Справа № 361/5893/16-ц Головуючий у І інстанції Петришин Н. М.
Провадження № 22-ц/780/2674/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 18.05.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді Сержанюка А.С., членів колегії суддів Коцюрби О.П., Мережко М.В., із участю секретаря Бобка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Житловий комплекс Зелений квартал» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Житловий комплекс Зелений квартал» про визнання договору частково недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним пункт 6.1.3. договору про пайову участь у кооперативі №2/19, укладеного 18 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та Обслуговуюючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Житловий комплекс Зелений квартал».

На обґрунтування ухваленого рішення, суд першої інстанції зазначив, що оспорюване позивачем положення договору про пайову участь у кооперативі ( п. 6.1.3 ) суд вважає несправедливим через встановлення жорстких обов'язків споживача укласти з кооперативом договір міни паю на квартиру, тоді як законодавством України передбачено інший, більш «м'який» спосіб набуття права власності на квартиру у подібних випадках, що суперечить принципу добросовісності і створює істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду споживача.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Житловий комплекс Зелений квартал», подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Посилається, при цьому, на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Суд, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 18 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Житловий комплекс Зелений квартал» укладено договір про пайову участь у кооперативі №2/19 ( а.с. 4-7 ).

У відповідності до п. 1.1 правочину, асоційований член зобовязується здійснити пайовий внесок до кооперативу, а кооператив зобовязується забезпечити набуття асоційованим членом прав власності на квартиру в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 6.1.3 договору асоційований член зобовязаний у термін, зазначений кооперативом у повідомленні про введення обєкту будівництва в експлуатацію, укласти договір міни паю на квартиру.

У разі порушення асоційованим членом цієї умови він втрачає право участі в кооперативі і втрачає право на закріплену ним квартиру. В звязку із чим кооператив має право відчужити цю квартиру з поверненням асоційованому члену внесених коштів на умовах, визначених в пункті 7.1.3. договору.

В будь-якому разі, якщо з вини асоційованого члена не підписано договір міни паю на квартиру протягом шістдесяти календарних днів з дня отримання письмового повідомлення кооперативу про введення обєкту будівництва в експлуатацію ( за умови повного розрахунку за договором ), кооператив має право припинити його участь у кооперативі в односторонньому порядку ( там же ).

Згідно додатку №2 до договору 2/19 від 18 жовтня 2013 року позивач здійснив перший внесок у розмірі 100% пайового внеску, який дорівнюється вартості зазначеної у договорі квартири 593 925 грн. ( а.с. 6зв. ).

Не погодившись із положеннями зазначеної частини правочину, позивач 12 жовтня 2016 року звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами ( а.с. 1-3 ).

Ухвалюючи судове рішення за позовом ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із несправедливості зазначеної частини правочину, укладеного між сторонами.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини, прийшов до переконання про задоволення позову і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову.

При цьому, ним дана належна оцінка належних та допустимих доказів по справі у відповідності до вимог ст.ст. 58-59, 212 ЦПК України.

Зазначений висновок суду першої інстанції, окрім іншого, ґрунтується на положеннях правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-2766цс15, згідно якої несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця ( виконавця, виробника ) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем ( виконавцем, виробником ) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця ( виконавця, виробника ); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; ( пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів ); надання можливості продавцю ( виконавцю, виробнику ) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця ( виконавця, виробника ) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору ( пункт 4 частини третьої статті 18 Закону ).

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 203, 215, 355, 384, 525, 611 ЦК України, ст.ст. 11, 18 «Про захист прав споживачів», ст.ст. 57, 60, 179, 213-215 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції і повністю спростовуються зазначеними доказами по справі.

Інші доводи, викладені в апеляції, зокрема, про те, що суд не врахував предмету спору, вимог, що були заявлені позивачем, обставин та доказів по справі, неправомірно застосував до правовідносин сторін законодавство з питань захисту прав споживачів, порядку отримання права власності на квартиру, сторони не є споживачами, позивач не уклав договору міни паю на квартиру, відповідач не здійснює торгівлю нерухомістю, не залучає грошові кошти, не фінансує будівельні роботи, не передає житло асоційованим членам кооперативу, у силу викладеного та на переконання апеляційного суду, не спростовують висновки суду першої інстанції про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог і не є підставою для задоволення апеляційних вимог.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Житловий комплекс Зелений квартал» відхилити. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Житловий комплекс Зелений квартал» про визнання договору частково недійсним залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_3