АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Мазурик О.Ф.
при секретаріСинявському Д.В.
за участю: стягувача ОСОБА_5,

представника виконавчої служби Ільницького І.В.,

представника боржника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу заступника начальника Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мойсеєнка ВолодимираВячеславовича на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року

У справі за поданням заступника начальника Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мойсеєнка ВолодимираВячеславовича про тимчасове обмеження ОСОБА_8 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року відмовлено у задоволенні подання. /а.с.70-72 /

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, заступник начальника Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мойсеєнко В.В. подав апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість. Вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що державним виконавцем не доведено ухилення боржника від виконання зобов'язань за рішенням суду. Вказував, що законодавство не містить чіткого визначення поняття «ухилення», у зв'язку з чим тлумачення такого поняття можна розцінювати як невиконання боржником рішення суду, що може проявитись як у діях так і бездіяльності, оскільки про наявність виконавчого провадження боржник повідомлений, на виклики державного виконавця, що надсилаються простою кореспонденцією відповідно до вимог закону, не з'являється, двері квартири проживання не відчиняє, що підтверджується актами, не вчиняє жодних дій щодо погашення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 307 142, 39 грн. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив ухвалу суду скасувати, подання задовольнити.

№ справи 2-1153/2000
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5461 /2017
Головуючий у суді першої інстанції: Неганова Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, стягувача та представника боржника, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 20.05.2016 року державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Полінським В.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-1153, виданого 08.05.2000 року Залізничним районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (а.с.14-15-копія постанови).

Державним виконавцем вчинено дії, в результаті яких виявлено рухоме майно боржника, направлені запити у відповідні установи, а також накладено арешт на майно боржника. Крім того, державний виконавець двічі 22.09.2016 року та 27.12.2016 року здійснював виходи за адресою боржника, однак двері ніхто не відчинив (а.с. 19-26, 30-32, 41-42,54-60).

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції вірно керувався нормами п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» про те, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням, п.5 ч.1 ст.6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» про те, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Встановивши, що боржник викликався для здійснення виконавчих дій простими листами, доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 отримував виклики про явку до державного виконавця суду не надано, державним виконавцем не приймались заходи щодо виклику боржника шляхом вручення вимоги про явку до ДВС за місцем роботи боржника, щодо примусового приводу боржника, відсутність доказів того, що боржник повідомлявся про день і час проведення опису майна, при цьому лише акти від 22.09.2016 року та 27.12.2016 року про здійснення виходу за адресою боржника і не можливість потрапити до квартири, оскільки ніхто не відчинив двері, не можуть свідчити про ухилення боржника від виконання рішення суду і приховування майна.

Доводи апеляційної скарги, щодо трактування «ухилення» від виконання рішення в тому числі бездіяльністю, колегія суддів не приймає до уваги, на підставі наступного.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи, до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Таким чином, оскільки обмеження у праві виїзду за межі України боржника є виключним заходом щодо спонукання виконання боргових зобов'язань, доказів належних повідомлень боржника про виконавчі дії державним виконавцем не надано, судом першої інстанції також вірно встановлено, що з урахуванням права власності боржника на квартиру АДРЕСА_1 та розміру заборгованості по аліментам, державним виконавцем не вчинено жодних дій щодо виконання рішення, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення подання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника начальника Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мойсеєнка ВолодимираВячеславовича на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року- відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: