РІШЕННЯ

іменем України

23 травня 2017 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Овдієнка В.В.

з участю: секретаря Лацько А.С.

позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

у с т а н о в и в:

16.09.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, а 05.12.2016 року та 08.02.2016 року - з уточненими позовними заявами, до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача суми заборгованості за договором позики від 04.08.2015 року в розмірі 138607 грн. 50 коп. та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що 04.08.2015 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого вона передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі еквівалентній 5000 доларів США, що станом на 04.08.2015 року складало 116500 грн.

Відповідач ОСОБА_2 зобов'язався повертати вказані грошові кошти щотижня в розмірі еквівалентному 313 доларів США та повністю повернути борг до 31.12.2015 року. На підтвердження укладеного договору та його умов, відповідачем було складено розписку про одержання ним грошових коштів від 04.08.2015 року, на суму еквівалентну 5000 доларів США підписану власноруч у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Укладений договір позики грошових коштів між ними, є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченій ст. 207, 1047 ЦК України.

Договір позики від 04.08.2015 року вважається укладеним, оскільки згідно ст. 1046 ЦП України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інший речей, визначених родовими ознаками, на підставі чого відповідач надав розписку від 04.08.2015 року.

Відповідно до договору відповідач ОСОБА_2 повинен був повернути суму позики до 31.12.2015 року, проте так і нічого не повернув, після чого йому було направлено лист-претензію з вимогою повернути позичені кошти, однак він його не отримав.

08.02.2017 року позивачка ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги, у зв'язку з підвищенням курсу долара США в 2017 році, станом на 17.01.2017 року курс долара за довідкою НБУ складав 2772, 15 грн. за 100 доларів США. Отже сума заборгованості за договором позики від 04.08.2015 року на день подання уточненої позовної заяви становить 138607 грн. 50 коп.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала уточненні позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що дійсно 04.08.2015 року між ним та позивачкою був укладений договір позики 5000 доларів США. На підтвердження зобов'язання щодо повернення позики він склав розписку. Разом з тим, стверджував, що частину боргу в сумі 835 доларів США він повернув, залишок боргу становить 4165 доларів США. Однак він не має доказів, якими б підтверджувалося, що він передавав гроші позивачці саме на виконання зобов'язань за договором позики. Разом з тим, посилався на отримання від позивачки СМС-повідомлень з подякою щодо часткового погашення боргу.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

04.08.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, на підтвердження якого 04.08.2015 року ОСОБА_2 склав розписку, де зазначив, що отримав від ОСОБА_1 позику в сумі 5000 доларів США, які станом на 04.08.2015 року складали 116500 грн., яку зобов'язався повертати щотижня в розмірі еквівалентному 313 доларів США, та повністю повернути борг до 31 грудня 2015 року (а. с. 74).

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив факт укладання зазначеного договору позики.

У відповідністю зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у простій письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлене договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.

Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня.

Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв'язку з укладенням договору позики суми еквівалентної 5000 доларам США від 04.08.2015 року, та наявності з боку відповідача ОСОБА_2 невиконаних зобов'язань за вказаним договором у повному обсязі.

Повідомлені відповідачем ОСОБА_2 обставини щодо часткового повернення боргу позивачці за договором позики належними чином не підтверджені, а лише ґрунтуються на припущеннях. Будь-яких доказів, які б спростовували доводи позовної заяви або зобов'язання по сплаті відповідачем суми позики на користь позивачки, відповідачем не надані.

Посилання відповідача на отримання від позивачки СМС-повідомлень як на підтвердження повернення частини позики спростовуються поясненнями позивачки ОСОБА_1, яка не заперечувала факту існування такого повідомлення, однак стверджувала, що воно стосувалося інших правовідносин між нею та відповідачем, які не стосуються предмету спору за даним позовом. У свою чергу відповідач ОСОБА_2 не заперечував існування між ним та позивачкою інших правовідносин, за якими він мав зобов'язання, що не стосуються предмету спору.

Згідно ст. 1, ч. 1 ст. 36 Закону України "Про Національний банк України", офіційний валютний курс - курс валюти офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави.

Національний банк встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його.

Отже офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу можуть змінюватися (зростати або падати).

За даними довідки, сформованої з офіційного сайту Національного банку України, встановлено, що станом на 23.05.2017 року курс 100 доларів США відповідно до гривні становив 2634,1917 (а. с. 75-77).

Таким чином, сума боргу, що еквівалентна 5000 доларам США за договором позики від 04.08.2015 року, станом на 23.05.2017 року складає 131709 грн. 59 коп.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики є обґрунтованими, підтвердженими належними і допустимими доказами та підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача суми позики за курсом НБУ на час вирішення спору.

З відповідача належить стягнути користь позивачки, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору, що визначені пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України НОМЕР_1, виданий Зміївським РВ ГУМВС України в Харківській області 21.04.2010 року, мешканця: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1 131709 (сто тридцять одну тисячу сімсот дев'ять) грн. 59 коп. боргу за договором позики від 04.08.2015 року та 1317 (одну тисячу триста сімнадцять) грн. 10 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору, а всього 133026 (сто тридцять три тисячі двадцять шість) грн. 69 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Головуючий: