АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого - судді Кулянди М.І.

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чебуришкіна Н.Ю.

за участю представника позивача ОСОБА_1., представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за утримання ? частки квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 21 грудня 2016 року,

встановила:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів за утримання ? частки квартири.

Посилалась на те, що за час шлюбу набули у спільну сумісну власність, на підставі договору купівлі-продажу від 28 червня 1998 року, квартиру АДРЕСА_3

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 січня 2016 року припинено право спільної сумісної власності на зазначену квартиру й відповідно визнано за кожним із них право власності на ? ідеальну частку в даній квартирі.

Зазначала, що усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг вказаної квартири несе тільки позивачка, що підтверджується відповідними платіжними квитанціями.

Просила суд стягнути з відповідача вартість ? частини понесених нею витрат по оплаті за житлово-комунальні послуги вказаної квартири в розмірі 10 309 гривень 15 коп. та вирішити питання про судові витрати.

№ 22ц/794/235/17 р. Головуючий у 1 інстанції Піхало Н.В.

Категорія 27 Доповідач Кулянда М.І.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за утримання ? частки квартири відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу. Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 21 грудня 2016 року скасувати та винести нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що кількість спожитих послуг та їх оплата здійснюється згідно показників лічильника, відповідач не проживає у вказаній квартирі та не користується послугами газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також послугами електричної енергії, а тому не повинен сплачувати вартість цих послуг.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом сторони з 3 вересня 1988 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 14 серпня 2014 року.

За час шлюбу набули у спільну сумісну власність, на підставі договору купівлі-продажу від 28 червня 1998 року, квартиру АДРЕСА_3

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 січня 2016 року припинено право спільної сумісної власності на зазначену квартиру й відповідно визнано за кожним із них право власності на ? ідеальну частку в даній квартирі.

Оплата послуг з газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також електричної енергії здійснюється згідно показань засобів обліку, відповідно до кількості спожитих послуг позивачкою.

Відповідач у спірній квартирі не проживає, що підтверджується довідкою ОСББ «Проспект Незалежності». Із вказаної довідки вбачається, що він проживає АДРЕСА_2.

Так, відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем комунальних послуг є фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Cуд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що в зв'язку з не проживанням у спірній квартирі відповідача останній не повинен сплачувати вартість послуг з газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також електричної енергії, оскільки обсяг даних послуг визначається за встановленими лічильниками і відповідач фактично даними послугами не користується.

В основному доводи апелянта зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно надав перевагу довідці ОСББ «Проспект Незалежності» щодо проживання останнього у будинку 92-З, ОСОБА_4 зареєстрований АДРЕСА_3, що підтверджується відміткою у його паспорті.

Колегія суддів вважає зазначені доводи безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач у спірній квартирі не проживає, що підтверджено довідкою ОСББ і відповідно позивачем належних доказів на спростування вказаного не надано.

Відповідач не користується послугами з газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також електричної енергії. Оплата послуг здійснюється згідно показань засобів обліку, відповідно до кількості спожитих послуг позивачем.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що оскільки у відповідача на праві спільної часткової власності знаходиться квартира, а тому понесені нею витрати по оплаті послуг з газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також електричної енергії повинні бути стягнуті з відповідача в розмірі ? частини.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

При цьому, маються на увазі витрати, об'єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.

Використання газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також електричної енергії мало місце лише для потреб позивача, а не для утримання самої квартири, а тому вони не є витратами, в розумінні ст. 360 ЦК України.

Крім того, з вимогами про стягнення з відповідача вартості ? частини сплачених коштів за послуги з теплопостачання квартири та утримання будинку і прибудинкової території, вартість яких залежить не від кількості осіб, які ними користуються, а від площі квартири ( загальної та опалювальної), позивачем не заявлялось.

Отже, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм матеріального та процесуального, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Кулянда М.І.

Судді: Одинак О.О.

Половінкіна Н. Ю.