згідно з умовами цього договору термін завершення виконання робіт - не пізніше 10.04.2008 року (пункт 2. 1.), загальна сума договору згідно кошторису складає 2345000 грн.; оплата за цим договором здійснюється замовником авансом у розмірі 60 %, що складає 1407000 грн., остаточний розрахунок з підрядником здійснюється протягом 5 робочих днів після підписання актів виконаних робіт (пункти 4.1, 4.4, 4.5).

Згідно з копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 367 від 12.12.2007 року, (а.с.127), ОСОБА_2 сплатила готівкою в касу ТОВ «Будвест ЛТД Ко» 1407000 грн., за квитанцією № 32 від 17.01.2008 року - 938000 грн.

Колегія суддів ставить під сумнів достовірність та допустимість вказаних доказів, оскільки вони не узгоджуються між собою і суперечать іншим доказам у справі.

Так, остаточний розрахунок з підрядником за цим договором (пункт 4.5) здійснюється після завершення будівництва і підписання актів виконаних робіт. Завершення будівництва двоповерхового будинку з цокольних поверхом та мансардою загальною площею 547,1 кв.м об'єктивно є неможливим впродовж 1 зимового місяця. Тому сумнівною є сплата ОСОБА_2 938 тис. грн. вже 17.01.2008 року.

При цьому факт внесення готівки в касу підприємства в такому обсязі є сумнівним у зв'язку з тодішніми обмеженнями щодо граничної суми готівкового розрахунку (10000 грн.), встановленої Постановою НБУ від 09.02.2005 року № 32, пункту 2.3. Положення про ведення касових операцій в нацвалюті в Україні.

Доданий до цього договору кошторисний розрахунок вартості будівництва не містить даних щодо його розробника і також не є допустимим доказом у справі.

Так, згідно дозволу № 105 від 03.11.2008 року на виконання будівельних робіт з будівництва будинку по АДРЕСА_2, виданого ОСОБА_2, розробником робочого проекту є ТзОВ «Хмельницькархпроект», що здійснює авторський нагляд. Отже, кошторис будівництва як складова частина робочого проекту мав би розроблятися саме цією проектною організацією.

На неодноразову пропозицію суду відповідач не надала робочий проект будівництва, розроблений ТзОВ «Хмельницькархпроект».

Дата видачі дозволу на виконання будівельних робіт також спростовує факт здійснення будівництва до шлюбу сторін.

В свою чергу цей договір підряду на виконання будівельних робіт від 10.12.2007 року з додатками цілком спростовується наявним у справі договором № 21 від 04.04.2008 року (а.с. 29, 33) на виконання будівельно-монтажних робіт по будівництву житлового будинку, поданому у справі раніше, 11.11.2015 року, попереднім представником відповідачки.

Посилання апелянтки на те, що цей договір не стосується суті справи, спростовується його змістом.

Так, згідно з пунктом 1.1. цього договору Замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов'язання виконати будівельно-монтажні роботи по будівництву житлового будинку по АДРЕСА_2

Перелік, обсяг і вартість робіт, передбачених в п.1.1, уточнюється в процесі їх виконання і оплачується за фактично виконані об'єми (пункт 1.2. договору).

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 договору поточні розрахунки здійснюються внесенням коштів у касу або на розрахунковий рахунок підрядника згідно пред'явлених актів приймання робіт КБ-2В і довідки про вартість виконаних підрядних робіт КБ-3.

Сторони підтвердили, що будівництво будинку велося протягом 2008 року, у період їх перебування у шлюбі, що з врахуванням наведеної оцінки доказів спростовує доводи апеляційної скарги про придбання апелянтом будівельних матеріалів і будівництво будинку до шлюбу з позивачем.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Суд може також визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року, справа № 6-2710цс15, від 07.09.2016 року, справа № 6-47цс16.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 478/480/16-26 від 20.10.2016 року кошторисна вартість усіх конструктивних елементів, будівельних, оздоблювальних матеріалів, обладнання, які були використані в процесі будівництва об'єкта по АДРЕСА_2 складає 2178731 грн.

Отже, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, суд першої інстанції обґрунтовано визнав спільною сумісною власністю подружжя конструктивні елементи, будівельні, оздоблювальні матеріали, обладнання, які були використані в процесі будівництва об'єкта по вул. Отрадне-3, буд. вартістю 32178731 грн. та визнав за позивачем право власності на ? частину цього майна вартістю 1089365,50 грн.

Разом з тим, визнаючи право на ? частину земельної ділянки, придбаної до укладення шлюбу ОСОБА_2, суд першої інстанції припустився помилки.

Так, позивач не заявляв вимоги про поділ об'єкта незавершеного будівництва і визнання права власності на частину об'єкта нерухомості, відтак відсутні підстави, передбачені ч.1 ст. 377 ЦК України, ч.1 ст.120 ЗК України, для визнання за ним права власності на ? частину земельної ділянки, на якій знаходиться об'єкт нерухомості.

За таких обставин оскаржуване рішення в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу приміщення магазину площею 184 кв.м, по АДРЕСА_1 та земельної ділянки слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові в частині цих вимог. В решті рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача 17074,44 грн. понесених судових витрат (6890 грн. сплачений судовий збір + 14044 грн. плата за експертизу) х 81,56 %).

У заявку з частковим задоволення апеляційної скарги слід стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1509,37 грн. понесених нею судових витрат (8185,32 грн. х 18,44 %).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 31 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 02 березня 2017 року в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу приміщення магазину площею 184 кв.м, по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,20 га, яка знаходиться на території Грузевицької сільської ради, мікрорайон "Отрадноє", АДРЕСА_2, а також розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу приміщення магазину площею 184 кв.м по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,20 га, яка знаходиться на території Грузевицької сільської ради, мікрорайон "Отрадное", АДРЕСА_2, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17074,44 грн. понесених судових витрат.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1509,37 грн. понесених судових витрат.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Карплюк О.І. Провадження № 22-ц/792/733/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 5