АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/530/17 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Ходоровський М. В., Щавурська Н. Б.,

секретар судового засідання - Панькевич Т.І.

за участі - представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 березня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

10.06.2013 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (далі банк) звернулося до суду із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н від 01.02.2007 року, відповідно до якого останній було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.03.2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права і порушення судом норм процесуального права.

Вказує, що строк дії договору 12 місяців і автоматично продовжується на той же строк, якщо одна зі сторін не інформує про його припинення.

Зауважує, що суд не зазначив моменту недотримання боржником строку погашення чергового платежу, а відтак початок перебігу позовної давності, не врахував підстави для переривання строку позовної давності.

Зазначає, що судом не досліджено належним чином розрахунок заборгованості.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив і зазначив, що позивач пропустив строк позовної давності.

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" будучи належним чином повідомленим, про час і місце розгляду справи, не забезпечило явку представника в судове засідання.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, оскільки висновок достатньо вмотивований і грунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що згідно Кредитного договору №б/н від 01.02.2007 року ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (зараз - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"), ОСОБА_1 було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9).

Згідно наявного у матеріалах справи розрахунку, станом на 21.05.2013 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед банком становить 4 004 (чотири тисячі чотири) долари США 40 центів, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.05.2013 року, складає 32 007 грн. 18 коп.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно матеріалів справи відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності і такі застосовані судом згідно змісту рішення суду.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month).

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

У кредитному договорі від 01.02.2007 року сторонами погоджено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти (а.с. 9).

З змісту п. 3.1.1. правил користування платіжною карткою, вбачається, що строк дії Картки вказаний на ній (місяць, рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

З п. 5.4 Правил користування платіжною картою вбачається, що строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Строк дії картки відповідача сплив 28.02.2009 року, що підтверджується даними нанесеними на картку (а.с. 36).

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Враховуючи вказане колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернувшись до суду лише 06.06.2013 року (строк картки сплив 28.02.2009 року), позивач пропустив строк позовної давності за кредитним договором № б/н від 01.02.2007 року.

Колегією суддів критично оцінюються доводи апеляційної скарги, що строк дії договору не закінчився і договір продовжує діяти, що є підставою для стягнення заборгованості за договором, оскільки вказані доводи спростовуються вищенаведеними нормами чинного законодавства.

Критично оцінюються і доводи апеляційної скарги, що суд не врахував підстави для переривання строку позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

В апеляційній скарзі не наведено обставин і не представлено доказів, які свідчать про те, що відповідач визнала борг частково або повністю і вчиняла дії для виконанню зобов'язання.

Вказана позиція колегії суддів апеляційного суду відповідає зокрема і правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.11.2016 року у справі № 6-2104цс16.

В п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10.02.2010 року вказано, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

У відповідності до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вказане, матеріали справи, подані докази, колегія суддів приходить до переконання, що рішення постановлено у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді