АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/1857/17 Головуючий 1 інстанції
Категорія: трудові Доповідач Хорошевський О.М.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Кіпенка І.С.,

ОСОБА_2

за участю секретаря - Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства освіти та науки України, Харківського Національного університету радіоелектроніки про скасування наказу та поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства освіти і науки України від 19.12.2016 року № 668-к про його звільнення та поновити його тимчасово виконуючим обовязки ректора Харківського національного університету радіоелектроніки.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом від 24.11.2015 року Міністерство освіти і науки України (надалі МОНУ) його було призначено тимчасово виконуючим обовязки ректора Харківського національного університету радіоелектроніки (надалі ХНУРЕ). Наказом МОНУ від 19.12.2016 року його було звільнено із займаної ним посади у звязку із закінченням строку трудового договору (п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України). Позивач вважає, що звільнення відбулось незаконно, оскільки з ним було укладено безстроковий трудовий договір, адже при його призначенні строк трудового договору або обсяг роботи яку необхідно виконати визначені не були. Також вказує на те, що після його звільнення МОНУ призначило іншого виконуючого обовязки ректора ХНУРЕ, тобто обставина, а саме призначення ректора за результатами конкурсу, з якою МОНУ повязує закінчення виконання роботи позивачем не настала.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 12 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ МОНУ від 19.12.2016 року № 668-к «Про звільнення тимчасово виконуючого обовязки ректора Харківського національного університету радіоелектроніки» та поновити позивача тимчасово виконуючим обовязки ректора ХНУРЕ.

Посилається на те, що суд першої інстанції дійшов суперечливого висновку щодо строковості трудового договору між позивачем та МОНУ, оскільки жодним документом строк трудового договору визначений не був, а відтак відповідач не мав права звільняти позивача з посиланням на п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Враховуючи це, на думку представника позивача, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду, доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та МОНУ було укладено строковий трудовий договір до призначення постійного керівника ХНУРЕ.

Суд вирішив, що покладення виконання обовязків керівника за своєю правовою природою є тимчасовим заходом, який передбачає виконання обовязків керівника даного навчального закладу в обмежений у часі термін, а саме до моменту обрання керівника вищого навчального закладу у передбачений ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» спосіб, а тому наказ Міністерства освіти і науки України від 19.12.2016 року № 668-к, яким було звільнено тимчасово виконуючого обовязки ректора Харківського національного університету радіоелектроніки є законним та не підлягає скасуванню.

Однак з таким висновком погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом МОНУ № 587-к від 24.11.2015 року позивача було призначено тимчасово виконуючим обовязки ректора ХНУРЕ з 25.11.2015 року (а.с. 13). Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме з цього наказу між позивачем, з однієї сторони, та відповідачами, з іншої, виникли певні трудові відносини, характер та природа яких визначені зазначеним наказом.

Наказом МОНУ № 668-к від 19.12.2016 року тимчасово виконуючого обовязки ректора Харківського національного університету радіоелектроніки ОСОБА_3 було звільнено на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 14).

Згідно з ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно з ч. 3 ст. 24 КЗпП України трудовий договір може бути оформлений наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до абз. 2 п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється за погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Отже, усі істотні умови трудового договору, в тому числі строк його дії, повинні бути чітко встановленні домовленістю сторін.

У справі що розглядається спір виник не у звязку з різним тлумаченням змісту трудового договору щодо закінчення строку його дії, а у звязку з відсутністю взагалі будь-якого положення щодо визначення строку на який трудовий договір було укладено.

Зі змісту наказу МОНУ № 587-к від 24.11.2015 року не вбачається, що сторони узгодили строк дії трудового договору або час виконання певної роботи.

В ст. 5-1 КЗпП України закріплені гарантії забезпечення права громадян на працю, в тому числі гарантується правовий захист від незаконного звільнення.

Згідно правил ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

За правилами п. 1 Указу Президії Верховної ради СРСР № 311-09 від 24.09.1974 року «Про умови праці тимчасових робітників і службовців» (діє на підставі Висновку Комітету Конституційного нагляду № 20 від 04.04.1991), тимчасовими робітниками і службовцями вважаються робітники і службовці, прийняті на роботу на строк до двох місяців, а для заміщення тимчасово відсутніх працівників, за якими зберегається їх місце роботи (посада), - до чотирьох місяців.

Згідно з п. 3 вказаного вище Указу, осіб, яких приймають на роботу тимчасовими робітниками і службовцями, має бути попереджено про це при укладенні трудового договору. В наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу зазначається, що даний працівник приймається на тимчасову роботу, або зазначається строк його роботи.

Відповідно до п.п. а) п.11 цього Указу трудовий договір з тимчасовими робітниками і службовцями вважається продовженим на невизначений строк і на них не поширюється дія цього Указу, коли тимчасовий робітник або службовець пропрацював відповідно зверх строків, зазначених у статті 1 цього Указу, і ні одна з сторін не зажадала припинення трудових відносин.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з позивачем було укладено строковий трудовий договір але невірно визначив, що цей договір мав кінцевий термін, узгоджений сторонами і не взяв до уваги правила ст. 39-1 КЗпП України та п. п. 1, 11 Указу № 311-09.

Посилаючись на те, що призначення позивача на умовах безстрокового трудового договору за спрощеною процедурою буде порушенням ст. 42 Закону України «Про вищу освіту», суд першої інстанції не врахував, що звільнення відбулось не у звязку з порушеннями при прийнятті на роботу, а з фактичним виконання того обсягу роботи, який був покладений на позивача.

Судова колегія відкидає заперечення відповідачів, що позивача було тимчасово призначено виконуючим обовязки ректора ХНУРЕ до проведення виборів ректора в установленому законом порядку та призначення постійного керівника ХНУРЕ. По-перше, відповідачами не було надано належних доказів на підтвердження того, що між сторонами було досягнуто згоди щодо строку роботи позивача. По-друге, позивача було звільнено не у звязку з укладенням контракту з переможцем конкурсу на зайняття посади ректора. Крім того, після звільнення позивача МОНУ призначило іншу особу тимчасово виконуючим обовязки ректора (а.с.15), що спростовує твердження відповідачів про закінчення процедури конкурсу.

Оскільки після спливу строків, передбачених п. 1 Указу № 311-09 ні одна з сторін не зажадала припинення трудових відносин необхідно вважати, що трудовий договір з ОСОБА_3 був продовжений на невизначений термін, а тому його звільнення з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України не можна визнати обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З урахуванням наведеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

Незаконно звільнений працівник підлягає поновленню на роботі з часу визнання наказу про його звільнення, який скасовано судом, тобто з 19.12.2016 року.

За правилами ч. 5 ст. 235 КЗпП України, п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про поновлення на роботі підлягають негайному виконанню.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, а норми матеріального права застосовані неправильно оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 січня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства освіти і науки України від 19.12.2016 року № 668-к «Про звільнення тимчасово виконуючого обовязки ректора Харківського національного університету радіоелектроніки», яким було звільнено тимчасово виконуючого обовязки ректора Харківського національного університету радіоелектроніки ОСОБА_3.

Поновити ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) тимчасово виконуючим обовязки ректора Харківського національного університету радіоелектроніки (, 61166, м. Харків, пр. Науки, 14).

Стягнути з Міністерства освіти і науки України (, 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 10) на користь держави судові витрати у сумі: 551, 20 грн. за розгляд справи у суді першої інстанції та 606, 32 грн. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - І.С. Кіпенко

ОСОБА_2