Справа № 300/863/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 березня 2017 року м. Ужгород

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослой Г.Г.,

суддів Фазикош Г.В., Бисага Т.Ю.,

секретарі Чучка Н.В.,

з участю: представник ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду від 26 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Верхньоворітської сільської ради, відділу Держземагенства у Воловецькому районі, ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування рішення Верхньоворітської сільської ради від 10.02.1997 року та визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на землю,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Верхньоворітської сільської ради, відділу Держземагенства у Воловецькому районі, ОСОБА_1, третьої особи - ОСОБА_4 про скасування рішення сільської ради та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю. Позов мотивувала тим, що 30.03.2010 року за рішенням Верхньоворітської сільської ради ій передано у власність земельну ділянку площею 0,50 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд в с. Верхні Ворота по вул.Верховинській, 288, Воловецького району Закарпатської області. Під час виготовлення технічної документації зясовано, що земельна ділянка, на якій знаходиться її хлів приватизована ОСОБА_1 на підставі рішення Верхньоворітської сільської ради від 10.02.1997 року, про що відповідачкою отримано державний акт на землю. Враховуючи викладене позивачка просила скасувати рішення Верхньоворітської сільської ради від 10.02.1997 року в частині передання у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,35 га, розташованої в с. Верхні Ворота, Воловецького району та скасувати державний акт на право власності на землю виданий 29.03.2002 року на імя ОСОБА_1

Рішенням Міжгірського районного суду від 26.10.2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Верхньоворітської сільської ради від 10.02.1997 року в частині передання ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку у с.Верхі Ворота, Воловецького району, Закарпатської області.

Визнано недійсним та скасовано Державний акт на право приватної власності на землю площею 0,442 га серії ІІ-ЗК №012771 виданий 29.03.2002 року ОСОБА_1

Стягнуто із ОСОБА_5 сільської ради в користь ОСОБА_3 243,60 грн. судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій вказує, що суд ухвалив рішення в порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким у задоволені вимог позивача відмовити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, однак її представник ОСОБА_6 надав заяву про розгляд справи у їх відсутності та просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, однак їх неявка у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно ОСОБА_3 є власником 1/2 житлового будинку в с.Верхні Ворота, вул.Верховинська, 288, Воловецького району Закарпатської області, право власності зареєстровано 15 квітня 2010 року.

Згідно з рішенням Верхньоворітської сільської ради Воловецького району від 30.03.2010 року № 580 ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,50 га, в тому числі земельну ділянку площею 0,05 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Воловецький район, с. Верхні Ворота, вул. Верховинська, 288.

Відповідачка ОСОБА_1 є сусіднім землекористувачем, якій на підставі рішення сьомої сесії 22 скликання Верхньоворітської сільської ради народних депутатів Воловецького району Закарпатської області від 10.02.1997 року передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,35 га в с.Верхні Ворота Воловецького району та запропоновано замовити виготовлення державного акту на право приватної власності.

29.03.2002 року ОСОБА_1 видано державний акт серії ІІ-ЗК №012771 на право приватної власності на землю, згідно з яким їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,442 га.

Судом встановлено, що предметом спору є земельна ділянка площею 0,0144 га на якій розміщена господарська будівля (хлів) ОСОБА_3 та яка на підставі державного акту серії ІІ-ЗК №012771 належить ОСОБА_1

Судом першої інстанції зазначено, що оскільки державний акт серії ІІ-ЗК №012771 від 29.03.2002 року було видано на підставі недостовірних даних щодо розміру земельних ділянок, зокрема ОСОБА_1, згідно рішення органу місцевого самоврядування виділено 0,35 га, а в оспорюваному державному акті зазначено 0,442 га, то вказане є підставою для скасування оспорюваного державного акту.

Однак, з таким висновком суду, колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

В порушення зазначених норм закону та вимог ст. 60 ЦПК України ОСОБА_3 не надано суду доказів в чому полягає порушення її прав чи інтересів відповідачкою. Натомість, як слідує з матеріалів справи та пояснень сторін, державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_1 отримала 29.03.2002 року, тобто до прийняття Верхньоворітською сільською радою Воловецького району Закарпатської області рішення №580 від 30.03.2010 року про передачу позивачу у власність земельної ділянки.

З наведеного слідує, що ОСОБА_1 жодним чином не порушено право власності чи користування спірною земельною ділянкою, оскільки остання отримала правовстановлюючі документи на виділену їй земельну ділянку до ухвалення рішення Верхньоворітською сільською радою Воловецького району про передачу ОСОБА_3 у власність оспорюваної земельної ділянки.

Твердження позивачки, що державний акт на право приватної власності на землю від 29.03.2002 року, виданий на імя ОСОБА_1 з порушенням чинного законодавства, оскільки до нього внесені недостовірні дані про розмір земельної ділянки, а саме, зазначено 0442 га, а органом місцевого самоврядування виділено відповідачці 0,35 га, спростовується рішення Верхньоворітської сільської ради Воловецького району від 26.12.998 року, відповідно до якого ОСОБА_1 надано у власність земельну ділянку площею 0,10 га для ведення особистого підсобного господарства.

Висновки суду про те, що сторони є суміжними землекористувачами спростовуються наявною в матеріалах справи технічною документацією щодо приватизації відповідачкою земельної ділянки, зокрема, як слідує з акту про погодження меж земельної ділянки ОСОБА_1, згідно якого спірних питань і претензій між суміжними землекористувачами (ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11Ю.) немає.

Тобто, з наведеного слідує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не є суміжними землекористувачами.

Крім того, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував, що на підставі рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 29.03.2010 року за позивачкою визнано право власності на 1/2 частину спадкового майна, яке складається з житлового будинку та надвірних споруд за адресою №288 по вул. Веховинська в с. Верхні Ворота Воловецького району, однак не зазначено, на яку саме частину господарських будівель і споруд визнано право власності за позивачкою у порядку спадкування за заповітом.

Тобто, ОСОБА_3 не підтверджено належними доказами, що вона є власником господарської будівлі (хліва), що розташована на земельній ділянці, власником якої є відповідачка.

Колегія суддів не може взяти до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи №13-08/16 від 18.08.2016 року складений судовим експертом ОСОБА_12, оскільки при дослідженні експертом враховано, що господарська будівля (хлів) належить ОСОБА_3 та така розташована на спірній земельній ділянці, яка належить на праві власності ОСОБА_1

Враховуючи те, що позивачкою належними доказами не доведено право власності на господарську будівлю, яка розміщена на спірній земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1, то нею не доведено порушення її права чи інтересу, які б підлягали судового захисту.

Вказані порушення призвели до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення суду першої інстанції, що у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенню позовних вимог.

Керуючисьст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 316, 317,319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Міжгірського районного суду від 26 жовтня 2016 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: