УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина який продовжує навчання, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_6 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 13 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 28 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним вище позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути з ОСОБА_5 на користь їх спільного повнолітнього сина ОСОБА_6 аліменти на період його навчання, в твердій грошовій сумі, а саме 800 грн щомісячно, але не більше ніж до досягнення сином 23 років.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтувала тим, що після розірвання шлюбу з відповідачем 15 серпня 2001 року їх син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишився проживати з нею та перебуває на утриманні матері. З 14 серпня 2015 року ОСОБА_6 є курсантом військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Термін навчання сина закінчується в 2019 році. Для забезпечення навчання ОСОБА_6 необхідні значні кошти, які відсутні у позивача. Нормами ст. 199 СК України на батьків покладається обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення двадцяти трьох років. Позивач вважає, що ОСОБА_5 має можливість сплачувати відповідні аліменти в твердій грошовій сумі, а саме 800 грн щомісячно, тому просила суд задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_5 частково визнав позовні вимоги та не заперечував щодо стягнення з нього 200 грн щомісячно аліментів на користь сина, що продовжує навчання.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 13 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 28 липня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь повнолітнього сина ОСОБА_6, який продовжує навчання, аліменти в розмірі 200 грн щомісячно, починаючи з 05 січня 2016 року і до закінчення навчання по червень 2019 року, без урахування часу канікул.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_6 просять скасувати рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 13 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 28 липня 2016 року і ухвалити у справі нове судове рішення, яким змінити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача до 800 грн, та виключити з рішення суду вказівку «без врахування часу канікул», посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального і матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

При вирішенні спору, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, встановив, що позовні вимоги про необхідність стягнення аліментів з батька на користь повнолітнього сина, що продовжує навчання, пред'явлені на підставі ст. ст. 199, 200 СК України, в даному випадку є законними та обґрунтованими.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню в даному випадку, судами враховано ту обставину, що курсант ОСОБА_6 на період навчання перебуває на повному державному забезпеченні, отримує грошове забезпечення в розмірі 208 грн щомісячно, забезпечений триразовим харчуванням, підручниками і не потребує додаткових витрат на пересування між навчальними корпусами. Враховано судами і матеріальний стан сторін у справі та добровільну згоду відповідача сплачувати аліменти в розмірі 200 грн на період навчання сина. Також судами встановлено, що позивачем не доведено необхідності стягнення з відповідача аліментів на навчання сина у заявленому нею розмірі.

Доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки зібраних у справі доказів та встановлених у справі обставин щодо можливості відповідача сплачувати аліменти в більшому розмірі та щодо наявності у курсанта ОСОБА_6 додаткових витрат, пов'язаних з навчанням, які не забезпечуються Державою.

За правилами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений процесуальними правами на встановлення обставин справи та переоцінки зібраних у справі доказів, а тому відсутні підстави вважати, що судами попередніх інстанцій порушено вимоги ст. ст. 199, 200 СК України при розгляді даної справи. Крім того, касаційна скарга відповідних посилань не містить.

За таких встановлених обставин, колегія суддів касаційного суду вважає, що ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованим і касаційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 13 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

В.О. Кузнєцов