Провадження № 2/760/915/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретарів- Хілюк І.О., Чеботаренка А.П.

представника позивача - ОСОБА_1

відповідачки - ОСОБА_2

представника відповідачки - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та зобов»язання надати ключі від вхідних дверей будинку;

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, 3-і особи: ОСОБА_5, Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації, Виконавчий орган Київської міської ради /Київська міська державна адміністрація / про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить усунути перешкоди з боку відповідачів у користуванні ним житловим приміщенням - приватним будинком АДРЕСА_1 шляхом вселення та зобов'язання відповідачів передати йому комплект ключів від вхідних дверей будинку.

Посилається в позові на те, що він проживає та зареєстрований в будинку АДРЕСА_1, який був побудований його батьком у 1959 році.

До осені 2000 року він з батьком мав гарні стосунки, але в жовтні 2000 року батько змінив замки в будинку та перестав його впускати до нього.

У 2001 році батько звернувся до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Києва від 30 травня 2001 року йому в позові було відмовлено, а його зустрічний позов про вселення був задоволений і рішення суду було виконано виконавчою службою, про що 06 вересня 2001 року був складений відповідний акт.

У 2004 році його батько помер та відповідно до складеного ним заповіту право власності на будинок успадкували відповідачі - його мати та сестра в рівних частках, які в 2006 році вселилися в будинок та були зареєстровані в ньому.

Після отримання будинку у власність між ними стали виникати конфлікти, відповідачі замінили замки в будинку, однак не перешкоджали його проживанню в ньому, а з травня 2016 року перестали впускати його в будинок.

Вважає, що відповідачами порушено його право користування займаним житловим приміщенням, в зв'язку з чим просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з»явилася. Направила до суду заперечення, якими проти позову заперечує і просить розглядати справу в її відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала.

Посилалася на те, що в 1972 році позивач одружився та добровільно покинув місце проживання в буд.АДРЕСА_1, разом із сім»єю проживав у кв.АДРЕСА_2, а потім по АДРЕСА_3.

У 2002 році батько продав частину будинку, а в іншій розпочав роботи по реконструкції. В цей час позивач покинув спірний будинок та почав проживати в будинку АДРЕСА_4, де постійно мешкав.

З 2005 року по теперішній час вона проживає в спірному будинку, де завершила будівельно-реконструкційні роботи та отримала разом з матір'ю свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Позивач з 2002 року по травень 2016 року проживав у будинку АДРЕСА_4, наміру вселятися в спірний будинок не проявляв і з ними відносин не підтримував.

24 травня 2016року відповідач здійснений спробу вселитися в спірний будинок, внаслідок чого він викликав наряд поліції для фіксації факту.

Тривалий час позивач має лише формальне відношення до будинку, оскільки зареєстрований у ньому, однак не є членом їх сім»ї, як нових власників будинку, разом постійно вони не проживали, не вели спільного господарства, в родинних відносинах не перебували, спільним побутом не пов'язані, взаємні права та обов'язки між ними відсутні.

Виходячи з цього, просить відмовити в позові.

Пред»явила зустрічний позов і з підстав, викладених у запереченні, просить визнати відповідача таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням у будинку.

Позивач проти зустрічного позову заперечував з підстав, викладених у первісному позові.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення первісного позову та приходить до висновку про задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно зі ст.156 ЖК України члени сім»ї власника житлового буднику (квартири), які проживають разом із ним в будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме: дружина наймача, їх діти та батьки.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

За змістом ч. ч.1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів №350 від 30 серпня 1951 року та договору на право забудови чоловік та батько сторін ОСОБА_6 отримав під будівництво земельну ділянку по АДРЕСА_1, на якій у 1959 року закінчив будівництво житлового будинку.

До вказаного будинку вселилися, як члени сім»ї, сам власник, позивач та відповідачі в справі.

16 липня 1971 року позивач був зареєстрований у будинку.

/ а. с. 9; 139 - 141 /

Відповідно до Акту обстеження комісії Жовтневої районної ради народних депутатів м. Києва від 05 травня 1997 року в будинку зареєстровані його власник, дружина та діти - сторони в справі.

Фактично в будинку проживає лише подружжя ОСОБА_4 та їх онуки по дочці - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, 1970 року народження.

Позивач ОСОБА_4 у 1973 році одружився та переїхав на постійне місце проживання в кв.АДРЕСА_5, з реєстраційного обліку в добровільному порядку не знятий. Особистих речей за місцем реєстрації з 1973 року не встановлено, допомоги в будівництві та утриманні будинку не надавав в силу малолітнього віку.

/ а. с. 69 /

Спір позивача з батьком, як власником будинку, був предметом розгляду Жовтневого районного суду м. Києва в 2001 році.

Рішенням суду від 30 травня 2001 року було відмовлено в позові про визнання позивача таким, що втратив право користуватися жилим приміщення та задоволено зустрічний позов про його вселення в будинок.

Відповідно до договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 08 лютого 2002 року ОСОБА_6 продав 75/100 частин земельної ділянки та 63/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 власник будинку ОСОБА_6 помер.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачі успадкували належну йому частину будинку в рівних частках, тобто по ? частині.

/ а.с. 21; 39; 44; 71 /

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що, проживаючи в будинку, позивач займав найменшу кімнату.

В той же час, яку саме та яким розміром, пояснити не зумів.

Відповідач у судовому засіданні пояснила, що найменшою в будинку була кімната розміром 7, 0 кв.м., яка знаходилася в частині будинку, яка в 2002 році була продана.

Представник позивача дані обставини в судовому засіданні не спростував.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, допитані за ініціативою позивача, зазначили, що позивач приблизно років 10 не проживає в будинку, хоч бачили, що відвідував його.

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_8 та сама відповідач, допитана в якості свідка, пояснили, що позивач не проживає в спірному будинку з моменту одруження в 1972 році.

Так, відповідач ОСОБА_2 пояснила, що вона займає в будинку 2 кімнати і одну кімнату їх спільна з позивачем мати.

Дані свідки а також свідок ОСОБА_9 пояснили також, що позивач проживає в будинку АДРЕСА_4.

З наданих відповідачем копій поштової кореспонденції, копії першої сторінки журналу, адресованих позивачу, вбачається, що вони дійсно направлялися йому за адресою: АДРЕСА_4.

Цю ж адресу позивача зазначив у позові як місце для направлення йому судових повісток.

Відповідач у судовому засіданні посилалася на те, що ? частина даного будинку належить її з позивачем матері - відповідачці ОСОБА_5, яка пропонувала позивачу зареєструвати його в даному будинку, однак останній відмовився.

З актів обстеження житлових умов для оформлення субсидії від 07 серпня 2005 року та 13 грудня 2016 року вбачається, що позивач у будинку не проживає.

/ а. с. 41; 45; 162; 164 /

Представник позивача в судовому засіданні не пояснив, яким чином сторони користуються спірним будинком, у тому числі позивач, наполягаючи на своєму проживанні в ньому до 2016 року.

Відповідно до роз»яснень Верховного Суду України у разі виникнення спору між власником та членами сім'ї власника суд повинен врахувати, що право члена сім»ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв»язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405,406 ЦК України.

Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім»ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Верховний Суд України в постанові № 6-158 цс 14 висловив правову позицію, згідно з якою аналіз ст.ст.383, 391, 405 ЦК України та ст.156 ЖК України дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Відповідач у судовому засіданні посилалася на те, що позивач не був і не є членом її з матір»ю сім»ї.

Крім того, за життя батька позивач не був і членом його сім»ї, оскільки втратив ці відносини з одруженням і переїздом за новим місцем проживання.

Ці обставини підтверджуються і спором між позивачем та батьком, колишнім власником будинку, в 2001 році про право позивача на користування будинком, з якого випливає, що характер їх відносин свідчить про те, що вони не були членами однієї сім»ї.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч.1 ст.57, ч.1 ст.58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Будь-яких доказів своїм вимогам позивач не зазначив у позові, не надав таких і представник позивача в судовому засіданні,

В свою чергу, надані відповідачем та її представником докази в частині тривалого непроживання позивача в спірному будинку, з точки зору закону, є належними, і правові підстави для їх неприйняття або спростування, відсутні.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач втратив право користування жилим приміщенням у спірному будинку, а тому підстави для задоволення його вимог відсутні та підлягає задоволенню зустрічний позов.

Керуючись ст.ст.15, 16, ч.1 ст.383, 391,405, 406 ЦК України, ст.ст.156 ЖК України, ст.ст.3,4, 10.11,57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та зобов»язання надати ключі від вхідних дверей будинку відмовити.

Зустрічний позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: