Справа № 453/1495/15 Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 22-ц/783/860/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів -Павлишина О.Ф., Струс Л.Б.

секретар Іванова О.О.

З участю: позивача ОСОБА_2, представника ПАТ «ВТБ Банк» Долгополої І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про захист прав споживачів, визнання частково недійсним умов договору, визнання недійсною пролонгацію договору, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні позову позивача ОСОБА_2

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2 та адвокат ОСОБА_4, який представляв інтереси позивача ОСОБА_2 в суді першої інстанції, надаючи безоплатну вторинну допомогу.

Позивач у своїй апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, судом неправильно встановлено фактичні обставини, що мають значення для справи. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним у справі доказам. Апелянт посилається на те, що суд не прийняв до уваги той факт, що він саме 05 травня 2014 року подав заяву про повернення належних йому грошових коштів за договором банківського вкладу № R4112/26017D/LV09 від 01.11.2012 року у зв»язку із закінченням терміну його дії 01.05.2014 року при цьому зіславшись на п.2.6.1 Договору відповідно до якого у разі, якщо вкладник в дату закінчення вкладу не звернувся до банку з вимогою про повернення суми вкладу та/або сплати нарахованих процентів, строк дії договору вважається продовженим наступного банківського дня на той самий строк (в днях), який обумовлений договором, окрім розміру процентної ставки. Наголошує, що суд не взяв до уваги факт поданої позивачем заяви в перший банківський день після вихідного, яка свідчить про те, що позивач був проти продовження дії договору.

Зазначає, що суд дійшов неправильного висновку, що позивачу створено реальну можливість отримати свій вклад, відповідач готовий повернути вкладнику його кошти, однак з власної ініціативи позивач не реалізовує своє право на отримання депозиту, хоч у позовній заяві не йдеться про повернення вкладу, а про визнання частково недійсними умов договору, визнання недійсної пролонгації договору.

Вказує, що з часу порушення умов договору відповідачем, тобто з 05.05.2014 року позивач отримав право на нарахування пені. Крім того, через невчасне неотримання грошей, позивач зазнав моральної шкоди, яка полягає у приниженні його честі, переживаннях, порушенні його права власності, а також внаслідок порушення його нормальних життєвих зв»язків, стосунків з оточуючими людьми. А саме, позивачем втрачено можливість для вкрай необхідного лікування, проведення операції в обласному онкологічному центрі, про що свідчить скерування на лікування до вказаного центру, а натомість, через постійні переживання у нього ускладнилися хвороби, яких на момент неповернення вкладу не було. Через відсутність у нього коштів на лікування, із лікувального закладу Сколівської ЦРЛ видавались довідки для збору сільською громадою коштів на лікування, що принижувало його честь та гідність.

Посилаючись на правові норми, зазначає, що за наявності п.2.6.1 Договору, банк може ухилятися від виконання взятих на себе зобов»язань перед клієнтом. Дисбаланс у даному випадку полягає в тому, що банк отримує можливість не повертати вклад, а розпорядитися ним на власний розсуд всупереч волі вкладника, а відтак вважає, що шкода полягає в тому, що позивач був позбавлений можливості використати свої кошти на вкрай необхідне лікування.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Адвокат ОСОБА_4 зазначає в апеляційній скарзі, що вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, посилаючись на те, що оспорювана позивачем умова договору фактично виключає можливість вкладника не продовжувати термін дії договору, якщо строк закінчення розміщеного вкладу припадає на святковий, вихідний чи неробочий день. Посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» вважає, що положення пункту 2.6.1 Договору банківського вкладу є несправедливим, а тому в цій частині договір повинен бути визнаний недійсним. Зазначає, що строк розміщення вкладу закінчувався 01 травня 2014 року, а так як згідно статті 73 КЗпП України 01-02 травня святкові дні, а 03-04 травня 2014 року субота та неділя були вихідними днями, відтак 05 травня 2014 року був першим робочим днем після 01 травня 2014 року і саме тоді позивачем було подано заяву про повернення банківського вкладу.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача та адвоката ОСОБА_4 представником відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Приписами статті 4 ЦПК встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 01.11.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та позивачем по справі укладено договір банківського вкладу № R4112/26017D/ LV09 «Класичний» за умовами якого Банк приймає на вкладний депозитний рахунок грошові кошти в сумі 100 000,00 російських рублів. Вид вкладу-строковий, строк розміщення вкладу-273 календарні дні, дата початку розміщення вкладу-01.11.2012 року; дата закінчення строку розміщення вкладу-01.08.2013 року.

Відповідно до пункту 2.6.1 Договору у разі якщо вкладник в дату закінчення вкладу не звернувся до Банку з вимогою про повернення суми вкладу та/або сплати нарахованих процентів, строк дії договору вважається продовженим наступного банківського дня на той самий строк (в днях), який обумовлено п.1.1.3 даного договору та на тих самих умовах, окрім процентної ставки, який визначається відповідно до п.2.6.3 цього Договору. В разі, якщо дата закінчення строку розміщення вкладу припадає на вихідний день, договір продовжується на другий банківський день після вихідного. Кількість пролангацій цього договору необмежена.

Позивач ОСОБА_2 погодився з умовами договору, підписав його. Договір закінчувався 01.08.2013 року, однак був пролонгований відповідачем до 01.05.2014 року чого позивач ОСОБА_2 не заперечив.

Відповідно до ст.ст. 626-628 Цивільного кодексу України (далі ЦК) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Сторони є вільними в укладенні договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов»яковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач по справі вважає, що умови п.2.6.1 Договору є несправедливими в частині невидачі йому вкладу в день звернення після святкових та вихідних днів, тобто 05.05.2014 року та просив визнати недійсною пролонгацію договору банківського вкладу (депозиту) після 05.05.2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, посилаючись на ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» підставно зазначив, що відсутні ознаки, які характерні для умов несправедливого договору і такі повинні визначатися одночасно трьома критеріями, а саме: порушенням принципу добросовісності 9 п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України; порушений дисбаланс договірних прав та обов»язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Окрім цього, договір банківського вкладу на ім»я вкладника ОСОБА_2 відповідачем не був пролонгований.

Як вбачається із п.3.1 Договору вкладник має право вимагати повернення вкладу та сплати процентів про що зобов»язаний повідомити банк не пізніше за 2 дні до дня повернення вкладу. Враховуючи те, що позивач ОСОБА_2 подав 05.05.2014 року, тобто в наступний день після святкових та вихідних днів заяву про повернення вкладу, не врахувавши п.3.1 правління банку прийняло рішення про повернення вкладу 07.05.2014 року, повідомивши про це позивача ОСОБА_2в. листом із зазначенням відділення банку отримання депозиту ( а.с.9).

У листі, надісланому позивачу ОСОБА_2 абзацом другим зазначається, що відповідно до п.5 постанови НБУ № 245 від 29.04.2014 року видача коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнта через каси та банкомати можлива в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ або згідно п.7 даної постанови уповноважені банки мають право достроково повертати вклади, залучені в іноземній валюті за всіма типами договорів, у національній валюті за курсом купівлі іноземної валюти уповноваженого банку на день проведення операції.

Як встановлено матеріалами справи, позивач ОСОБА_2 за отриманням коштів у відділення «Друге стрийське» ПАТ «ВТБ Банк» не з»явився.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції із пояснень позивача ОСОБА_2, він не згідний із постановою НБУ №245 від 29.04.2014 року щодо видачі депозиту у гривнях по курсу, а бажає отримати кошти у валюті вкладеній ним на депозитний рахунок, а відтак його вимоги зводяться до повернення становища вкладу, яке було на 2012 рік, визнавши недійсними п.2.6.1. та недійсною пролонгацію договору.

Станом на день слухання справи в суді апеляційної інстанції позивач кошти не отримав та згідно пояснення представника відповідача такі готові до видачі в сумі 117 тисяч грн. 35 коп.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції що відповідно до ст. ст. 57,60 ЦПК позивачем не надано належних та допустимих доказів про визнання п.2.6.1 умов договору банківського вкладу недійсним та недійсною пролонгацію договору.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині відмови моральної шкоди, та доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_4 такі не спростовують висновків суду.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК України, є законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 308 ЦПК Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 цПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т и.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в і д х и л и т и.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

Л.Б.Струс