233 № 233/6164/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінова О.С.,

за участі секретаря Поварніциної А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Костянтинівки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівської міської ради, про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Костянтинівського міськрайонного суду із позовом до Костянтинівської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, обґрунтовуючи свої вимоги наступними обставинами. 14 березня 1996 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого мною було придбано житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: вул.. Громова, 18 м. Костянтинівка Донецької області на земельній ділянці Костянтинівської міської ради народних депутатів. На ділянці був розташований житловий будинок деревяний, обкладений цеглою житловою площею 21,9 кв.м., сарай літня кухня з цегли, сарай з цегли, сарай деревяний, погріб цегляний, огорожа деревяна, водопровід, які належали ОСОБА_2 Вказаний договір було посвідчено у приватного нотаріуса Костянтинівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № 1480. Також вказаний договір був зареєстрований в Костянтинівському міському БТІ 23.12.1996 р. На час укладення вказаного договору купівлі-продажу позивачка мала прізвище «Пономарьова». Того ж року, після укладення шлюбу, вона змінила прізвище на «Макогон», у звязку з чим на договорі купівлі-продажу зроблено відмітку «ПОГАШЕНО», а замість того їй Костянтинівським МБТІ надано реєстраційне посвідчення, яке є невідємною частиною правовстановлюючого документу договору купівлі-продажу від 14.03.1996 р. 21 грудня 2007 року позивачка одержала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Громова, 18, якій надано кадастровий №:00:018:0167. З часом вона вирішила зробити перебудову будівель на земельній ділянці і отримала згоду на оформлення відповідних документів у вигляді рішення планово-технічної комісії Костянтинівського міськвиконкому №97 від 21.02.2001 року (гараж, 4 сараї, двоповерхові добудови до будинку), збільшення житлової площі на 20,8 кв.м. загальної площі на 25,6 кв.м. 11.03.2014 р. Костянтинівським МБТІ було проведено технічну інвентаризацію прибудов. За підсумками технічної інвентаризації 21.03.2014 року надано довідку про технічний стан обєкта нерухомого майна, в якій вказується про те, що житловий будинок, розташований на земельній ділянці за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул.. Громова, 18, є самочинно збудованим збільшення житлової площі на 28,8 кв.м. та загальної на 25,6 кв.м. 25.10.2016 року вона звернулась до департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області з проханням прийняти в експлуатацію перебудований нею житловий будинок, однак отримала відповідь по те, що «чинним законодавством не передбачено процедури прийняття в експлуатацію самочинно реконструйованих житлових будинків». У листопаді 2016 року позивачка звернулась до Державного концерну «Укроборонпром» «Кварсит», підприємства, яке має кваліфікаційний сертифікат відповідального виконання окремих видів робіт (послуг), повязаних із створенням обєкта архітектури експерта-інженера з технічного обстеження. Вона замовила проведення робіт з технічного обстеження житлового будинку №18 по вул.. Громова м. Костянтинівки Донецької області. Після виконання робіт, за результатом проведеного технічного обстеження, стан обєкта оцінюється як придатний до нормальної експлуатації, тобто встановлено можливість безпечної та надійної експлуатації житлового будинку №18 по вул. Громова м. Костянтинівки Донецької області. Тому просила визнати за нею право власності на самочинно збудований житловий будинок з надвірними будівлями: за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Громова, 18, а саме: житловий будинок (А-1), утеплена прибудова (А-2), сіні (а-1), сіні (а-1), сіни (а-2), тамбур (а?-1), гараж (Б-1), сарай (В-1), погріб (б), сарай (Г-1), водопровід (Д), душ (Ж), вбиральня (З), навіс1 (И), сарай (К-1), сарай (Л-1), сарай (М-1), вимощення (?), огорожа (N1-3), на підставі його можливості надійної та безпечної експлуатації.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилась, надала заяву про розгляд справи за ї відсутності, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача виконкому Костянтинівської міської ради у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. У той же час ніяких доводів в обґрунтування своєї позиції не навів.

Зясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 14 березня 1996 року між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого громадянка ОСОБА_4 придбала житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: вул.. Громова, 18 м. Костянтинівка Донецької області на земельній ділянці Костянтинівської міської ради народних депутатів. На ділянці був розташований житловий будинок деревяний, обкладений цеглою житловою площею 21,9 кв.м., сарай літня кухня з цегли, сарай з цегли, сарай деревяний, погріб цегляний, огорожа деревяна, водопровід, які належали ОСОБА_2 (а.с. 10).

Вказаний договір був посвідчений у приватного нотаріуса Костянтинівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 1480, а також у Костянтинівському міському БТІ 23.12.1996 р. за реєстраційним № 18976 кн. 79.

Після укладення шлюбу заміна прізвища позивачки на «Макогон» зафіксована у договорі купівлі-продажу відміткою «ПОГАШЕНО», та надано реєстраційне посвідчення від 06.03.1997 року, яке є невідємною частиною договору купівлі-продажу від 14.03.1996 р. (а.с. 11).

Отже, позивачкою було придбано домоволодіння з надвірними спорудами, в якому позивачка постійно проживала з 11.12.1996 року, що підтверджується копією паспорту серії ВА, №570446, виданого 06.12.1996 року Костянтинівським МВ УМВС України в Донецькій області (8-9).

21 грудня 2007 року позивачці ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул.. Громова, 18, якій надано кадастровий №:00:018:0167 на підставі рішення виконкому Костянтинівської міської ради від 13.11.1996 року №840. Зазначена земельна ділянка передана у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 18).

З метою перебудови будівель на земельній ділянці позивачка звернулась до відповідача із відповідною заявою та отримала згоду на оформлення відповідних документів у вигляді рішення планово-технічної комісії Костянтинівського міськвиконкому №97 від 21.02.2001 року (гараж, 4 сараї, двоповерхові добудови до будинку), збільшення житлової площі на 20,8 кв.м. загальної площі на 25,6 кв.м, після чого зробила зазначені добудови (а.с. 15).

11 березня 2014 року КП «Костянтинівське БТІ» була проведена технічна інвентаризацію домоволодіння, яку проведено 11.03.2014 р. За підсумками технічної інвентаризації 21.03.2014 року надано довідку про технічний стан обєкта нерухомого майна, в якій вказується, що за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Громова, 1 є самочинне будівництво без зазначення конкретних обєктів. Роки будування жилої прибудови зазначені 1993-1996 р.р., гаражу, сіней та інших господарських будівель 1994 та 1997 р.р. Додатково зазначено, що збільшення житлової площі на 20,8 кв.м. та загальної на 25,6 кв.м затверджено рішенням Костянтинівського міськвиконкому № 97 від 21.02.2001 року (а.с. 17).

25.10.2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області з проханням прийняти в експлуатацію перебудований нею житловий будинок, однак отримала відмову із посиланням та те, що «чинним законодавством не передбачено процедури прийняття в експлуатацію самочинно реконструйованих житлових будинків». Також зазначено, що згідно з п.10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого Постановою КМУ від 13.04.2011 року №461 (у редакції Постанови КМУ від 08.09.2015 р. №750), у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого обєкта (а.с. 19).

Відповідно до Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта № 7658.00 від 2016 року, виконаного КДНВП «Кварсит», яке має кваліфікаційний сертифікат відповідального виконання окремих видів робіт (послуг), повязаних із створенням обєкта архітектури експерта-інженера з технічного обстеження, виданого згідно з рішенням Атестаційної архітектурно-будівельної комісії, за результатами технічного обстеження житлового будинку №18 по вул. Громова м. Костянтинівки Донецької області стан обєкта оцінюється як придатний до нормальної експлуатації (ІІ категорія технічного стану), а також встановлена можливість його безпечної та надійної експлуатації (а.с. 20-21).

Згідно експертного висновку звіту № 161125-195 про оцінку майна житлового будинку загальною площею 90,8 кв.м з надвірними будівлями, розташованими за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Громова, 18, станом на 25.11.2016 року вартість обєктів оцінювання складає 79636,00 грн. (а.с. 12).

Згідно ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Частиною 3 ст. 375 ЦК України - передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України - житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦПК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

У пункті 4 постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) (далі за текстом Постанова № 6) зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведення не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Згідно пункту 12, 15 цієї постанови, виходячи зі змісту частини третьої статті 376 ЦК, при доведенні визначених нею умов суд може визнати право власності на самочинно збудоване майно також за собою, яка його збудувала, якщо після закінчення будівництва земельну ділянку цій особі було передано у власність або надано у користування, або з власником земельної ділянки, на якій розміщено майно, укладено договір суперфіцію (частина перша статті 413 ЦК) відповідно до її цільового призначення. З аналізу вищевказаних норм видно, що необхідними умовами узаконення самочинно побудованих обєктів є: відведення для цієї мети в установленому порядку забудовнику земельної ділянки; відсутність заперечень з боку власника земельної ділянки; відсутність порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб та введення в експлуатацію. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

У той же час, відповідно до п. 7 Постанови № 6 не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо). Тобто прибудова не є тим самовільним будівництвом, яке передбачене вимогами ст. 376 ЦК України, за якою право власності може бути визнане лише на новозбудоване майно.

З доданих документів до позовної заяви вбачається, що житловий будинок (А-1), утеплена прибудова (А-2), сіні (а-1), сіні (а-1), сіни (а-2), тамбур (а?-1), гараж (Б-1), сарай (В-1), погріб (б), сарай (Г-1), водопровід (Д), душ (Ж), вбиральня (З), навіс (И), сарай (К-1), сарай (Л-1), сарай (М-1), вимощення (?), огорожа (N1-3) знаходяться на земельній ділянці, яка перебуває у власності позивачки ОСОБА_1.

Частина 5 ст. 376 ЦК України передбачає, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до характеристики житлового будинку та надвірних будівель, дані про які знаходяться в технічному паспорті від 21.03.2014р., та які розташовані на земельній ділянці, яка знаходиться у власності ОСОБА_1, відповідно до підписаного акту визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки, розташування самочинно збудованих споруд не порушують права сусідів (суміжних землекористувачів та землевласників), з якими було погоджено розподіл земельної ділянки, відсутні будь-які заперечення щодо розташування земельної ділянки та обєктів нерухомості на ній. Тобто порушення прав інших осіб судом не встановлено.

Згідно з п.10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461 (у редакції Постанови КМУ від 08.09.2015 р. №750), у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого обєкта.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки відсутні підстави та інші обмеження, передбачені вищенаведеними нормами закону, щодо заборони у реалізації позивачці її права власності.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст.ст. 3, 4, 15, 60, 88, 209, 212 215 ЦПК України, ст.ст. 316, 328, 376, 392, 377, 415 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Костянтинівської міської ради, про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, яка народилася 20 квітня 1963 року в м. Костянтинівка Донецької області, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Громова, 18, а саме: житловий будинок (А-1), житловою площею 53,6 кв.м, загальною площею 90,8 кв.м; утеплену прибудову (А-2); сіні (а-1), сіні (а-1), сіни (а-2), тамбур (а?-1), гараж (Б-1), сарай (В-1), погріб (б), сарай (Г-1), водопровід (Д), душ (Ж), вбиральня (З), навіс1 (И), сарай (К-1), сарай (Л-1), сарай (М-1), вимощення (?), огорожа (N1-3).

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду у 10 денний строк з дня його проголошення, а у разі відсутності сторони у судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя