Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/2627/16-ц Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 20 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом приватної агрофірми "Долинська" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу

за апеляційною скаргою приватної агрофірми "Долинська" на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 07 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року приватна агрофірма «Долинська» звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі 61 505 грн. 49 коп., з яких: сума основного боргу 45 409,90 грн., пеня 7 873 грн. 53 коп., 30% річних 6 867 грн. 47 коп., сума індексу інфляції 1 354 грн. 59 коп., а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу товару № 26/к від 26.08.2014 року, предметом якого є купівля-продаж товарно-матеріальних цінностей. Відповідно до умов вказаного договору відповідач на підставі рахунка на оплату мав провести оплату протягом 10 банківських днів з дня прийняття товару, але взятих на себе зобов'язань не виконав. Розрахувався лише частково за поставлений товар, а саме на суму 17 873 грн. 46 коп. У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань позивач просив стягнути вищевказану суму заборгованості.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 07 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі приватна агрофірма "Долинська" просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неправильно встановлено фактичні обставини справи, а саме, що відповідачем в добровільному порядку за його письмовою заявою проводились відрахування із заробітної плати, а в подальшому, після звільнення, здійснювалась оплата через відділення банку, що підтверджується прибутковими касовими ордерами та банківськими виписками. Вважає, що вказане свідчить про наявність між сторонами цивільно-правових відносин за укладеним договором купівлі-продажу.

В суді апеляційної інстанції представник приватної агрофірми "Долинська" апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Серед пояснень вказав, що позивач не забезпечував дотримання трудового законодавства по відношенню до найманих працівників, зокрема, стосовно нього, в частині часу роботи та відпочинку, використовував несправну техніку, що стало причиною скоєння ним ДТП на тракторі позивача під час виконання ним трудових обов'язків, та заподіяння шкоди, яку позивач стягує з нього на підставі договору купівлі-продажу.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи 26.08.2014 між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу товару №26/к, за умовами якого постачальник (Приватна агрофірма «Долинська») постачатиме замовнику ( ОСОБА_1) товар протягом терміну дії договору, асортимент, кількість, ціна конкретної партії товару визначається у взаємоузгоджених накладних, які є невід'ємною частиною договору /а.с.7/. Термін дії договору - до 31.12.2020 року. Умовами договору передбачено порядок та терміни поставки, відповідальність сторін, визначено, що ціни на товар встановлюються відповідно до пропозиції Постачальника, та зазначені в специфікаціях.

Із видаткової накладної №117 від 31 жовтня 2014 року вбачається, що Овруцьке відділення /Приватна агрофірма «Долинська»/ передала ОСОБА_1 сім найменувань товару на загальну суму з урахуванням ПДВ - 63 283,36грн., а саме: фару головного освітлення, фару передню, капот НОМЕР_1,крильчатку, радіатор НОМЕР_2, корпус НОМЕР_3, радіатор НОМЕР_4 /а.с.8/.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 з 12.03.2014 по 31.12.2014 працював трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва у приватній агрофірмі "Долинська", що підтверджується його трудовою книжкою /а.с.45-46/.

Згідно висновку за результатами службової перевірки щодо факту ДТП за участі трактора ОСОБА_2 від 17 вересня 2014 року, проведеної позивачем, встановлено, що 5 серпня 2014 року під час виконання польових робіт на полі, що належить КСП «Мелені», а саме під час заготівлі силосу, тракторист-машиніст с/г виробництва Овруцького відділення ПАФ «Долинська» ОСОБА_1 здійснив ДТП на тракторі ОСОБА_2/а.с.49/. Із вказаного висновку вбачається, що перевіркою було виявлено значні пошкодження трактора, а саме: фари, корпусу, крильчатки, рамки переднього сита і двох радіаторів та визначено матеріальну шкоду у розмірі 70 943,29грн. і на вказану суму тракторист-машиніст ОСОБА_1 підписав з ПАФ «Долинська» договір купівлі-продажу запчастин.

Сторонами не заперечувалось, що договір купівлі-продажу товару було укладено за наслідками вчиненої відповідачем ДТП та необхідністю проведення відновлювального ремонту трактора. Саме з цією метою згідно накладної відповідачу було видано запчастини для встановлення їх на трактор позивача.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами існували трудові, а не цивільно-правові відносини і підставою для укладення договору купівлі-продажу між сторонами стало заподіяння шкоди відповідачем позивачу під час виконання ним трудових обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації.

Загальні правила щодо матеріальної відповідальності працівників визначаються главою ІХ КЗпП України, Положенням про матеріальну відповідальність робочих і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, затвердженим Указом Президії Верховної Ради СРСР від 13 липня 1976 року.

Зазначені норми матеріального права визначають як підстави й умови покладення матеріальної відповідальності на працівників (стаття 130 КЗпП України, розділ І Положення), так і розмір такої матеріальної відповідальності (статті 132-135 КЗпП України, розділи ІІ-ІV Положення).

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Відповідно до ст.135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що розмір дійсної шкоди позивачем не визначено, оскільки є суперечності у документах позивача щодо переліку пошкоджених запчастин трактора та встановлення нових запчастин без урахування їх фізичного зносу.

Оформлення погашення заподіяної шкоди підприємству з боку працівника ОСОБА_1 шляхом прибуткових касових ордерів та банківських виписок, про що зазначається в апеляційній скарзі, не свідчить про те, що виниклі між сторонами правовідносини є цивільно-правовими, а не трудовими.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу приватної агрофірми "Долинська" відхилити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді