Справа № 738/1893/16-ц Провадження № 22-ц/795/802/2017 Головуючий у I інстанції -Сова Т. Г. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

із секретарем - Шкарупою Ю.В.,

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, третьої особи Ніколаєнка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, як розпорядження на випадок смерті, складеного ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Менського районного нотаріального округу у Чернігівській області Ніколаєнком С.В. від 29.04.2016

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Менського районного суду від 06.03.2017, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту як розпорядження на випадок смерті складеного ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 посвідченого приватним нотаріусом Менського районного нотаріального округу у Чернігівській області Ніколаєнком С.В. від 29.04.2016 - відмовлено, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

За доводами апеляційної скарги, рішення є таким, що не відповідає нормам матеріального права, а також фактичним обставинам справи.

В скарзі заявник зазначає, що в оспорюваному заповіті відсутній час складання заповіту, відсутня фраза перед підписом заповідача про те, що заповіт прочитано заповідачем вголос і підписаний ним, маються дописки, що викликає сумнів стосовно волі заповідача, що суперечить Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Крім того, в заповіті посвідчувальний запис не відповідає формі № 45 правил ведення нотаріального діловодства, згідно якої повинно бути зазначено в одному реченні заповіт складено та посвідчено, але в спірному заповіті вказано лише «посвідчено» без слова «складено».

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 (а.с. 5), за життя 29.04.2016 склала заповіт, зареєстрований в реєстрі № 567 (а.с. 25) з якого вбачається, що ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати, і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

У зазначеному заповіті заповідачем власноручно, що визнається учасниками судового розгляду, дописано, що у випадку продажу будинку, гроші розділяються порівну між трьома онуками: ОСОБА_6, ОСОБА_3 і ОСОБА_7 (а.с. 25, 36).

З копії спадкової справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулись до приватних нотаріусів з заявами про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 бабусі ОСОБА_5 (а.с. 27, 38).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд прийшов до висновку, що заповіт складено відповідно до вимог чинного законодавства, позивачем не доведено вимог, заявлених в позовній заяві.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до ст. 1233, 1234 ЦК України, заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Заповіт відповідно до ст. ст. 1247, 1248 ЦК України складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Аналогічний порядок посвідчення заповіту передбачається у Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Системний аналіз норм ЦК України свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі виконання такого правочину недійсним судом не вимагається.( ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства(ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що у спірному заповіті є дописки та виправлення, що викликає сумнів стосовно волі заповідача, проте на підтвердження зазначених обставин позивач не надала належних та допустимих доказів, а відтак доводи не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складенні особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо).

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 3, ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Судом першої інстанції враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦПК України та п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину вцілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Враховуючи викладене, не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду доводи скарги щодо відсутності у заповіті перед підписом заповідача фрази про те, що заповіт прочитано заповідачем вголос і підписаний ним, оскільки померла ОСОБА_5 власноручно підписала заповіт, та власноручно обумовила виникнення права на спадщину, чи його поділ, що не суперечить пп. 2.5 п. 2 Глави 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, як і доводи щодо відсутності часу складання заповіту та те, що в спірному заповіті вказано лише «посвідчено» без слова «складено».

Законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду І інстанції перевірено в межах доводів апеляційної скарги і підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: