УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, та встановлення порядку прийняття його участі у вихованні дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який уточнив в процесі розгляду справи, та остаточно просив:

- усунути перешкоди, які створює йому ОСОБА_5, у спілкуванні з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та у його вихованні;

- визначити йому такі способи участі у вихованні та спілкуванні з сином:

безперервні побачення з сином з 09.00 години 01 числа кожного місяця до 18.00 години 10 числа кожного місяця за місцем його проживання без присутності матері дитини з правом відвідування протягом цього часу разом із сином культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів;

побачення з сином кожного року з 09.00 до 14.00 години ІНФОРМАЦІЯ_1 (у день народження сина), кожного року 01 вересня (у День знань) за місцем проживання позивача без присутності матері дитини з правом відвідування протягом цього часу разом із сином культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів;

спільний відпочинок разом із сином кожного року в період часу з 10 січня до 25 січня включно та з 01 серпня до 31 серпня включно без присутності матері дитини з правом вивозу сина протягом цього часу до будь-якої місцевості у межах України;

- зобов'язати ОСОБА_5 у разі зміни фактичного місця проживання сина невідкладно у письмовій формі повідомляти позивача про нове місце проживання сина.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_5 з 20 червня 2008 року до 08 липня 2015 року, від якого сторони мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач вказував, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2015 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_5 аліменти на малолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісяця.

Посилаючись на те, що з квітня 2015 року сторони перестали спільно проживати, у зв'язку з чим виникли непорозуміння щодо прийняття позивачем участі у вихованні сина, його відвідуванні, а відповідач почала створювати штучні перешкоди стосовно нормального спілкування батька з дитиною, ОСОБА_4 просив задовольнити позов.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня

2016 року позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди, які ОСОБА_5 створює ОСОБА_4 у спілкуванні з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та у його вихованні.

Встановлено побачення батька ОСОБА_4 з сином ОСОБА_6

з 15:00 год. в будь-який один тиждень кожного місяця до 19:00 год. за місцем проживання сина ОСОБА_6 без присутності матері дитини з правом відвідування протягом цього часу разом із сином культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів. Перші два місяці побачення з дитиною проводити в присутності матері.

Встановлено побачення батька ОСОБА_4 з сином кожного року

ІНФОРМАЦІЯ_1 (у день народження сина), кожного року 01 вересня (у День знань) за місцем проживання ОСОБА_6, за узгодженням часу з матір'ю, але не менше трьох годин у визначені дні з правом відвідування протягом цього часу разом із сином культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів.

Починаючи з 2018 року встановлено спільний відпочинок батька

ОСОБА_4 з сином ОСОБА_6, кожного року в період часу з 10 січня до

25 січня включно та з 01 серпня до 15 серпня включно без присутності матері дитини з правом вивозу сина протягом цього часу до будь-якої місцевості у межах України. Місце відпочинку повинно бути узгоджене з матір'ю.

Зобов'язано ОСОБА_5 у разі зміни фактичного місця проживання сина ОСОБА_6, невідкладно у письмовій формі повідомляти ОСОБА_4, про нове місце проживання сина.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині визначення способів його участі у вихованні сина, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_5 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували висновок Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району №01/01-41/0512 від 17 травня 2016 року щодо розв'язання спору про встановлення побачень з малолітнім ОСОБА_6, акт обстеження умов проживання, складений відділом у справах дітей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, а також малолітній вік дитини та її інтереси, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Апеляційним судом вмотивовано зазначено, що перші два місяці побачення з дитиною необхідно проводити в присутності матері, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 159 СК України та висновком органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському районі від 17 травня 2016 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 жовтня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович