Справа № 755/9193/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" березня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд: стягнути 148 824 гривень 00 копійок на його користь з Державного бюджету за завдану моральну шкоду, управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 червня 2013 року, у справі № 826/5820/13-а, його позовні вимоги до Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. задоволено. Визнано протиправним рішення державного реєстратора Малишева М.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру ;АДРЕСА_1, за ОСОБА_5 та ОСОБА_1 скасовано рішення державного реєстратора Малишева М.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_5 та ОСОБА_1 Рішення суду набрало законної сили, але до цього часу не виконано. Протиправні дії державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_5 та ОСОБА_1, завдали йому моральної шкоди. Так, він зазнав фізичного болю та страждань у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Він пенсіонер. Стан здоров'я бажає кращого. А протиправні дії представника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві, завдали йому душевних і моральних страждань, що виразилося у погіршенні стану здоров'я, погіршенні самопочуття. Від порушення його прав, він перенервував, переніс нервові стреси, піднявся тиск та боліло серце. Він звертався до лікарні. Проходив обстеження та лікування у терапевта та кардіолога. Крім того, він зазнав значних душевних страждань у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього. Його звичайний ритм життя змінився. Він змушений протягом тривалого часу стояти у чергах у реєстраційній службі, у виконавчі службі, звертатися до адвокатів, витрачати свій час та нерви, з метою домогтися скасування незаконної реєстрації, звертатися до суду у порушенні його прав власника, оскільки він не міг розпорядитися та користуватися своїм майном, у душевних і моральних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття. Все це викликає моральні страждання від неможливості домогтися справедливості та задоволення вимог, які присуджені судом.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Уповноважений представник відповідачів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволені з підстав викладених у письмових заперечення, долучених до матеріалів справи.

Уповноважений представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, подав до суду письмові пояснення, в яких просив слухати справу без участі представника, врахувати пояснення на позов при розгляді справи.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статтею 1175 цього ж Кодексу визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С., Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа: ОСОБА_5 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2013 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. було задоволено. Визнано протиправним рішення Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_5 та ОСОБА_1; скасовано рішення Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_5 та ОСОБА_1 Присуджено на користь ОСОБА_1 витрати в розмірі 35 гривень 00 копійок із видатків Державного бюджету направлених на асигнування діяльності Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. (а.с.5-10).

За нормою частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, протиправність дії Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С., які виразились у прийнятті рішення щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_5 та ОСОБА_1, встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається із поданого позивачем позову, заявлених позивачем позовних вимог, позивачем безпосередньо пред'явлено позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України, при цьому відповідачами визначено Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Конституційним судом України у рішенні від 3 жовтня 2001 року по справі №1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державною) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими особами і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу.

Позивачем заявлено позов про відшкодування коштів не до Держави Україна, а до державних органів про відшкодування моральної шкоди, при цьому позивач просить суд стягнути кошти з державного бюджету.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45).

Відповідно до п.п. 2 п. 35 вказаного Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Згідно п. 1 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 12.10.2011 № 1280 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 17.08.2015 № 716), головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальними органами Державної казначейської служби України.

Відповідно до п. 41 Порядку, орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів місцевих бюджетів для відшкодування шкоди, заподіяної: фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування; органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності.

Таким чином, з викладеного вбачається, що територіальні органи Державної казначейської служби України, в тому числі і Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, здійснюють безспірне списання коштів місцевих бюджетів для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування.

В той же час, заявлені позивачем позовні вимоги пов'язані із здійсненням відшкодування за рахунок Державного бюджету України, при цьому відповідачем визначено територіальний орган Державної казначейської служби України, який здійснює списання коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди з місцевого бюджету, у зв'язку з чим заявлені позовні вимоги пред'явлені до неналежного відповідача в якості територіального органу Державної казначейської служби України у м. Києві, та до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в той час як учасником цивільних правовідносин має виступати Держава Україна, а стягнення має бути здійснено з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у відповідності до вимог ст.ст.23, 48 Бюджетного кодексу України.

У відповідності до ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Частиною першою статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В той же час, позивачем в судовому засіданні не заявлялось клопотання про заміну неналежного відповідача, незважаючи на ухвалу суду про поновлення судового розгляду, при цьому позивач наполягав на заявлених позовних вимогам та наполягав на визначених позивачем складу відповідачів.

На підставі вимог ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України, суд, за відсутності умов, передбачених вказаною нормою, не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, враховуючи пред'явлення зміст пред'явленого позову, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 23, 1167, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п.п. 35, 41 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45), п. 1 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 12.10.2011 № 1280 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 17.08.2015 № 716), ст.ст. 10, 33, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: