Справа №766/2052/16-ц
Пров. №2/766/2809/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді - Гаврилова Д.В.,

за участю секретаря - Підгрушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Черкашина Надія Ігорівна, про визнання договору іпотеки недійсним та застосування наслідків його недійсності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки від 29.11.2014 року, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права власності, скасування державної реєстрації припинення права власності.

Позовні вимоги мотивовано тим, що при підписанні договору іпотеки позивач через вади зору не мала можливості прочитати договір, який вона підписувала, в зв"язку з чим помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав і обов"язків сторін, оскільки на час його підписання позивач вважала, що вона підписує договір позики грошових коштів, а не договір іпотеки та не мала жодного наміру передавати відповідачу в іпотеку належну їй квартиру. Також позивач зазначає, що при укладенні договору іпотеки були порушені права її малолітніх дітей.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача позов не визнав, проти його задоволення заперечував у зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Третя особа в судове засідання не з"явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала письмові пояснення, в яких зазначила, що під час вчинення нотаріальних дій щодо посвідчення договору іпотеки від 29.11.2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем, нотаріусом відповідно до вимог ЗУ "Про нотаріат" було встановлено особи сторін та перевірено їх дієздатність, жодних скарг від ОСОБА_1 на поганий зір або самопочуття не надходило. Також позивачем було надано нотаріусу довідку про відсутність у квартирі зареєстрованих малолітніх, неповнолітніх осіб.

Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що 29.11.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір позики, відповідно до якого відповідач позичив позивачу грошові кошти в сумі 13800 доларів США.

В подальшому 29.11.2014 року для забезпечення виконання грошового зобов"язання за зазначеним договором позики між відповідачем і позивачем укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Черкашиною Н.І. за реєстровим номером 2688.

Предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 і належала позивачу на праві власності.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Г. пояснили, що під час вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору іпотеки від 29.11.2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем, нотаріусом відповідно до вимог ЗУ "Про нотаріат" було встановлено особи сторін та перевірено їх дієздатність, жодних скарг від ОСОБА_1 на поганий зір або самопочуття не надходило, вона власноручно підписала договір без будь-яких зауважень чи заперечень.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

В ст. 575 ЦК України передбачені окремі види застав, зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст. 1 Закону України від 05.06.2003 № 898-IV "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України визначають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається зі змісту спірного договору іпотеки, в ньому передбачено всі істотні умови такого виду договорів відповідно до вимог цивільного законодавства, чинного на час його підписання.

Укладаючи договір, сторони дійшли згоди щодо його укладання відповідно до викладених у нього умов. Відповідно до положень ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення крім випадків, встановлених законом.

При розгляді справи позивач та її представник стверджували, що приватним нотаріусом не прочитано вголос текст підписаного ОСОБА_1 правочину, яка має вади зору.

Відповідно до глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, перед підписанням документа нотаріус зобов"язаний забезпечити ознайомлення зі змістом документа сторін (учасників). При вчиненні нотаріальних дій, що потребують прикладення власноручного підпису, нотаріус перевіряє справжність підпису цих осіб шляхом їх ідентифікації з документами, визначеними статтею 43 Закону. Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору і внаслідок цього не має змоги прочитати документ, нотаріус прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Якщо така особа письменна, вона сама підписує документ. Підпис особи або її представника у разі необхідності свідка, перекладача на нотаріальному документі виконується власноручно. Використання факсимільного підпису не допускається.

Також ч.4 ст. 207 ЦК України передбачено, що якщо фізична особа у зв"язку з хворобою або фізичною вадою не може підписуватися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до ст. 44 ЗУ "Про нотаріат" нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Статтею 45 ЗУ "Про нотаріат" передбачено, що якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. При розгляді справи позивачка та її представник посилались на вади зору у ОСОБА_1, які при підписанні правочину унеможливили прочитати договір, та обов"язок нотаріуса прочитати текст вголос та зробити на договорі відповідну відмітку. Разом з тим, належних та допустимих доказів цим обставинам суду не надали. Наявність проблем з зором не підтверджує неможливість прочитання тексту договору та не впливає на усвідомлення природи договору в момент його підписання, тобто не має наслідком недієздатність особи. У зазначеному випадку, відповідно до вимог закону може змінюватись форма посвідчувального напису, який не впливає на суть правочину. Щодо посилання позивача на порушення під час посвідчення спірного договору прав неповнолітніх осіб, суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Згідно ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства", батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до положень ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Як вбачається з матеріалів справи, на час укладення договору іпотеки позивач мала неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою про склад сім"ї №286, виданою 27.02.2016 року КП "Таврійський". Під час укладення договору іпотеки, позивач надала нотаріусу довідку №2013, видану 29.11.2014 року КП "Таврійський", відповідно до якої у квартирі 121, по пр. 200 років Херсона, буд. 22 були зареєстровані лише чоловік та свекруха позивача. Відповідно до правового висновку ВСУ викладеного в постанові по справі №6-1024цс16 від 22.06.2016 року, вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи позивача відносно того, що укладання договору іпотеки суперечило вимогам ЦК України та порушувало інтереси малолітніх осіб, є безпідставними, у зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В зв"язку з відмовою в задоволенні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки, відсутні підстави для задоволення вимог про застосування наслідків його недійсності. Керуючись ст.ст. 6, 203, 207, 215, 229, 575,627-629, 638 ЦК України, ст.ст. 10,11, 60, 209, 213-218 ЦПК України, ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", ст. 177 СК України, ст. 1 Закону України "Про іпотеку", ст. ст. 44,45 Закону України "Про нотаріат", ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства", суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СуддяД. В. Гаврилов