АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 635/2650/16-ц Головуючий суддя І інстанції Панас Н. Л.
Провадження № 22-ц/790/1389/17 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого - Шаповал Н.М.

суддів - Кіпенка І.С., Кружиліної О.А.

за участю секретаря - Брулевича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_7, Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, Приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Павлова Олена Олександрівна про визнання договорів недійсними та визнання права власності на ? частку житлового будинку в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову вказував на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_9, яка є матір'ю неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1. При зверненні до нотаріальної контори, за оформленням своїх спадкових прав на зазначене майно, йому, як батьку і законному представникові ОСОБА_2, стало відомо, що зазначений будинок на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 грудня 2010 року належить ОСОБА_3 - племінниці ОСОБА_9 З зазначеним рішенням неможливо погодитися, оскільки ОСОБА_9 на час смерті своїх батьків - ОСОБА_10, який помер у 2003 році та ОСОБА_11, яка померла у 2009 році, мешкала у спірному будинку, а тому прийняла спадщину. Тому просив визнати право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, в порядку спадкування за законом.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 уточнив свої вимоги і просив також визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частки спірного житлового будинку, укладений 02.06.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, а також визнати недійсним договір купівлі-продажу спірного житлового будинку, укладений 07.12.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частки спірного житлового будинку, укладений 30.05.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухваленні нового по суті позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, зазначає, що ОСОБА_4 не є єдиною донькою ОСОБА_10, померлого в 2003 році, тобто покійна ОСОБА_9, є також донькою ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_9, і відповідно, вона також мала право на спадщину після смерті батьків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, як спадкоємець першої черги, адже частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, згідно ст. 1261 та ч. 1 ст. 1267 ЦК України, а відтак ОСОБА_4 не мала права продавати ОСОБА_3 будинок в цілому.

Оскільки право власності ОСОБА_3 було зареєстровано за недійсним - неукладеним договором від 07 грудня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і договори з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є також недійсними.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 03 грудня 2010 року за ОСОБА_4 було визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Також цим же рішенням було визнано дійсним договір купівлі-продажу зазначеного будинку, укладений 07 грудня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і за ОСОБА_3 було визнано право власності на спірний будинок.

Зазначене рішення суду не скасовано, на теперішній час набрало чинності і в силу положень ст. 14 ЦПК України є обов'язкове, зокрема, для всіх громадян і підлягає виконанню на всій території України.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду за таких підстав.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 спадкоємцями першої черги є донька, ОСОБА_4 на перебудований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_12, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4. ( а.с. 19 - 21)

Вказані обставини встановлені судовим рішенням.

Між тим, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 мали ще одну доньку, ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 і яка не була стороною по попередній справі.

Після смерті ОСОБА_9 до суду звернувся ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання за останнім права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину спірного житлового будинку. ( а.с. 170 - 171).

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за попереднім рішенням Харківського районного суду Харківської області від 03 грудня 2010 року вже визнано право власності на весь будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом і цим же рішенням було визнано дійсним договір купівлі-продажу зазначеного будинку, укладений 07 грудня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і за ОСОБА_3 було визнано право власності на спірний будинок (а.с.19-21).

30 травня 2016 року між ОСОБА_3, та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу частки житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Павловою О.О. за реєстровим №589, за яким ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_3 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.87-88).

02 червня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу частки житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Павловою О.О. за реєстровим №603, за яким ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_3 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.115-116)

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачем не враховано, що згідно з частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з п. 216 інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 , видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві.

З урахуванням наведених положень закону право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Між тим, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, позивач не надав письмової відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Виходячи зі змісту положень даної статті, особи, які не брали участі у розгляді справи але звертаються з апеляційною скаргою, оскільки вважають, що суд вирішив питання про їх права та обв'язки, повинні довести, а апеляційний суд повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав.

Отже позивач не позбавлений можливості скористуватись своїм правом на апеляційне оскарження рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 грудня 2010 року яким визнано право власності на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 в порядку спадкування і визнано дійсним договір купівлі-продажу зазначеного будинку, укладений 07 грудня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і за ОСОБА_3 було визнано право власності на спірний будинок.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 317, 319, 324 ЦПК України. судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту пргололошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: Н.М. Шаповал

Судді колегії: І.С. Кіпенко

О.А. Кружиліна