АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/177/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника позивача ВовчукаМ.В.,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі перевіривши матеріали справи, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено: звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 7383 від 03.08.2012, укладеним між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5, ОСОБА_6, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором №2782 від 03.08.2012 в сумі 314 466,30 грн на квартиру АДРЕСА_1, 2/3 якої належить на праві приватної власності ОСОБА_5, з яких 1/3 - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією 07.11.2007, зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 15.01.2008 та 1/3 - на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого 10.10.2008 приватним нотаріусом КМНО Літош В.П., зареєстрованим у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 17.10.2008; 1/3 якої належить на праві приватної власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане Дніпровською районної в місті Києві державною адміністрацією 07.11.2007 та зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 15.01.2008, шляхом продажу ПАТ «Державний ощадний банк України» як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, визначеною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії реалізації; з наданням ПАТ «Державний ощадний банк України» права на подання та отримання в органах державної влади, місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях незалежно від підпорядкування та форм власності, комунальних підприємствах (зокрема, але не обмежуючись, в органах Державної міграційної служби України, Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, Державній реєстраційній служби України, житлово-експлуатаційних конторах тощо) та в нотаріусів, будь-яких документів, заяв та інформацію (їх копії, дублікати, витягів з державних реєстрів, довідки, інформаційні довідки, довідки форми № 3, тощо) необхідних для продажу предмета іпотеки; з наданням ПАТ «Державний ощадний банк України» права на подання та отримання будь-яких документів та вчинення будь-яких дій, пов'язаних із реєстрацією права власності від імені та в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6 на АДРЕСА_1, в тому числі подавати до реєстраційної служби заяви про реєстрацію права власності на нерухоме майно та про отримання витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витяги з реєстру речових прав на нерухоме майно, а також право вчиняти всіх дій, пов'язаних з підготовкою предмета іпотеки до продажу; стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судовий збір у розмірі по 1 421,91 грн. з кожного.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року залишено без змін рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судом першої інстанціє встановлено, що 03.08.2012 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №2782, за умовами якого банком надано кредит позичальнику у розмірі 345 000,00 грн зі сплатою 18 % річних строком до 03.08.2017 на споживчі цілі.

На забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором 03.08.2012 між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладено договір іпотеки №7383, відповідно до якого відповідачі передали в іпотеку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Станом на 20.05.2015 заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором становить 314 466,30грн, що складається з суми не простроченого кредиту 155 250грн, суми простроченого кредиту 103 500грн, суми заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом 36 031,70грн, загальної суми пені 19 684,60грн.

Задовольняючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу банком від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, суд першої інстанції керуючись положеннями ст. 38 Закону України «Про іпотеку» визначив ціну предмету продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії його реалізації.

В апеляційних скаргах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначають, що рішення суду не містить грошового виразу початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, встановлення якої є обов'язковими для такого способу звернення стягнення, а також, що обраний спосіб захисту іпотекодержателем цивільних прав як надання йому права на подання та отримання необхідних документів для продажу предмета іпотеки та вчинення будь-яких дій, пов'язаних із реєстрацією права власності від імені та в інтересах відповідачів на предмет іпотеки, не передбачений актами цивільного законодавства та іпотечним договором.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційних скарг та просив їх задовольнити. Представник позивача заперечував проти доводів апеляційних скарг та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - зміні з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив із того, що ОСОБА_5 порушено умови кредитного договору від 3 серпня 2012 року, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед кредитором, яка станом на 20.05.2015 склала 314 466,30грн. Оскільки виконання основного зобов'язання за даним кредитним договором забезпечено договором іпотеки від 3 серпня 2012 року, укладеним між Банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6, то не виключається можливість задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання. Проте, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної заборгованості має проводитися з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та не може бути застосовано без визначення вартості початкової ціни предмету іпотеки.

Виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, то у розумінні норми ст. 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч.6 ст. 38 цього Закону.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до змісту вказаної норми необхідною умовою для ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у передбаченому ст. 41 Законом порядку є визначення ціни предмета іпотеки.

Ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі іпотеки (п. 1.1). Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Якщо між сторонами виникає спір щодо такої оцінки, то залежно від того, яка сторона її оспорює, ця сторона зобов'язана за змістом ст. ст. 10,11,60 ЦПК України довести інший розмір, зокрема, заявити клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи. У такому порядку це питання судом першої інстанції не вирішувалось.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідачі посилалася на не зазначення судом в оскаржуваному рішенні вартості предмета іпотеки, у зв'язку з чим просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Сама по собі відсутність даних про вартість предмета іпотеки не є підставою для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представник ПАТ «Державний ощадний банк» надав суду звіт про незалежну оцінку майна суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Оціночна компанія МІСТО», яким ринкова вартість предмета іпотеки станом на 27.02.2015 визначена в 1 554 956,00 грн (том1ас137-157), та на звіт про незалежну оцінку майна суб'єктом оціночної діяльності «ТОВ «Консалтінг-центр», яким ринкова вартість предмета іпотеки станом на 26.03.2016 визначена в 1 063 174,00 грн (том2ас71-115).

Не погодившись з визначеними цими звітами вартісними показниками предмета іпотеки, ОСОБА_5 подала до суду клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 1 листопада 2016 року клопотання ОСОБА_5 задоволено та направлено справу до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для її проведення. Проте, справа була повернута до апеляційного суду без виконання судової будівельно-технічної експертизи у зв'язку з несплатою коштів за її проведення.

14 березня 2017 року ОСОБА_5 надала апеляційному суду звіт ТОВ «Науковий центр незалежних експертиз» від 09.03.2017 про оцінку ринкової вартості трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, її ринкова вартість визначена у сумі 1 293 253,00грн. Обговоривши думки представників сторін щодо наявних у матеріалах справи звітах про оцінку вартості предмета іпотеки (том1ас137-157, том2ас71-115, том3ас3-40), колегія вважає за можливе визначити початкову ціну предмета іпотеки на підставі звіту ТОВ «Науковий центр незалежних експертиз» від 09.03.2017, з огляду на доводи представника відповідача про суперечливість звіту наданого ТОВ «Консалтинг-центр» (том3ас1-2).

За таких обставин суд приходить до висновку, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року підлягає зміні в частині зазначення початкової ціни предмету іпотеки.

Інші доводи апеляційних скарг не заслуговують на увагу, оскільки на інші обставини як на підставу для скасування рішення суду ні відповідачі, ні їх представник не посилаються.

У зв'язку з наведеним та відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 305, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року змінити. Зазначивши у абзаці другому його резолютивної частини замість слів «за ціною, визначеною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктами оціночної діяльності на стадій реалізації», слова «за початковою ціною 1 293 253,00 (один мільйон двісті дев'яносто три тисячі двісті п'ятдесят три) грн».

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна