Ухвала

Іменем України

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Демяносова М.В., Леванчука А.О.
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб тимчасового адміністратора Ларченко Ірини Миколаївни Публічного акціонерного товариства «Аван Банк» про стягнення банківського вкладу, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 22 вересня 2015 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Аван Банк» (далі - ПАТ «Аван Банк») укладено договори банківського вкладу.

Так, відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) № Д-Ф/15/1019-467, строк повернення вкладу - 25 грудня 2015 року. Дані кошти було зараховано на депозитний рахунок позивача № НОМЕР_1, відкритий у вказаному банку.

Відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) № Д-Ф/15/1019-468, строк повернення вкладу - 25 грудня 2015 року. Дані кошти було зараховано на депозитний рахунок позивача № НОМЕР_1 відкритий у вказаному банку.

Згідно з п. 1.2 цих договорів банківський вклад був залучений на строк 94 дні, з 22 вересня 2015 року до 25 грудня 2015 року включно. За користування грошима банк зобов'язався нараховувати щомісячно 12,15 % річних, які повинен був згідно з п.п. 3.1. договорів сплачувати їх щомісячно.

Позивач зазначає, що вона 18 грудня 2015 року у зв'язку із закінченням строків банківських вкладів звернулась до банку із заявою про перерахування грошових коштів за укладеними депозитними договорами № Д-Ф/15/1019-467 «АВАНТ строковий +» від 22 вересня 2015 року та № Д-Ф/15/1019-468 «АВАНТ строковий +» від 22 вересня 2015 року. За даними виписки станом на 25 грудня 2015 року, на її банківських рахунках для розміщення депозитних коштів та перерахування відсотків обліковувались грошові кошти на загальну суму 2 086 359,65 доларів США.

Позивач вказує, що 25 грудня 2015 року подала банку платіжне доручення про перерахування грошових коштів в доларах США в сумі 2 086 359,65 доларів США з її поточного рахунку в ПАТ «Аван Банк» (на якому за даними обліку банку вони були розміщені і зберігались), на її рахунок в ПАТ «Альфа-Банк», та згідно з відміткою на платіжному дорученні кошти були відправлені за зазначеними нею реквізитами 28 грудня 2015 року. Разом з тим, як з'ясувалось в подальшому, грошові кошти на рахунок в ПАТ «Альфа-Банк» зараховані так і не були.

Посилаючись на те, що відповідач обмежив її у доступі та розпорядженні власними грошовими коштами, чим порушив її права, позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2016 року, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб тимчасового адміністратора Ларченко Ірини Миколаївни Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» про стягнення банківського вкладу, відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції у ПАТ «Авант-Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру виведення банку з ринку, а тому інший порядок задоволення вимог позивача, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», неможливий.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15 та від 13 червня 2016 року у справі № 6-1123цс16, яка є обов'язковими для застосування відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що запровадження в банківській установі тимчасової адміністрації або початок процедури ліквідації не припиняє договірні зобов'язання та не є підставою для відмови у виконанні таких зобов'язань стороною, а також те, що було порушено її право власності, що мало наслідком позбавлення її майна у вигляді грошових коштів, які були внесені нею до банку, є необґрунтованими та не спростовують висновків судів.

Крім того, доводи особи, яка подала касаційну скаргу спростовуються встановленими по справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 вересня 2015 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Авант-Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) № Д-Ф/15/1019-467 «Авант строковий +» на суму 1 239 564,20 доларів США, зі строком повернення вкладу - 25 грудня 2015 року. Грошові кошти були зараховані на депозитний рахунок позивача № НОМЕР_1.

Крім того, 22 вересня 2015 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Авант-Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) № Д-Ф/15/1019-468 «Авант строковий +» на суму 513 321,01 доларів США, зі строком повернення вкладу - 25 грудня 2015 року. Грошові кошти були зараховані на депозитний рахунок позивача № НОМЕР_1.

18 грудня 2015 року у зв'язку з завершенням строків банківських вкладів позивач звернулась до начальника відділення Київської регіональної дирекції ПАТ «Авант-Банк» із заявою про перерахування грошових коштів за укладеними депозитними договорами.

Станом на 25 грудня 2015 року на банківських рахунках позивача для розміщення депозитних коштів та перерахування відсотків обліковувались грошові кошти на загальну суму 2 086 359,65 доларів США.

25 грудня 2015 року позивач звернулась до банку з проханням видати їй грошові кошти в готівковій формі в касі банку, проте їй було відмовлено зважаючи на відсутність в банку грошових коштів в достатній кількості. Того ж дня, 25 грудня 2015 року, позивач подала відповідачу платіжне доручення про перерахування грошових коштів в доларах США в сумі 2 086 359,65 доларів США з її поточного рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ «Авант-Банк», на її рахунок в ПАТ «Альфа-Банк». Платіжне доручення виконане не було.

Крім того, встановлено, що постановою Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» до категорії неплатоспроможних» від 29 січня 2016 року № 44 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 29 січня 2016 року № 96 про запровадження тимчасової адміністрації та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку.

На підставі постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Авант-Банк» від 26 лютого 2016 року № 109 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Авант-Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 26 лютого 2016 року № 262.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко М.В. Демяносов А.О. Леванчук