Справа № 462/420/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова у складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Ящук К.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому, з урахуванням поданих уточнень, просить визнати такими, що втратили право користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_6. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстровані позивач, його мама ОСОБА_7, відповідач ОСОБА_4, яка є колишньою дружиною позивача та їхній син ОСОБА_3 Вказав, що відповідач ОСОБА_4 та син ОСОБА_6 не проживають у вказаній квартирі з 2015 року, відповідач не сплачує комунальних платежів, особисті речі відповідача та сина ОСОБА_6 в даній квартирі відсутні. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, просить такий задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги про визнання її такою, що втратила право користування житлом визнала, просила проводити розгляд справи у її відсутності /а.с.16/.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації в судовому засіданні в судовому засіданні позовні вимоги заперечила в частині визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право на користування спірною квартирою, оскільки вважає, що в даному випадку будуть порушенні права неповнолітнього сина сторін.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд виходивт з наступного.

Судом встановлено, що позивачу на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1, що стверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру від 30.08.1996 р./а.с.2/

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописки, виданої ЛКП «Граніт» в квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані позивач ОСОБА_3, його мати ОСОБА_7 /співвласник/, відповідач ОСОБА_4 та син позивача і відповідача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.3/.

З долученої до матеріалів справи копії рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22.12.2015 р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано, після розірвання шлюбу присвоєно ОСОБА_4 дівоче прізвище - «ОСОБА_4»./а.с.4/

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до змісту акта ЛКП «Граніт» від 13 лютого 2017 року, долученого до матеріалів справи відповідач ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, але не проживає в даній квартирі./а.с.23/

Відповідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Факт не проживання відповідача ОСОБА_4 з позивачем у спірній квартирі понад строки, встановлені ст.405 ЦК України, а саме з 27.08.2015 року встановлений рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22.12.2015 р../а.с.4/

Відтак, з аналізу наявних матеріалів справи слідує, що відповідач ОСОБА_4 понад 1 рік, а саме з 2015 року не проживає у спірній квартирі без поважних причин, позовні вимоги визнала, не надала суду відповідних доказів того, що позивач або інші особи, що проживають в спірному будинку, чинили їй перешкоди в користуванні спірним житлом, та докази того, що вона цікавилася спірним житлом та несла витрати з його утримання за себе, а тому відповідача ОСОБА_4, слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № АДРЕСА_1.

Разом з тим, згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання дітей віком до 14 років є місце проживання їх батьків.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло.

Як зазначено у ст.7 Конвенції «Про права дитини» (від 20 листопада 1989р.) із змінами схваленими резолюцією 50/155 Генеральної асамблеї ООН від 12 грудня 1995р.дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до ст.16 «Конвенції» жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність.

Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом (ч.3 ст.27 Конвенції).

Як зазначено у ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» - держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти-члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Орган опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Як зазначено у ч.1 ст.15 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» до груп ризику щодо втрати житла або права на його використання, серед інших, належать особи, які не мають власного житла та проживають в орендованих приміщеннях, у знайомих, родичів, друзів тощо

При вирішенні позовної вимоги щодо визнання втратившим право користування спірною квартирою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд враховує, що він є малолітнім, позивач є батьком дитини, з пояснень представника позивача вбачається, що відповідач проживає в орендованій квартирі або у сестри, а тому задоволення такої вимоги буде порушувати права дитини, позбавить її єдиного легітимного житла, оскільки сторони по справі не визначились із новим місцем реєстрації дитини.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому з відповідача підлягає стягненню 320,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60,88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. 29, 405 Цивільного кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 дохід держави судовий збір в розмірі 320 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя /підпис/ Постигач О.Б.

З оригіналом згідно

Суддя Постигач О.Б.