Справа № 419/3582/16-ц
Провадження № 2/419/12/2017
16 березня 2017 року Новоайдарський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді Мартинюка В. Б.,
при секретарі Московченко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Новоайдар цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,-
ОСОБА_1 звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 14.06.2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дитину: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Фактично сімейні стосунки між сторонами припинені, подальше збереження шлюбних відносин позивач вважає неможливим. Спір про сумісно нажите майно відсутній. Дитина постійно мешкає з позивачем. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає.
На підставі викладеного, позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, оскільки подальше спільне життя суперечитиме її інтересам, примирення є недоцільним та стягнути на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до її повноліття, починаючи з дня подачі позову до суду.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, хоча був належними чином сповіщений про час та місце судового засідання, що підтверджується оголошенням у ЗМІ «Урядовий курєр» №47 (5916) від 11.03.2017 року (а.с.32) та рекомендованим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи (а.с.30,31).
У звязку з повторною неявкою відповідачаОСОБА_2, не підтвердженою належним чином, суд визнає причини неявки неповажними. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Згідно з паспортними даними, позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: м. Луганськ, кв. СтєпнойАДРЕСА_1. При цьому, на даний час ОСОБА_1 має тимчасове місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено актом депутата про фактичне проживання, який додано до матеріалів справи (а.с.16). У звязку з чим позовна заява ОСОБА_1 підсудна Новоайдарському районному суду Луганської області.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлені факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЕД №186855, виданого 14.06.2014 року відділом державної реєстрації шлюбів та народжень реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 49, 14.06.2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, після чого подружжю присвоєне спільне прізвище ОСОБА_2 (а.с.5).
Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно свідоцтва про народження серії І-БК №423314 (а.с.6). Дитина постійно мешкає з позивачем. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає.
Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Статтею 105 СК України визначено, що однією із підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України.
Судовим розглядом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, спільне життя не склалося через протилежні погляди на сумісне життя та втрати почуття взаємної любові один до одного. Подальше перебування у шлюбі суперечитиме їх інтересам. Спір про сумісно нажите майно та місце проживання дитини на час розгляду даної справи у сторін відсутній.
Зважаючи на те, що між сторонами сімейні відносини припинені, позивач і відповідач проживають окремо, жодних дій з боку подружжя, спрямованих на примирення та збереження сім'ї не здійснюється, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами.
На підставі ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.
При ухиленні батьків від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей кошти на їх утримання стягуються у судовому порядку.
Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України по рішенню суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу (заробітку) або в твердій грошовій сумі.
Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім`ї, інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідач є працездатною особою. Відомості про матеріальне становище відповідача, наявності у нього інших дітей, непрацездатних членів сім`ї у суду відсутні.
Відповідно до ст.7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2017 рік", прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років з розрахунку на місяць з "01" січня 2017 року становить 1355 грн., тому, з урахуванням приписів ст.180 СК України, суд вважає, що обов`язок по утриманню дітей є рівним, як батька, так і матері.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Враховуючи матеріальне становище позивача та відповідача, потреби дитини у матеріальному забезпеченні, які позивач одноособово забезпечити не має змоги, суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку суду, такий розмір утримання є обгрунтованим, відповідатиме вимогам виваженості і справедливості оскільки, відповідно до приписів ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору при подачі позову, він стягується з відповідача в дохід держави. Позивачі при подачі позовів про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору відповідно до положень ЗУ «Про судовий збір», тому відповідач має компенсувати в дохід держави судовий збір, який складає 640 грн.
Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Відповідно до ст. ст. 112, 180, 181,182, 183 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 179, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити.
Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (ОСОБА_4) Дар`єю Олексіївною 14.06.2014 року відділом державної реєстрації шлюбів та народжень реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, актовий запис №49 - розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідн. № НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, кв. ГаєвогоАДРЕСА_2, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2 Дар`ї Олексіївни, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка зареєстрована адресою: м. Луганськ, кв. СтєпнойАДРЕСА_1, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3, аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.12.2016 року до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: В. Б. Мартинюк