У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2017 року Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Борцова А.А., розглянувши скаргу ОСОБА_1, зацікавлена особа ОСОБА_2 на оцінку майна, що міститься у висновках субєкту оціночної діяльності від 28.02.2017 р. про вартість майна,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на оцінку майна, що міститься у висновках субєкту оціночної діяльності від 01.03.2017 р. про вартість майна, вказуючи, що в провадженні начальника Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_3, знаходиться виконавче провадження № 52944903 відкрите на підставі виконавчого листа № 2-537/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у сумі 1780919,30 грн. В ході проведення виконавчих дій, відповідно до звіту № 2802.2/17, затвердженого субєктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, 01.03.2017 року проведено оцінку вартості майна ? частки домоволодіння, розташованого по вул. Будівельників, буд. 4, в м.Вільногірську Дніпропетровської області. Вважає, що висновок та звіт з незалежної оцінки майна є необєктивним і недостовірним, та таким, що не відповідає нормативно-правовим актам України з оцінки майна та просить визнати незаконними і протиправними висновки про вартість майна, що містяться у звіті за № 2802.2/17 про оцінку вартості майна від 01.03.2017 року, виготовленому субєктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4.

Разом з тим, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону про виконавче провадження. При цьому судам необхідно враховувати, що визначення вартості майна боржника проводиться самим державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості, крім випадків, коли застосовуються оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден. При складності визначення вартості майна (окремих предметів) чи наявності у боржника або стягувача заперечень проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, до участі у виконавчому провадженні і проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден залучається суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

При цьому суди мають враховувати, що суб'єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб'єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб'єктом оціночної діяльності.

Вказаний процесуальний порядок визначено ст.ст. 383- 389 ЦПК України.

Згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Таким чином, суб'єктом оскарження при розгляді даної категорії справ, в тому числі і вимог заявника в частині оскарження оцінки майна, може бути посадова особа державної виконавчої служби , яка представляє орган державної виконавчої служби, визначений ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", оскільки відповідно до ч.2 ст.7 цього Закону державний виконавець є представником влади і здійснює діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Разом з тим, заявником не зазначено які саме рішення, дії чи бездіяльність і якої посадової особи державної виконавчої служби призвели до порушення його прав та свобод при проведенні оцінки належного йому майна, ця особа не залучена до участі у справі.

До того ж, в скарзі не зазначено процесуальні підстави звернення із скаргою до суду, тобто є незрозумілим на підставі яких саме процесуальних норм заявник звертається до суду з скаргою, предметом якої є оскарження результатів оцінки майна, що міститься у висновках субєкта оціночної діяльності.

Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 07.02.2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність держаного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.

Відповідно до ч.1 ст.121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду, у встановлений строк, виконає вимоги визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З врахуванням вищевказаних обставин, скаргу слід залишити без руху, надавши заявнику ОСОБА_1 час для усунення її недоліків, в ході якого йому необхідно конкретизувати заявлені вимоги та процесуальні підстави для звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 119, 120, 121 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1, зацікавлена особа ОСОБА_2 на оцінку майна, що міститься у висновках субєкту оціночної діяльності від 28.02.2017 р. про вартість майна залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків скарги в розмірі 5 (пяти) днів з дня отримання копії ухвали.

Розяснити заявнику, що якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк недоліки скарги будуть усунуті, то скарга вважається поданою в день первісного її подання до суду, інакше скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.А.Борцова