Справа №423/3192/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м. Попасна

Попаснянський районний суд Луганської області в складі головуючого судді Мазура М.В., при секретарі судового засідання Луговій Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на особу, яка продовжує навчається,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому посилається на те, що відповідач є її батьком. Відповідач виплачував аліменти на утримання позивачки до її повноліття, а саме до 17.11.2015 року. На теперішній час позивачка навчається на бюджетній основі у Золотівському професійному ліцеї на 3 курсі за професією «Оператор компютерного набору, обліковець з реєстрації бухгалтерських даних» денної форми навчання, термін навчання складає з 01.09.2016 року по 30.06.2017 року. Оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання позивачки не надає, вона просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь у розмірі 1000 гривень, щомісячно, на період її навчання починаючи з 13.10.2016 року до 30.06.2017 року, а також неустойку за прострочення сплати аліментів на користь ОСОБА_1, з 30.08.2012 року по 20.03.2013 року, у розмірі 3909,78 грн.

Позивач в судове засідання не зявилася, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу слухати за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позов визнав частково. Зокрема, відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів у сумі 500 грн. на місяць, а також просив зменшити розмір неустойки до 1955,00 грн. Свої позицію він аргументує тим, що проживає в Києві, сплачує щомісячну орендну плату за квартиру в розмірі 3500 грн., а також комунальні платежі, споживчий кредит у банку; він також утримує іншу неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження позивачки її батьком є ОСОБА_4 (а.с.3). Відповідно до довідки виданої Золотівським професійним ліцеєм позивачка навчається на бюджетній основі у Золотівському професійному ліцеї на 3 курсі за професією «Оператор компютерного набору, обліковець з реєстрації бухгалтерських даних» денної форми навчання, термін навчання складає з 01.09.2016 року по 30.06.2017 року (а.с.6,7). Відповідно до листа начальника ВДВС Миргородського МРУЮ №4900 від 20.03.2013 року, внаслідок не виконання відповідачем рішення Первомайського міського суду №2-887/2012 від 22.10.2012 року утворилася заборгованість по виплаті позивачці аліментів за період з 30.08.2012 року по 20.03.2013 року у розмірі 1926 гривень (а.с.10-11). Відповідно до інформації, яка надійшла від ДФС України (а.с.59-62) відомості про доходи відповідача в період з 01.07.2012 р. до 31.12.2016 р. відсутні.

Відповідно до ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, на відміну від обовязку утримання неповнолітніх дітей, який має безумовний характер для батьків, закон визначає, що обовязок утримання повнолітніх сина чи доньки виникає лише за умови, що батьки «можуть надавати матеріальну допомогу». Законодавець при цьому виходив із того, що діти в силу свого віку не мають можливості самі себе забезпечувати, тоді як особи, котрі досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і повинні самостійно піклуватися про себе. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обовязок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обовязок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки було б нерозумним ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини.

Навіть тоді, коли суд прийде до висновку, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу, він має визначити їх розмір з урахуванням не тільки обставин, указаних у ст.182 СК України (які застосовуються також при визначенні розміру аліментів на неповнолітніх дітей), але обставини, вказані в ст.200 СК України.

Отже, суд бере до уваги часткове визнання позову відповідачем, який погодився сплачувати аліменти в розмірі 500 гривень на місяць, що указує на існування у відповідача такої можливості. У той же час суд враховує, що відповідач, який за даними ДФС України не має офіційних доходів, свої заперечення аргументує тим, що проживає в Києві, сплачує щомісячну орендну плату за квартиру в розмірі 3500 грн., комунальні платежі, споживчий кредит у банку, утримує іншу неповнолітню дитину, що вказує на отримання ним незадекларованих доходів, при цьому відповідач не назвав суду їх розмір. Очевидно, що відповідач, який обрав позицію щодо часткового визнання позову, зацікавлений не повідомляти суду дійсний розмір своїх доходів, а тому його твердження, що він може сплачувати аліменти лише в розмірі 500 грн. на місяць, суд не вважає переконливими. З іншого боку, позивачем також не надано достатніх і переконливих доказів, які б указували на фінансову можливість відповідача виплачувати їй аліменти в розмірі 1000 грн. на місяць. За цих умов суд вважає необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь в розмірі 750 грн. на місяць, оскільки таке рішення ґрунтується на розумному балансі між інтересами обох сторін.

При вирішенні спору в частині вимог щодо стягнення пені суд виходить з наступного.

Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Постановою Верховного Суду України від 02.11.2016 року у справі №6-1554цс16 встановлено формулу розрахунку заборгованості неустойки. Зокрема, з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обовязку, виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, ВСУ зазначив, що за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України висновки Верховного Суду України є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, стягненню підлягає неустойка у розмірі 633,49 грн., яка складається з наступного: серпень 2012 року 109,51 грн., вересень 2012 року 105,96 грн., жовтень 2012 року 63,01 грн., листопад 2012 року 165,98 грн., грудень 2012 року 63,01 грн., січень 2013 року 63,01 грн., лютий 2013 року 0,00 грн., березень 2013 року 63,01 грн.

Таким чином, оцінюючи аргументи сторін у справі, суд виходить з того, що обидві сторони в судове засідання не зявилися, просили розглянути справу за їх відсутності, тому суд вирішує справу на підставі матеріалів наданих сторонами.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 182, 183, 191, 198-201 СК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 212-215, 224-233, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на особу, яка продовжує навчається задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, який народився 07.03.1967 року в м. Попасна Луганської області, проживає та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на її утримання у розмірі 750 гривень, щомісячно, на період її навчання починаючи з 13.10.2016 року до 30.06.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_4, який народився 07.03.1967 року в м. Попасна Луганської області, проживає та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, неустойку за прострочення сплати аліментів на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 30.08.2012 року по 20.03.2013 року, у розмірі 633,49 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_4, який народився 07.03.1967 року в м. Попасна Луганської області, проживає та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, судовий збір на користь держави у сумі 640,00 (шістсот сорок ) гривень 00 коп.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Попаснянський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасоване.

Суддя М.В.Мазур