Справа № 510/533/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2017 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Фурсовой А.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Рені справу за позовом Казани ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу без його участі.

Позивач ОСОБА_1 на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія договору купівлі продажу від 11.04.2013р.; копія інформаційної довідки х Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.10.2016р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 15 по вул. Кооперативна в с. Лиманське Ренійського району.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача ОСОБА_2, зазначивши, що 11.04.2013 р. між нею та відповідачем ОСОБА_2 була досягнута домовленість про купівлю житлового будинку № 15 по вул. Кооперативна в с. Лиманське Ренійського району за 90000 грн. В той же день сторони уклали між собою відповідний письмовий договір та позивач передала відповідачу обумовлену суму, а він передав ключі від будинку. На момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Пізніше позивач дізналась, що власником будинку насправді була матір відповідача, тобто на момент укладення договору відповідач не була власником вищевказаного нерухомого майна. Право власності на житловий будинок відповідач оформив лише 27.03.2013р. на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області. Після вчинення правочину позивач організувала догляд за придбаною нерухомістю, сплачує всі необхідні комунальні платежі, мешкає разом із родиною у придбаному будинку. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово зверталась до відповідача, однак він від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивача про зустріч не реагує. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе, позивачу було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушена був звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку № 15 по вул. Кооперативна в с. Лиманське Ренійського району, вона не знала і не могла знати про те, що відповідач не мав права на відчуження нерухомості, оскільки не набув права власності на нього. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає.

Крім того, як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідач ОСОБА_2 продав, а позивач купила житловий будинок за 90 000 грн. 11.04.2013 р. позивач передала відповідачу обумовлену суму, а відповідач передала позивачу нерухомість в натурі, пізніше і всі правовстановлюючі документи на будівлю. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. З метою оформлення нотаріального засвідчення правочину, позивач неодноразово зверталась до відповідача, однак ОСОБА_2 від посвідчення договору ухиляється. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе позивачу було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки сторони не посвідчили договір купівлі продажу нотаріально.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, продавець передав покупцю документи, нерухомість в натурі. Позивач фактично вступила у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину організувала догляд за майном, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. В даний час звернення за оформленням договору купівлі-продажу є неможливим, оскільки прохання позивача з цього приводу відповідачем не сприймаються, оскільки потребують додаткових матеріальних витрат.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідача щодо житлового будинку та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на спірний житловий будинок за позивачем як добросовісним набувачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із надвірними спорудами № 15 по вул. Кооперативна в с. Лиманське Ренійського району Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.І. Дудник