Номер провадження 2/756/190/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2017 року Оболонський районний суд міста Києва

в складі : головуючого судді - Яценко Н.О.,

за участю секретарів - Хоменко І.І., Шецкіній О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Альянс», ТОВ «Схід Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайлова Наталія Олександрівна, Міністерство юстиції України відділ примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису нотаріуса недійсним і таким, що не підлягає виконанню та закриття виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 10.09.2015 року звернувся до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позову вказує, що 01.09.2015 року стало відомо, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайловою Н.О. вчинено виконавчий напис звернення стягнення на автомобіль за договором застави рухомого майна № 3704 від 26.12.2017 року та № 2834 від 03.04.2013 року для задоволення вимог відповідача Публічного акціонерного товариства «Банк альянс» у розмірі 16 056 597,62 грн., в тому числі сума неповернутого кредиту в сумі 12 836 307, 36 грн., невиплачені відсотки за користування кредитом 3 220 290 , 26 грн. в період з 22 жовтня 2014 року по 13 серпня 2015 р. Крім того, вчинення витрат пов'язаних в вчиненням виконавчого напису в сумі 3500 грн.

Постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.08.2015 року отримали рекомендованим листом 09.09.2015 року.

Виконавчий напис зареєстровано у реєстрі за № 1750 виданий 13.08.2015 року.

Вище вказаним виконавчим написом нотаріус запропонував Банку задовольнити свої вимоги за рахунок заставленого майна, що належить позивачеві на праві власності.

Банк пред'явив для виконання виконавчі написи до Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 21.08.2015 року.

Зазначає, що відповідно до ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Вчиняючі виконавчі написи, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим вважають порушив вимоги ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» про безспірність заборгованості. Розрахунок розміру невиконаних зобов'язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчих написах зроблено Банком без урахування думки та позиції позивача. Також банк мав поінформувати позивача про розмір заборгованості позичальника до моменту вчинення виконавчого напису і в разі відсутності заперечень зі сторони позивача стосовно розміру заборгованості зазначена сума набула би статусу безспірної.

Вказують, що позивач жодних повідомлень про усунення порушень не отримував. Більш того, в провадженні Деснянського районного суду міста Києва за позовом Банку розглядається справа про стягнення заборгованості по кредитному договору. Виконавчий напис було зроблено таємно із порушенням вимог законодавства.

Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис нотаріуса можливий за умови виникнення права вимоги, та вчиняється на підставі документів, які підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Зазначають, що в порушення ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», розділу 1 Постанови № 1172 від 29.06.1999 р. нотаріус допустив вчинення виконавчих написів за наявності у боржника спору з кредитного договору стосовно суми боргу.

Посилаючись на ч.1 ст.590 ЦК України вказують, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Оскільки предметом договору застави є рухоме майно, отже, на правовідносини застави рухомого майна застосовуються вимоги Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» від 18.11.2003 року № 1255.

Так, у частині 1 ст.24 зазначеного закону визначено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може здійснюватись на підставі рішення суду та в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено.

Норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» є спеціальним відносно Закону України «Про заставу». Вважають, що положення Закону України «Про заставу» (ст.20) у частині звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до правовідносин, як такі, що суперечать Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Посилаючись на ст.50, ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», ч.1 ст.590 ЦК України, ч.1 ст.24 ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Закон України «Про заставу» просить суд визнати виконавчий напис нотаріуса № 1750 виданий 13.08.2015 року про звернення стягнення на автомобіль за договором застави рухомого майна № 3704 від 26.12.2007 р. та № 2834 від 03.04.2013 року для задоволення вимог відповідача ПАТ «Банк Альянс» у розмірі 16056597,62 грн., в тому числі сума неповернутого кредиту у сумі 12 836 307, 36 грн., невиплачені відсотки за користування кредитом 3 220290,26 грн. за період з 22 жовтня 2014 року по 13 серпня 2015 року. Крім того, стягнення витрат пов'язаних з вчиненням виконавчого напису у сумі 3 500 грн. недійсним і таким, що не підлягає виконанню. Постановити рішення про закриття виконавчого провадження ВП № 48544342 від 25.08.2015 року.

В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримувала з обставин викладених в позові, при цьому зазначала, що її довіритель вимогу не отримував, в виконавчому написі допущені помилки по періодах та має місце посилання не на той договір.

Представник відповідачів в судових засіданнях проти задоволення позову заперечував, посилаючись на безпідставність та просив відмовити в задоволенні.

Треті особи в судові засідання не з'являлися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи без їх участі.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

13.08.2015 року за заявою ПАТ «Банк Альянс» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайловою Н.О. вчинено виконавчий напис на договорі застави транспортного засобу, посвідченого 26 грудня 2007 року за реєстровим № 3704 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оліферовським О.І., укладеному між Акціонерним комерційним банком «Альянс», що змінив назву на ПАТ «Банк Альянс» та ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volvo, модель ХС 90, рік випуску 2006, колір синій, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1, тип легковий, місце реєстрації м. Київ, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого відділенням МРЕВ-1 при м. Києва, дата реєстрації 28.03.2006, що належить на праві власності ОСОБА_1

Заборгованість ТОВ «Консоль Рлюс» в розмірі 27437977, 21 за кредитним договором № 028-04/ЮК перед ПАТ «Банк Альянс» в забезпечення виконання зобов'язань за яким укладався договір застави транспортного засобу, посвідченого 26 грудня 2007 року за реєстровим № 3704 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оліферовським О.І., укладеному між Акціонерним комерційним банком «Альянс» та громадянином України ОСОБА_1 є непогашеною.

Згідно зі ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору.

При укладенні договору застави транспортного засобу, посвідченого 26 грудня 2007 року за реєстровим № 3704 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оліферовським О.І., ОСОБА_1 погодився зі зверненням стягнення на предмет застави у разі невиконання ТОВ «Консоль плюс» зобов*язань за кредитним договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статей 19, 20 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Відповідно до положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.Пунктами 2.1, 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень-письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

За змістом п.п. 3.1, 3.2 глави 16 вказаного Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

За змістом постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Таким чином, безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов'язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2014 року згідно повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 була отримана вимога щодо належного виконання зобов'язань за кредитним договором. (а.с.107, 108, 113- 115).

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 р. № 2 при вирішенні питання щодо обґрунтованості позовних вимог суди мають виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи службової особи компетенцією і порядком їх вчинення, не допускаючи при цьому як потурання відхиленням від зазначеного порядку, так і формального скасування нотаріальної дії, коли ці відхилення не вплинули на її вчинення.

Сума вказана в вимозі відповідає сумі вказаній у спірному виконавчому написі нотаріуса. У виконавчому написі нотаріусом помилково вказано період нарахування відсотків за період з 22 жовтня 2014 року по 13 серпня 2015 року, проте сума відсотків та сума боргу відповідає сумі та періоду вказаній у вимозі та в заяві банку при зверненні до нотаріуса і не збільшена в розмірі, а тому суд вважає, що допущена нотаріусом описка лише в періоді не може слугувати для визнання виконавчого напису недійсним, оскільки ці відхилення не вплинули на вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в узагальненні «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.Аналізуючи норми Закону №1255-IV, Закону України «Про нотаріат», Порядку та Переліку, суд дійшов висновку про те, що боржник та поручитель повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов'язань, а більший період повідомлення ніяким чином не порушує нічиїх права, так як, а ні сума заборгованості, а ні період стягнення не змінився.

Крім того, позивач у позові посилається на частину 1 статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяження» згідно якої на думку позивача зазначена норма не має можливості звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса, проте відповідно до Закону України № 3795-УІ(3795-17) від 22.09.2011 року, норма на яку посилається позивач була змінена та включила до себе можливість звертати стягнення також на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Також позивач посилається на те, що на його звернення від 01.12.2015 р. листом 04.12.2015 р. (а.с.80) Банк відмовив у наданні інформації стосовно заборгованості позичальника перед Банком з посиланням на банківську таємницю. Однак в подальшому листом від 10.12.2015 року Банк усунув свій недолік. Проте, слід зазначити, що вказані звернення уже мали місце після видачі виконавчого напису і ніяким чином не можуть спростувати вимогу від 30.09.2014 року (а.с. 107,108, 113-115)

Окрім того, враховуючи те, що позивач є майновим поручителем він не позбавлений був можливості вирішити питання з Банком про викуп заставленого майна.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 10, 15, 60, 61, 88, 208, 209, 212-216, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.О.Яценко