Справа № 462/1209/17
УХВАЛА

15 березня 2017 року суддя Залізничного районного суду м.Львова Палюх Н.М., розглянувши заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову

встановив:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з позовом у суд про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 129410,32 грн. та моральної шкоди у розмірі 80000 грн.

З метою забезпечення позову позивачі подали також заяву, в якій просять накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Розглянувши заяву про забезпечення позову та надані докази, вважаю, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частиною 1 ст.152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п.4 Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з"ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачі просять суд стягнути з відповідачів відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 129410,32 грн. та моральної шкоди у розмірі 80000 грн.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи те, що суд позбавлений можливості перевірити вартість належного відповідачам майна на предмет співрозмірності із заявленими позовними вимогами, та що позивачами не надано доказів про те, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суд, вважаю, що у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, -

ухвалив:

В задоволенні заявиОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: