Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2017 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого-судді Балабан В.Г.

при секретарі Танасюк А.М.

за участю відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (Далі ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованності за кредитним договором, з ціною позову 40918,01 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до кредитного договору №1563/4253BCL1A від 12.09.2013, укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1, останній отримав кредит на суму 23010,00 грн.

28.10.2014 був укладений договір факторингу № 20141028-Г, за яким ПАТ «Платинум Банк» відступив право вимоги по кредитному договору №1563/4253BCL1A від 12.09.2013 на користь ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС».

17.06.2015 ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» на підставі договору факторингу №1706/1 відступив право вимоги по вищевказаному кредитному договору на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Крім того, 17.06.2015 між ПАТ «Платинум Банк», ТОВ «ФК БІЗНЕСФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір про заміну сторони у зобовязанні.

Згідно Додатку № 1 до Договору факторингу № 1706/1 від 17.06.2015 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору №1563/4253BCL1A від 12.09.2013 на суму 40918,01 грн., про що відповідачу було направлено відповідне повідомлення.

Але відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання по договору не виконав та відповідно до вищевказаного додатку № 1 до договору факторингу, внаслідок невиконання ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобовязань сума його заборгованості перед позивачем складає 40918,01 грн., з яких: 21072,23 грн. заборгованість за кредитом; 6661,99 грн. заборгованість за комісією та відсотками, 13183,79 грн. пеня.

У звязку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 своїх зобовязань за договором кредиту №1563/4253BCL1A від 12.09.2013 позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 40918,01 грн. та судові витрати зі сплати судового збору.

В судове засідання представник позивача не зявився, в резолютивній частині позовної заяви просив здійснювати розгляд справи за його відсутністю, проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_3 заперечували проти задоволення позовних вимог у частині нарахованої комісії, оскільки її було нараховано банком за послуги, що повязані з наданням та обслуговуванням кредиту, а компенсація сукупних послуг банку за рахунок боржника є незаконною відповідно до вимог Законів України «Про захист прав споживачів», «Про банки і банківську діяльність», а також відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16. Крім того, враховуючи, що пеня за порушення графіку погашення заборгованості була нарахована за період по 17.06.2015, а позивач звернувся з даним позовом до суду лише в грудні 2016 року, тобто після спливу одного року, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені заявлені позивачем з пропуском передбаченого ст. 258 ЦПК України строку позовної давності, про застосування якого клопоче відповідач. На підставі вищенаведеного просили відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредиту в сумі 1670,00 грн. та в частині стягнення неустойки у виді пені в сумі 13183,79 грн. Решту позовних вимог визнали.

Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи.

Відповідно до договору кредиту №1563/4253BCL1A від 12.09.2013, укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1, останній отримав кредит на суму 23010,00 грн.

28.10.2014 був укладений договір факторингу № 20141028-Г, за яким ПАТ «Платинум Банк» відступив право вимоги по кредитному договору №1563/4253BCL1A від 12.09.2013 на користь ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС».

17.06.2015 ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» на підставі договору факторингу №1706/1 відступив право вимоги по вищевказаному кредитному договору (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Крім того, 17.06.2015 між ПАТ «Платинум Банк», ТОВ «ФК БІЗНЕСФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір про заміну сторони у зобовязанні.

Згідно Додатку № 1 до Договору факторингу № 1706/1 від 17.06.2015 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору №1563/4253BCL1A від 12.09.2013 на суму 40918,01 грн., про що відповідачу було направлено відповідне повідомлення.

Але відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання по договору не виконав та відповідно до вищевказаного додатку № 1 до договору факторингу, внаслідок невиконання ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобовязань сума його заборгованості перед позивачем складає 40918,01 грн., з яких: 21072,23 грн. заборгованість за кредитом; 6661,99 грн. заборгованість за комісією та відсотками, 13183,79 грн. пеня за порушення графіку погашення заборгованості.

За порушення зобовязання наступають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

В матеріалах справи є підтверджуючі документи про те, що відповідач ОСОБА_1 повідомлявся листами від 25.06.2015 та 26.06.2015 про відступлення права грошової вимоги та про порядок погашення заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (постанова Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 6-116цс13; постанова Верховного Суду України від 29.10.2014 у справі № 6-169цс14).

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Такий висновок має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.

У постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 6-116цс13 викладено висновок про те, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Згідно зі ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Отже строк позовної давності щодо стягнення пені охоплює період з 16.12.2015 до моменту звернення ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з позовною заявою до суду, тобто до 16.12.2016. Проте за даний проміжок часу нарахування пені позивачем не проводилось.

Стосовно пені, яка нарахована первісним кредитором станом на 17.06.2015 на загальну суму 13183,79 грн., то вона не підлягає стягненню, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності при нарахуванні пені, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у даній частині позову.

Відповідно до кредитного договору №1563/4253BCL1A від 12.09.2013, комісія за обслуговування кредиту нараховується та сплачується щомісячно, починаючи з першої дати сплати заборгованості, разом із сплатою процентів та заборгованості за кредитом в дату сплати заборгованості.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно з положенням абзацу 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до п. 17 ст. 1 указаного Закону послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи повязаної особи банку як обовязкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Враховуючи, що в договорі кредиту не зазначено, які послуги надаються боржнику за визначену комісію, а позивачем не спростовується факт нарахування комісії за обслуговування кредиту, суд приходить до висновку, що вимога банку про стягнення комісії, розмір якої відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту становить 1670,00 грн., не грунтується на вимогах закону, а тому не підлягає до задоволення.

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором кредиту на загальну суму 26064,22 грн.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь позивача, що складають 1378,00 грн. судового збору.

На підставі ст. ст. 258, 261, 262, 267, 526, 527, 530, 625, 1050, 1077 ЦК України, керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором кредиту №1563/4253BCL1A від 12 вересня 2013 року на загальну суму 26064 грн. 22 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1378 грн. 00 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подачі в 10-тиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми під час постановлення рішення - у той же строк з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його перегляд та оскарження, а в разі оскарження - після розгляду справи відповідним судом, якщо воно не буде скасоване.

Суддя: ОСОБА_4