У х в а л а

13 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року в справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення витрат на правову допомогу;

за зустрічним позовом ОСОБА_5 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про розірвання договору та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 02 березня 2016 року позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) задовольнив, стягнув із ОСОБА_5 на користь ФОП ОСОБА_4 заборгованість у сумі 15 тис. грн витрат на правову допомогу; у задоволенні позову ОСОБА_5 суд відмовив.

Апеляційний суд м. Києва рішенням від 08 червня 2016 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_4 відмовив;

позовні вимоги ОСОБА_5 в частині розірвання договору задовольнив: договір від 09 липня 2014 року, укладений між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про надання юридичних послуг розірвав, а в частині її позовних вимог про стягнення коштів - відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 30 листопада 2016 року касаційну скаргу ФОП ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2016 року залишила без змін.

24 лютого 2017 року ФОП ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 651, 654, 907 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права заявник посилається на ухвалу Верховного Суду України від 23 квітня 2008 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 30 листопада 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції, погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що договір про надання юридичних послуг був розірваний шляхом односторонньої відмови, а оскільки замовник здійснила оплату виконаних послуг, і в подальшому виконавцем такі послуги не надавалися, тому відсутні правові підстави для стягнення їх вартості.

Разом з тим у наданій для порівняння ухвалі Верховного Суду України від 23 квітня 2008 року, постановленій ним як судом касаційної інстанції, предметом спору є розірвання договору з надання послуг тепло- та водопостачання, відшкодування моральної шкоди, що свідчить про різні фактичні обставини.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року, наданій заявником для порівняння, суд касаційної інстанції, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на порушення судом норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення витрат на правову допомогу; за позовом ОСОБА_5 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про розірвання договору та стягнення коштів за заявою фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк