Провадження № 2/522/177/17
«20» березня 2017 року
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Погрібного С.О.
за секретаря судового засідання Солодкої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи Приморського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області, про визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,
Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання відповідача таким, який втратив право користування жилим приміщенням, які складають 35/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на такі обставини. Позивач є власником зазначеної частки квартири, доказом чого є договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_3 й позивачем 20 липня 2016 року, який зареєстровано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, в реєстрі за № 891. У вказаній квартирі після укладання цього договору відповідач не проживає, проте, місцем його реєстрації й нині є вказане помешкання; фактом наявності зареєстрованого за адресою спірної квартири відповідача порушується право позивача як власника, у звязку із чим останній змушений звернутися до суду із вказаним позовом.
Позивач надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності.
Відповідач надав до суду заяву, якою позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти Відповідач у судове засідання не зявлявся неодноразово, про час місце та дату судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, яка не зявилася, у порядку заочного розгляду справи.
Суд дослідив матеріали справи, за результатами чого дійшов висновку, що позов є таким, який підлягає задоволенню з наступних причин. Судом установлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів та пояснень сторін.
Відповідно до договору дарування квартири, який укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 20 липня 2016 року, який зареєстровано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, в реєстрі за №891, позивач є власником 35/100 часткою квартири за адресою: АДРЕСА_2.
За довідкою про склад сімї та прописці № 2007, в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані такі особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
За правилом статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Наведене правило, що повною мірою поширюється й на правовідносини у приватному житловому фонді, передбачає збереження права користування житлом лише за умови продовження постійного користування ним, що не можна визнати доведеним відповідачем.
Згідно зі ст. 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд має врахувати, що позивач щомісячно вносить платежі за обслуговування вказаного житла, надані комунальні та інші послуги, реєстрація місця проживання відповідача створює позивачу перешкоди у користуванні нею. Оскільки розрахунок частини експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг частково здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих осіб за адресою вказаного житла, це створює перешкоди для позивача в здійснені нею права користування щодо неї. Відповідач у вказаному житлі не проживає, втім факт його реєстрації за вказаною адресою порушує права та законні інтереси позивача.
Додатково судом враховано й те, що жодна з направлених поштою на імя відповідача кореспонденцій за адресою спірного житла адресату вручена не була, інших доказів проживання відповідача за вказаною адресою судом не отримано.
Такі встановлені судом обставини дозволяють суду зробити заочні висновки, що на сьогоднішній момент відповідач, зареєстрований за адресою вказаного житла та в ній постійно не проживає.
Враховуючи, що зміст права власності визначається через повноваження володіння, користування та розпорядження, наявність зареєстрованого відповідача в житлі позивача обмежує його права, гарантовані законом, створюючи ним перешкоди у реалізації належних прав.
Також суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
За правилом ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, це житло не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути знятий з реєстрації за цією адресою, беручи до уваги, що доказів наявності права користування житлом у вказаному будинку суду не надано.
Згідно з правилом частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право.
Таким чином, рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є самостійною підставою для зняття (скасування) особи з реєстраційного обліку в спірному житлі ОСОБА_2.
Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За правилом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі.
Разом з тим суд має наголосити, що такі висновки носять заочний характер, а тому можуть бути переглянуті за умови подання відповідачем нових доказів, що матимуть істотне значення для висновків суду, спрямованих на спростування правової позиції позивача.
Керуючись ст. ст. 16, 391, 526 ЦК України, ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, СУД
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи Приморського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області, про визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.
Розяснити, що це судове рішення є безумовною підставою для скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_4.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення з заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: С.О. ПОГРІБНИЙ

20.03.2017