Дата документу 20.03.2017
ЄУ № 2-94/2011
Провадження №6/420/13/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Стеценко О.С.

за участю секретаря Рожкової Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новопсковського районного управління юстиції Луганської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець ВДВС Новопсковського РУЮ ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням, в якому просить застосувати до боржника ОСОБА_2 заходи з тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у звязку з невиконаними зобовязаннями.

В обґрунтування своїх вимог державний виконавець зазначив, що на виконанні у ВДВС Новопсковського РУЮ знаходиться виконавче провадження №50642764 від 04.08.2015 по виконанню виконавчого листа № 2-94/2011 від 22.03.2012, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області про стягнення з боржника ОСОБА_2 боргу у сумі 2453056,85 грн. на користь АБ «Брокбізнесбанк». Старшим державним виконавцем Бутковою О.В. здійснено такі виконавчі дії: 04.08.2015 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку направлено боржнику разом з викликом до ВДВС рекомендованою кореспонденцією, направлено запити до обліково реєстраційних органів, неодноразово було здійснено вихід за місцем знаходження боржника для перевірки майнового стану, про що складався відповідний акт. Так як боржник на виклики до ВДВС не зявляється та ухиляється від виконання рішення суду, державний виконавець змушений звернутися до суду з даним поданням.

Державний виконавець в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Суд, вивчивши матеріали подання, дійшов висновку, що подання задоволенню не підлягає за таких підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області перебуває виконавчий лист, виданий Пустомитівським районним судом Львівської області від 22.03.2012 у справі №2-94/2011 про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь АБ «Брокбізнесбанк» 2228800 грн. -заборгованості за Договором про іпотечний кредит №43/08/Ф від 24.03.2008, 200664,75 грн. заборгованості по сплаті відсотків, 21642,07 пені, 1700 грн. -державного мита і 250 грн. -витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу, шляхом звернення стягнення на предмет забезпечення.

Рішення суду набрало законної сили 20.02.2012.

04.08.2015 постановою старшого державного виконавця ВДВС Новопсковського РУЮ відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-94/2011, виданим 22.03.2012 Пустомитівським районним судом Львівської області.

Зазначену постанову державного виконавця направлено ОСОБА_2 06.08.2015 рекомендованим листом з повідомленням на адресу: вул. Леніна, 37, с.Новорозсош Новопсковського району Луганської області, який повернувся до ВДВС Новопсковського РУЮ з позначкою «за зазначеною адресою не проживає».

Згідно листа Новорозсошанської сільської ради Новопсковського району Луганської області (вих.№ 346 від 16.11.2015) ОСОБА_2 за вищезазначеною адресою зареєстрована, але фактично не проживає, на території сільської ради обєктів нерухомості ОСОБА_2 не має.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №41828921 від 06.08.2015 постановою старшого державного виконавця ВДВС Новопсковського РУЮ ОСОБА_6 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.08.2015 (ВП №48313056) було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обовязковими для виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Пунктом 19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи чи керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли, в тому числі, він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобовязань.

Підставою для задоволення подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України пунктом 19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду.

Субєкт звернення зазначає в поданні про те, що боржник ухиляється від явки до ВДВС та на виклики державного виконавця не реагує, проте, з матеріалів, доданих до подання, не вбачається, що державний виконавець вживав заходів, передбачених ст.ст.375, 376 ЦПК України та п.4 і абзацом 2 п.14 Закону України «Про виконавче провадження» щодо вирішення питання про оголошення розшуку боржника, про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи, зрештою, про застосування приводу до боржника.

Крім того, державним виконавцем не зазначено і не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що обмеження боржника у виїзді за кордон яким-небудь чином вплине на погашення ним заборгованості.

До подання не надано достатньо відомостей про те, що державним виконавцем здійснені всі можливі інші заходи, необхідні для своєчасного і повного виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.04.2011.

Так, суду не надано актів державного виконавця, на які він посилається у своєму поданні, не надано доказів того, що державним виконавцем було проведено заходи щодо встановлення місця перебування боржника.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №106766260 від 06.08.2015, ОСОБА_2 є власником земельних ділянок та житлового будинку за адресою: пров.Спортивний, буд.10, с. Заайдарівка Новопсковського району Луганської області. Проте державним виконавцем не було вжито заходів з перевірки місцезнаходження ОСОБА_2 за даною адресою.

Частинами 2, 3 статті 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, відповідно до положень ст.10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта звернення у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню ним. Зокрема, доведенню підлягає факт ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання зобовязання.

Невиконання боржником зобовязання може бути зумовлене обєктивними причинами, зокрема, внаслідок відсутності майна, роботи, внаслідок важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й інше походження, субєктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання зобовязання, тобто, коли має змогу виконати зобовязання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Ці обставини не перевірені начальником ВДВС при зверненні до суду із зазначеним поданням.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що подання державного виконавця ґрунтується на припущеннях та задоволенню не підлягає, оскільки не надано достатньо доказів на підтвердження того, що вказана особа умисно, добровільно не виконує рішення суду та, що обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за кордон є виправданим та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.210, 377-1 ЦПК України, ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новопсковського районного управління юстиції Луганської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення п`ятиденного строку, встановленого для подачі апеляційної скарги, якщо така не була подана.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Новопсковський районний суд шляхом подачі протягом п'яти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: О.С.Стеценко