Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 9 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області

від 30 червня 2016 року,

встановила:

У вересні 2014 року комунальне підприємство «Житлово-комунальний центр» (далі - КП «Житлово-комунальний центр») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідач проживає у квартирі АДРЕСА_1. Вказаний будинок перебуває на обслуговуванні комунального підприємства, яке виконує функції з утримання будинку та прибудинкової території, надання житлового-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами (власниками) житлових приміщень будинку за надані комунальні послуги. Відповідач у повному обсязі не сплачує за надані житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 14 489,32 грн. 21 серпня 2011 року на підставі судового наказу з ОСОБА_4 стягнуто заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в сумі 14 489,32 грн, яка нею сплачена частково, проте ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 10 квітня 2014 року вказаний судовий наказ скасовано.

Ураховуючи наведене, КП «Житлово-комунальний центр» просило стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 13 482,58 грн.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 9 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області

від 30 червня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КП «Житлово-комунальний центр» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період

з 30 жовтня 2003 року по 27 липня 2011 року у сумі 13 482,58 грн, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн, а всього

13 726,18 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди на підставі наданих сторонами доказів, яким дали оцінку відповідно до ст. 212 ЦПК, встановили фактичні обставини справи та вірно виходили з того, що відповідачем, у порушення вимог ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не виконується обов'язок щодо щомісячної оплати житлово-комунальних послуг, що призвело до утворення заборгованості.

Суд прийняв до уваги, що рішенням Славутицького міського суду Київської області від 28 серпня 2008 року була стягнута заборгованість за період з 30 жовтня 2003 року по 28 березня 2008 року, і після цього часу, виникла нова, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Внесення у 2009-2010 роках періодичних платежів свідчить про переривання строку позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, а відтак строк позовної давності позивачем не пропущено.

Рішення суду відповідає положенням житлового кодексу УРСР,

ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилам користування приміщеннями житлових будинків.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Славутицького міського суду Київської області від 9 грудня

2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 червня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

І.М.Фаловська