Справа № 734/18/17 Провадження № 22-ц/795/526/2017 Головуючий у I інстанції -Бузунко О. А. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Губар В.С., Кузюри Л.В.

при секретарі - Зіньковець О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 січня 2017 рокув частині судового збору у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання боргу об»єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного сумісного майна, в частині що стосується судового збору,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу судді Козелецького районного суду від 26.01.2017, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою судді апеляційного суду Чернігівської області від 06.03.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Козелецького районного суду від 26.01.2017 в частині оскарження ухвали суду щодо визначення статусу ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3, та зазначення доказів у підтвердження позовних вимог повернуто до Козелецького районного суду для виконання вимог ч.2 ст.293 ЦПК України.

За доводами апеляційної скарги оскаржувана ухвала в частині що стосується судового збору є незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається в апеляційній скарзі, що майновий характер позовних вимог, з яких слід розрахувати судовий збір, на час звернення до суду з позовом встановити не можливо, оскільки встановлення вартості такої вимоги можливо під час розгляду справи по суті.

Крім того, позивачем було сплачено 551,20 грн судового збору. Розподіл позовних вимог на майнові та немайнові вимоги для сплати судового збору судом визначено не вірно.

В скарзі посилається, що судом першої інстанції розрахунок судового збору здійснено станом на 10.01.2017, що є помилковим, оскільки позовну заяву він направив поштовою кореспонденцією 31.12.2016.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.01.2017 ухвалою судді Козелецького районного суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання боргу об»єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного сумісного майна залишено без руху. Позивачу надано термін п»ять днів з дня отримання копії даної ухвали усунути недоліки позовної заяви в частині сплати судового збору, який визначений суддею, як за чотири немайнові вимоги, а саме: визнання боргу в сумі 8000,00 грн, спільно набутим; покладення обов»язку по поверненню вказаних коштів; визнання спільно набутим боргу в сумі 2000,00 грн; покладення обов»язку по поверненню в рівних долях боргу в сумі 2000,00 грн. та 1% від ціни позову, також запропоновано позивачу визначитись з ціною позову за вимогами майнового характеру, відповідно сплатити судовий збір або надати підтверджуючі документи для звільнення від сплати.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду в частині розрахунку судового збору враховуючи наступне.

Ч. 1 ст. 121 ЦПК України встановлює, що позовна заява залишається без руху у разі невідповідності її вимогам статей 119, 120 ЦПК України. Фактично виходячи з наведених правових норм, такий процесуальний захід, як залишення позовної заяви без руху застосовується судом, у разі виявлення обставин, які свідчать про недодержання позивачем вимог передбачених законом для звернення до суду, і які перешкоджають відкриттю провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 поштовою кореспонденцією 31.12.2016 направив до Козелецького районного суду позовну заяву, яка зареєстрована місцевим судом 10.01.2017, де зазначив, що на момент звернення до суду встановити ціну позову не можливо у зв»язку з необхідністю застосування спеціальних знань. Разом з тим, сплатив 551,20 грн судового збору.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року ( абз. 2 пункт 7), якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК України або не сплачено судовий збір, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат.

З врахуванням наведеного, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги, щодо не врахування судом першої інстанції ч. 2 ст. 80 ЦПК України, яка передбачає, що якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

Крім того, суддею при постановленні ухвали без руху судовий збір обраховувався станом на 10.01.2017 (реєстрація позовної заяви судом першої інстанції), та не враховано, що позов було направлено поштовою кореспонденцією 31.12.2016, що підтверджується штампом на конверті (а.с. 17).

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 розміри ставок судового збору визначаються з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна позовна заява, інша заява і скарга подані до суду. Це стосується, зокрема, і випадків, коли заява про забезпечення позову або доказів, апеляційна чи касаційна скарга подаються пізніше. При цьому ставки судового збору також визначаються розміром мінімальної заробітної плати, встановленої у році, коли позовну заяву, іншу заяву і скаргу було подано до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦК України письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв»язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Враховуючи зазначене, залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху в частині що стосується сплати судового збору, є порушенням норм статей 80, 119-121 ЦПК України, а тому ухвала судді про залишення позову ОСОБА_1 в частині що стосується сплати судового збору постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 січня 2017 року - скасувати в частині визначення судового збору, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:Судді: