Провадження № 22ц/790/603/17 Головуючий 1 інстанції - Короткий І.П.
Справа № 643/3869/16-ц Доповідач - Бровченко І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Бровченко І.О.,

суддів колегії -Швецової Л.А., Малінської С.М.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зобов'язання усунути перешкоди та визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З червня 2014 року шлюбні відносини між сторонами припинено. З цього ж часу ОСОБА_4 не спілкується з дитиною, не приймає участі у її виховані та житті. З цих підстав просить суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому зазначив, що сторони перебували у шлюбі та мають дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами розірвано, проживають сторони окремо. Дитина проживає з матір'ю. З листопада 2015 року ОСОБА_3 стала відмовляти ОСОБА_4 у побаченнях з сином. З цих підстав просить суд зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_4 з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; визначити такий спосіб участі ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні дитини: систематичні побачення з сином щотижня - у неділю з 8.00 год. до 20.00 год.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свій позов підтримала, проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 заперечувала та пояснила, що ОСОБА_4 не спілкується з дитиною, не приймає участі у її виховані та житті. Дитина вважає батьком нового чоловіка ОСОБА_3

ОСОБА_4 свій зустрічний позов підтримав, проти задоволення позову ОСОБА_3 заперечував та пояснив, що до листопада 2015 року він мав змогу бачитись з дитиною, покупав дитині іграшки та одяг. Після цього через сварку з ОСОБА_3 йому заборонили бачитись з дитиною.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визначено спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 наступним чином: систематичні побачення у неділю кожного тижня кожного місяця з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. у присутності матері дитини - ОСОБА_3 В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити її позов та відмовити у задоволені позову ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що ОСОБА_4 не виражає бажання на спілкування, виховання та приділення уваги до дитини.

Вислухав доповідь судді, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з ОСОБА_3, а ОСОБА_4 проживає окремо від дитини. Між сторонами немає згоди щодо участі ОСОБА_4 у вихованні дитини.

Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження сторін, свідоцтвом про народження дитини, рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 15 квітня 2015 року про розірвання шлюбу між сторонами. Не заперечують ці обставини і самі сторони.

Згідно довідки з лікувального закладу від 24 лютого 2016 року, відповіді та психолого-педагогічний висновку з УВК «Авторська школа Бойко», відповідач не приймає участі виховному процесі дитини, супровід дитини до лікувального закладу здійснює ОСОБА_3 та ОСОБА_6

З листопада 2016 року ОСОБА_4 жодного разу не відвідував дитину вдома, у дитячому садку, повністю самоусунувся від виховання та утримання сина.

19 вересня 2016 року Управління служб у справах дітей Київського району м. Харкова надано висновок щодо доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зі змісту висновку органу опіки та вбачається, що з листопада 2015 року ОСОБА_4 не приймає участі у вихованні сина.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування ним своїми обов'язками, тому підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, установлені пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, відсутні. Задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_4 та визначивши порядок участі батька у вихованні сина та спілкування з ним, суд першої інстанції виходив з того, що право відповідача на виховання дитини закріплено у ст. 151 СК України і останній такого права не позбавлений.

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції не погодився з висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та вважав його таким, що винесений без достатніх правових підстав, оскільки висновок має формальний характер та не враховував всіх обставин взаємовідносин, що склалися між сторонами. Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки висновок про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, зроблено без урахування перевірених судом першої інстанції фактів, він є однобічним, поверховим та ґрунтується винятково на тих обставинах, що відповідач не проживає разом з дитиною, не бере участі у її вихованні, не спілкується з нею і не цікавиться її життям; при цьому зазначений висновок не відображає дійсних підстав недодержання відповідачем оспорюваних прав і обов'язків, а тому не підтверджує його винуватості в ухиленні від виконання батьківських обов'язків, не відповідає інтересам дитини і носить формальний характер, у зв'язку із чим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Судом також прийнято до уваги і ті обставини, що між ОСОБА_3 фактично не чинить перешкод відповідачу у вихованні дитини, але через те, що сторони припинили шлюбні відносини та мають неприємні стосунки, а також через те, що ОСОБА_3 одружилася з новим чоловіком, вона фактично обмежила спілкування ОСОБА_4 з дитиною, оскільки вважає, що так краще для самої дитини.

Крім того суд першої інстанції роз'яснив ОСОБА_4, що така його пасивна поведінка по відношенню до виховання дитини в подальшому може привести до втрати батьківського зв'язку з дитиною, втрати почуття емоційної близькості до нього з боку дитини, а як наслідок, може бути і підставою для звернення у подальшому з позовом про позбавлення його батьківських прав.

Судова колегія враховує, що факт створення позивачкою ОСОБА_3 нової сім'ї та бажання її чоловіка усиновити дитину, сам по собі не може бути підставою для позбавлення її колишнього чоловіка батьківських прав відносно їхньої спільної дитини та відповідною перешкодою для спілкування батька з сином та реалізації права останнього на участь у її вихованні з урахуванням відносин, що склалися між колишнім подружжям.

З матеріалів справи не вбачається і в ході апеляційного розгляду справи не встановлено беззаперечних і достатніх доказів, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо ухилення його від виховання сина, умисного і свідомого нехтування своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а судом встановлено, що ОСОБА_4 категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, прагне брати участь у вихованні дитини, тому позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є передчасним. Розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів та непогодження з їх оцінкою судом першої інстанції, і на правильність висновків суду не впливають.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: