Справа № 465/6778/15 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/210/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Ванівського О.М.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 6 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, індексу інфляції за весь час прострочення, отримані збитки внаслідок упущеної вигоди та проценти за користування кредитом,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 6 червня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму збитків завданих за порушення зобовязання у розмірі 1 548 грн.

В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішення оскаржив ОСОБА_2.

Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм процесуального та матеріального права. Скаргу мотивує тим, що суд дійшов невірного висновку про те, що до нього перейшло право вимоги лише в розмірі 25 800 грн., оскільки за п.1.2 Договору від 11.10.2012 року до нового кредитора переходять всі права Первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав, а також ті, які в подальшому будуть (або можуть) виникати на підставі Основного договору.

Відповідно до карточки платежів, наданої Кредитною спілкою «Християнська злагода по гривневому кредиту ОСОБА_4 сума до закриття кредиту становить 237 167,24 грн.. В серпні 2014 відповідач повернула лише 25 800 грн., а решту суми не повертає на вимоги про повернення не реагує.

Вважає, що оскільки позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України з урахуванням інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Зазначає, що суд не розглянув позовних вимог щодо повернення 60% річних згідно п.1.1 Договору №130-2/08 про надання кредиту від 30.06.2008 року.

Щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про відшкодування упущеної вигоди, то суд першої інстанції не врахував, що він міг покласти дані кошти на депозитний рахунок та отримати прибуток, однак такі на сьогоднішній день не повернуті і він зазнає збитків.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 6 червня 2016 року в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що між Кредитною спілкою «Християнська злагода» та ОСОБА_5 укладено договір кредиту №130-2/08 від 30.06.2008 року.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Франківського районного суду м Львова від 17 травня 2013 року, частково зміненим рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03 лютого 2014 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до Гончарук ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, а саме стягнуто 25800 грн. боргу за договором кредиту №130-2/08 від 30.06.2008 року і судові витрати.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, зобовязання щодо сплати 25800,00 грн. боргу за вказаним кредитним договором було виконано у 2014 році.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до рішення Галицького районного суду м. Львова від 9 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено та стягнено з Кредитної спілки «Християнська злагода» 14 586,54 за прострочення виконання зобов»язання, 17 570грн. відшкодування збитків упущеної вигоди,2520,66 грн.відшкодування збитків у зв»язку з інфляцією та судові витрати в сумі 487,20 грн.

Як вбачається з копії ухвали Франківського районного суду м.Львова від 26 квітня 2015 року цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Християнська злагода» до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору залишено без розгляду.

Cтаттями 1-3, 10-12, 19-21, 23 Закону України «Про кредитні спілки», ст. ст. 1054 - 1056-1 ЦК України та умов укладеного між Відповідачем та Кредитною спілкою «Християнська злагода» договору кредиту, який укладений між сторонами у відповідності до вказаних норм закону, кредитна спілка, як суб'єкт цивільного права наділена спеціальною правоздатністю та між нею та відповідачем при укладенні кредитного договору виникли специфічні стосунки, які між відповідачем та позивачем як фізичними особами виникати не можуть, тому кредитна спілка з огляду на особливості її правового статусу, не вправі була відступати позивачу за «Договором про відступлення права вимоги внаслідок прощення боргу» 11.10.2012 року прав нарахування відсотків у відповідності до умов кредитного договору та їх стягнення, зокрема, і згідно згаданого п. 8.2 кредитного договору №130-2/08 від 30.06.2008 року, щодо нарахування подвійних відсотків.

11.10.2012 року між Кредитною спілкою «Християнська злагода» та ОСОБА_2 укладено «Договір про відступлення права вимоги внаслідок прощення боргу», зі змісту якого вбачається, що до позивача переходить право вимоги, що належить КС «Християнська злагода» до відповідача, відповідно до укладеного між ними договору кредиту №130-2/08 від 30.06.2008 року.

Надаючи оцінку укладеному між КС «Християнська злагода» і договору, суд приходить до висновку, щo такий не відповідає вимогам закону з врахування наступного.

За змістом частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Заміна кредитора у зобовязанні не допускається у зобовязаннях, нерозривно повязаних з особою кредитора (стаття 515 ЦК України).

За статтею 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх обєднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок обєднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

Статтею 21 цього Закону визначено види господарської діяльності кредитної спілки, а пунктом 11 частини першої цієї статті врегульовано, що провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої Законом, не допускається.

Отже, кредитна спілка як кредитодавець з огляду на особливості правового статусу, визначеного законом, не має права відступати право вимоги за кредитним договором, оскільки такі повноваження законом не передбачені.

Ураховуючи, що спірні зобовязання випливають з кредитного договору, укладеного кредитною спілкою з фізичною особою, надання кредитних коштів здійснено за рахунок обєднання грошових внесків членів кредитної спілки, такі зобовязання тісно повязані з особою кредитора і в силу положень статті 515 ЦК України заміна кредитора у таких зобовязаннях не допускається, то немає правових підстав для задоволення позовних вимог про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки відступлення права вимоги не спричиняє правових наслідків.

Саме до такого розуміння цих норм зводиться висновок Верховного Суду України, викладений у його постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-667цс15, який відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для усіх судів України та вірно застосовано місцевим судом.

Суд першої інстанції на зазначені вище положення законів та обставини справи уваги не звернув та не надав їм належної оцінки, однак вони мають важливе значення для правильного вирішенні справи.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Вирішуючи спір, суд на вказане уваги не звернув та не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін; у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; доводи позивача не перевірив та не навів факти, які б спростували ці доводи; суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Франківського районного суду м. Львова від 6 червня 2016 року слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, індексу інфляції за весь час прострочення, отримані збитки внаслідок упущеної вигоди та проценти за користування кредитом - відмовити

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 6 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, індексу інфляції за весь час прострочення, отримані збитки внаслідок упущеної вигоди та проценти за користування кредитом - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішення законної сили.

Головуючий

Судді