Справа № 175/3512/16-ц
Провадження № 2/175/1439/16
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

(з а о ч н е)

14 квітня 2017 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Реброва С.О.,

при секретарі Ярмош В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином,

в с т а н о в и в :

Позивачі та їх представник у судове засідання надали письмову заяву у якій підтримали позов та просив вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідачів грошові суми на відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в наслідок ДТП, також просили справу розглянути без їх участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечували.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином. За таких обставин, зі згоди позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 04.10.2015 року приблизно о 19 год. 00 хв. на автодорозі «Знаменка-Луганськ-Ізварине» в районі 182 км + 500 м ОСОБА_3, керуючи технічно справним трактором «Карпатець» д/н 068-67АН, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1 (власником якого є позивач ОСОБА_2Г.), під керуванням позивача ОСОБА_5, в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини, закритого уламкового перелому верхньої третини тіла грудини, що згідно з висновками судово-медичної експертизи №5658е від 18.12.2015 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Так, Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08.06.2016 року відповідача ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. з позбавленням права керування ТЗ строком на 1 рік.

Згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію ТЗ серії АС № 138685 трактор «Карпатець» д/н 068-67АН належить на праві власності ПАТ «Мар'їнський райагрохім».

Відповідно до п.7.1 договору оренди сільськогосподарської техніки б/н від 01.07.2015 року ПАТ «Мар'їнський райагрохім» передало зазначений трактор в оренду відповідачу ОСОБА_4 строком до 31.12.2016 року, та відповідно до п.2.1 Договору об'єкт оренди використовуватиме для забезпечення власних виробничих потреб, пов'язаних з виробництвом сільськогосподарської продукції.

Так, на момент ДТП ОСОБА_4 був зареєстрований як ФОП, що підтверджується роздруківкою з ЄДРЮОФОПГО та здійснював діяльність виробництва та продажу сільгосппродукції і на момент вчинення пригоди, ОСОБА_3 працював нього водієм та виконував в цей час свої трудові обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У зв'язку з тим, що на момент ДТП відповідачі перебували між собою у трудових відносинах то вони в солідарному порядку повинні відшкодувати завдану шкоду

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що 04.11.2015 року (тобто вже після ДТП) відповідач ОСОБА_4 припинив займатися підприємницькою діяльністю, що підтверджується відповідною роздруківкою з ЄДРЮОФОПГО.

Проте, згідно з правовою позицією ВСУ, викладеної в постанові від 4 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13, «у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання ... не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати».

З огляду на зазначене, припинення відповідачем як суб'єктом господарювання не тягне за собою припинення зобов'язань з відшкодування шкоди, завданої з вини його працівника при виконанні трудових обов'язків.

Так, згідно з висновками судової автотоварознавчої експертизи №2923 від 18.11.2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1 складає 31 126 грн. 89 коп.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію ТЗ серії CAE 183067, автомобіль НОМЕР_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_2, у звязку з чим, відповідачі повинні солідарно відшкодувати йому, як власнику пошкодженого автомобіля, вартість відновлюваного ремонту ТЗ в розмірі 31 126 грн. 89 коп.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 поніс витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 1600,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією №2923, тому зазначена сума коштів повинна також компенсуватися йому відповідачам у солідарному порядку.

У свою чергу, в результаті отриманих тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, позивач ОСОБА_5 проходив стаціонарне лікування в торакальному відділенні МКЛ №16 з 04 по 12 жовтня 2015 року, що підтверджується карткою стаціонарного хворого №10345/6/4, а наразі лікується амбулаторно, та у зв'язку з необхідністю купівлі лікарських засобів, потерпілий витратив на це 896 грн. 14 коп., що підтверджується чисельними чеками наявними в матеріалах справи. Також позивач поніс витрати на проведення комп'ютерної томографії органів грудної порожнини (висновки № 12642 від 11.12.2015 року).

Враховуючи наведені вище обставини справи, а також приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст. 1166 ЦК та ч.1 ст. 1172 ЦК України, понесені грошові витрати ОСОБА_5 повинні відшкодувати у солідарно порядку відповідачі по справі.

На підставі ч.2 ст. 16 ЦК України, захист порушених прав громадян здійснюється шляхом відшкодування збитків, майнової шкоди, а також шляхом відшкодування моральної (немайнової ) шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди і т.п.) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно до постанови пленуму Верховного суду України №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» п.7. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо)

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Таким чином вимоги позивачів щодо солідарного стягнення з відповідачі сум завданих збитків в результаті ДТП у судовому засіданні знайшли своє ґрунтоване підтвердження, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується вимог позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди суд вважає їх також обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки вони зазнали душевних страждань внаслідок протиправних дій відповідачів.

Згідно ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючі наведені положення закону, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд зменшує розмір моральної шкоди позивачу ОСОБА_5 до 7000,00 гривень, а позивачу ОСОБА_2 до 3000,00 грн. вважаючи, що у такому розмірі компенсація моральної шкоди буде відповідати понесеним моральним страждання позивачів.

Крім того відповідно до ч.1 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК до складу судових витрат віднесені витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалі справи, 14.06.2016 року позивачі уклали з адвокатом ОСОБА_6 договори про надання правової допомоги для представництва їх інтересів в суді при розгляді зазначеного цивільного позову та згідно п. 4 вказаних договорів загальний розмір гонорару адвоката за представництво інтересів позивачів складає 7 000,00 грн., який вони сплатили, що підтверджується квитанціями від 14.06.2016 року.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги вимоги закону суд приходить до висновку про те, що витрати позивачів на правову допомогу адвоката є документально підтвердженими, а тому підлягають солідарному стягненню з відповідачів.

Відповідно до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України з відповідачів на користь Держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі прямопропорційному задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212, 215, 214, 224 ЦПК України, ст.ст.14,41 Конституції України, ст.ст. 3, 11, 13-16, 23, 79, 88, 1166, 1187, 1188 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_2) та ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди у розмірі 4396,14 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_2) та ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у розмірі 7000,00 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_2) та ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди у розмірі 36226,89 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_2) та ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн.

Іншу частину позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_2) на користь Держави суму судового збору у розмірі 640,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_3) на користь Держави суму судового збору у розмірі 640,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, а саме рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя С.О. Ребров