АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/629/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 Кімстачов О. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівБородійчука В. Г., Карпенко О. В.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 травня 2016 року у справі зав позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки в наслідок ДТП,

в с т а н о в и л а :

28 жовтня 2015 р. ОСОБА_8 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки в наслідок ДТП.

Позовні вимоги мотивував тим, що 11 жовтня 2014 р. о 16 год. 55 хв. на 550 км + 70 м на а/д Стрій-Тернопіль-Кіровоград-Знамянка, ОСОБА_6, керуючи автомобілем Opel Vektra д.н.з. НОМЕР_4, не врахувавши дорожньої обстановки, перед початком руху не переконався, що це буде безпечно допустив дотикове зіткнення з автомобілем Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_3, який рухався в попутному напрямку під керуванням позивача.

Постановою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 листопада 2014 р. ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. на користь держави.

У результаті вказаного ДТП, автомобіль Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_3, що належить на праві приватної власності ОСОБА_8 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5, отримав механічні пошкодження капоту, переднього правого крила, передніх правих дверей, переднього бампера, правої фари, пошкодження ходової частини автомобіля.

Відповідно до Звіту № 15/41 оцінки майна по визначенню розміру матеріального збитку, завданого власникові КТЗ марки Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_3, складеного 14 лютого 2016 р. ПП «Васіковський», розмір матеріального збитку становить 93 623 грн. 81 коп.

Крім того позивач вказує, що внаслідок ДТП йому спричинено моральну шкоду, адже дана подія була для нього психотравимуючою, оскільки він відчував страх за своє життя та здоров'я, на деякий час втратив спокій. Також поведінка відповідача, щодо незалучення страхової компанії до вирішення даного спору, ще більше негативно вплинула на його фізіологічний стан.

Враховуючи викладене позивач просив стягнути з ОСОБА_6 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 93 623 грн. 81 коп. заподіяну внаслідок ДТП., а також моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 травня 2016 р. позов ОСОБА_8 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 відшкодування матеріальної шкоди в сумі 93 623 (дев'яносто три тисячі шістсот двадцять три) гривні 81 коп., та моральної шкоди в сумі 5 000 (п'ять тисяч) гривень.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_6 через свого представника - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

При цьому зазначив, що висновки суду, як у частині задоволення вимог про стягнення матеріальної так і моральної шкоди, є необґрунтованими.

На переконання скаржника, встановлення його вини у ДТП постановою про притягнення до адміністративної відповідальності не позбавляє його права доводити протиправність дій інших учасників ДТП і причинний зв'язок цієї протиправності із завданою шкодою.

Зазначає, що протокол про адмінправопорушення не відповідає вимогам закону.

Суд не врахував, що за наслідками ДТП було складено два адмінпротоколи, в тому числі і щодо позивача.

На день ДТП транспортний засіб відповідача був застрахований, що підтверджується долученим до апеляційної скарги страховим полісом, проте позивач до страхової компанії не звернувся.

Також ОСОБА_6 не погоджується з висновками Звіту № 15/41 оцінки майна по визначенню розміру матеріального збитку, завданого власникові КТЗ марки Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_3, складеного 14 лютого 2015 р. ПП «Васіковським». На думку скаржника, завищено розміри збитків, покази лічильника одометра встановити неможливо, оскільки з моменту огляду ТЗ пройшов певний час, інформація, щодо пересування автомобіля відсутня.

Щодо стягнення моральної шкоди, то на переконання скаржника, вона не підтверджена жодними допустимими доказами, які б доводили наявність страждань у позивача, в зв'язку з чим рішення в цій частині також не ґрунтується на вимогах закону.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_8 та його представника - адвоката Підчасюк В.Ю., представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги та заперечення ОСОБА_8 вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Так, задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що вони є обґрунтованими та підтвердженими належними допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи.

Однак повністю погодитися з правильністю таких висновків суду першої інстанції, зокрема, в частині розміру стягнутої моральної шкоди, колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

За ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 р. N 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону N 1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону N 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону N 1961-IV (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами 1 та 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_8 28.10.2015 р. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, як особи, яка безпосередньо завдала шкоду, і просив суд стягнути з відповідача грошові кошти на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП.

При вирішенні спору судом встановлено, що 11 жовтня 2014 р. о 16 год. 55 хв. на 550 км + 70м. на а/д Стрій-Тернопіль-Кіровоград-Знамянка, ОСОБА_6, керуючи автомобілем Opel Vektra д.н.з. НОМЕР_4, не врахувавши дорожньої обстановки, перед початком руху не переконався, що це буде безпечно допустив дотикове зіткнення з автомобілем Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_3, який рухався в попутному напрямку під керуванням ОСОБА_8

Так, матеріали справи містять схему місця ДТП, складеної 11 жовтня 2014 р. о 16 год. 55 хв. на 550 км + 70м. на а/д Стрій-Тернопіль-Кіровоград-Знамянка, в якій на зворотному боці зазначено про те, що автомобіль Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_3, який належить власнику ОСОБА_8 отримав пошкодження передньої правої частини автомобіля. (а. с. 75)

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 листопада 2014 р. ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. на користь держави. (а. с. 6)

Водночас згідно до постанови Монастирищенського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2014 р., наданої на вимогу суду апеляційної інстанції, з урахуванням вимог апеляційної скарги, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до положень ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В результаті вказаного ДТП, автомобіль Volkswagen Polo, 2013 р. випуску, д.н.з. НОМЕР_3, який належить на праві приватної власності ОСОБА_8, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 29.03.2013 р., отримав механічні пошкодження відображені у дефектній відомості огляду колісного транспортного засобу від 06.02.2015 р., виконаної суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_10 (сертифікат № 16681/14 від 14.07.2014 р., виданий Фондом державного майна України), зокрема, переднього правого крила, передніх правих дверей, передньої правої стійки, правого колеса, переднього бампера, правої фари, пошкодження ходової частини автомобіля та інші. (а. с. 5, 10, 22 - 24)

Відповідно до Звіту № 15/41 оцінки майна по визначенню розміру матеріального збитку, завданого власникові КТЗ марки Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_3, складеного 14 лютого 2015 р. у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 р., яка регулює порядок визначення розміру матеріальних збитків, завданих пошкодженням колісного транспортного засобу, розмір матеріального збитку, з урахуванням ПДВ, становить 93 623 грн. 81 коп. (а. с. 7 - 9)

При цьому згідно з п. 1.6 Методики відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів.

Пунктом 2.3 Методики визначено, що вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до п.1.6 Методики фізичний знос колісного транспортного засобу (його складників) - утрата вартості колісного транспортного засобу, (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей колісного транспортного засобу (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників).

Відповідно до п. 7.36 Методики ринкова вартість окремої складової частини враховує її комплектність і фактичний технічний стан, умови, у яких вона експлуатувалася (зберігалася), особливості кон'юнктури ринку регіону. Ринкова вартість складової частини колісного транспортного засобу враховується з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Відповідно до п. 7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників колісних транспортних засобів, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових колісних транспортних засобів виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Розмір матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Колегія суддів враховує і той факт, що на час ухвалення оскаржуваного судового рішення автомобіль позивача було відремонтовано про, що свідчить акт виконаних робіт по його ремонту ТОВ «Автомікс-сервіс», яке в свою чергу є платником ПДВ, як і фізична особа-підприємець ОСОБА_11 у якого, згідно до товарних чеків, купувались необхідні для ремонту матеріали та складові частини.

За викладеного суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача завданої та підтвердженої майнової шкоди.

Водночас колегія суддів не погоджується з розміром стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди.

Позивач обґрунтовував заподіяння моральної шкоди спричиненням йому психотравми, так як він злякався за своє життя та здоров'я, усвідомивши що міг травмуватись у наслідок ДТП, втратив спокій був роздратований, не міг спати. Крім того, зазначав, що поведінка відповідача щодо незалучення страхової компанії до вирішення даного спору вплинула на його фізіологічний стан. При цьому моральну шкоду оцінив у 5 000 грн.

Суд вимоги позивача в частині розміру заподіяної моральної шкоди вважав обґрунтованими, врахувавши, що позивач є інвалідом другої групи, особою похилого віку, перенесені душевні страждання, яких він зазнав у наслідок ДТП та засади розумності та справедливості.

Згідно з статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною другою цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Визначаючи розмір відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди в 5 000 грн., суд не встановив і не зазначив у рішенні, в чому саме, відповідно до вимог закону, полягає спричинена йому моральна шкода.

Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач у зв'язку з ушкодженням майна, подані докази заподіяння моральної шкоди, колегія суддів виходячи з наявності підстав, передбачених статті 309 ЦПК України, а також вимог розумності, виваженості та справедливості вважає, що постановлене судове рішення в частині стягнення моральної шкоди підлягає зміні з визначенням цієї шкоди в розмірі 2 000 грн.

За викладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване заочне рішення, в частині розміру стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди, до зміни, в іншій частині до залишення без змін.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не звернувся до страхової компанії, не надав їй на огляд транспортний засіб та не отримав відшкодування збитків, то за приведеного законодавств, воно є безпідставним, так як у спірних правовідносинах саме позивач, як особа яка має право на відшкодування шкоди, наділений правом вибору одержати страхове відшкодування чи відшкодування шкоди за первісним загальним принципом - відшкодування шкоди в повному обсязі у наслідок її заподіяння.

При цьому колегія суддів враховує і те, що первісно позивач намагався в досудовому порядку отримати страхове відшкодування за рахунок ПАТ «Страхової компанії «Україна», в якій відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, згідно до страхового поліса № АІ/3755691 від 21.09.2014 р., проте не зміг її отримати з об'єктивних причин. (а. с. 73)

Водночас, згідно до листа-відповіді МТСБУ від 31.03.2017 р. за № 9.1-15/7917 ПАТ «Страхова компанія «Україна»з 01.07.2015 р. втратила статус асоційованого члена МТСБУ у зв'язку із заборгованістю понад два місяці щодо сплати внесків та здійснення відрахувань до фондів МТСБУ та припинило членство в МТСБУ.

Посилання на відсутність відомостей щодо виконання ремонтних робіт спростовується актом виконаних робіт по ремонту автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_3 від 17 квітня 2015 р.

Щодо не погодження з висновками Звіту № 15/41 оцінки майна, яким визначено розмір матеріальних збитків, завданих позивачу, як власникові автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_3, від 14.02.2015 р. ПП «Васіковським», колегія суддів враховує те, що, за ухвалення заочного рішення у даній справі, ОСОБА_6, оскаржуючи його, клопотання щодо призначення у справі судової товарознавчої експертизи не заявляв.

Інші доводи апеляційної скарги носять суб'єктивний характер та не мають в собі підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, за наявності яких можливе скасування чи зміна оскаржуваного судового рішення в частині задоволення вимог щодо стягнення матеріальної шкоди.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 травня 2016 року в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 змінити, зменшивши суму стягнутої моральної шкоди з 5 000 грн. до 2 000 грн.

В іншій частині рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :