Справа № 347/56/17
Провадження № 22-ц/779/489/2017
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Малєєва А.Ю.,

суддів: Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія" до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, Відділ державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області про звернення на стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, Відділ державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області про звернення на стягнення на предмет іпотеки (а.с. 1-2).

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2017 року позовну заяву ТОВ «Українська факторингова компанія» залишено без руху та надано строк до 31.01.2017 для усунення недоліків (вказати зміст позовних вимог та ціну позову, доплатити судовий збір у розмірі 189763,55 грн) (а.с. 4).

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2017 року позовну заяву представника ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» про звернення на стягнення на предмет іпотеки повернуто позивачу разом із доданими до неї документами (а.с. 16).

Позивач директор ТОВ «Українська факторингова компанія» оскаржила вказану ухвалу в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно та неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи. Апелянт вказала, що ТОВ «Українська факторингова компанія» набуло прав кредитора відносно ОСОБА_4 на підставі Договору про відступлення права вимоги № 114/19 та Договору про відступлення права вимоги № 2. 27.05.2016 позивач набуло прав іпотекодержателя. Апелянт з урахуванням п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, ч.1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» та п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», вказала, що цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється із способом звернення стягнення. Проте наявність арештів та заборон накладених на предмет іпотеки порушує дане право іпотекодержателя.

Що стосується судового збору, то позивач зазначила наступне. ТОВ «Українська факторингова компанія» було сплачено судовий збір в розмірі 2756 грн як за дві вимоги немайнового характеру, а саме: звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить ОСОБА_3 на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована на території села Старі Кути, шляхом визнання за позивачем права власності та звільнення предмета іпотеки з-під арешту. Вказане, на думку апелянта, відповідає положенням абзацу 2 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» та абзацу 4 п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 «Про судову практику у справах про зняття арешту».

Просить скасувати ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2017 року з передачею питання про відкриття провадження у справі на продовження розгляду до суду першої інстанції.

У судове засідання сторони не зявились, про причини суд не повідомили. У справі достатньо даних про права та обовязки сторін щодо предмету судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних мотивів.

Стаття 1 Закону України «Про судовий збір» визначає, що судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 4 цього ж Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заява разом із доданими до неї документами суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуто недоліки визначені ухвалою від 16.01.2017, а саме: не вказано змісту позовних вимог та ціну позову щодо вимог майнового характеру та не доплачено судовий збір в розмірі 189763,55 грн.

Однак такий висновок є передчасним через неповноту дослідження необхідних обставин.

При вирішенні даного питання належить ураховувати положення пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини щодо права на справедливий суд та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland), згідно з якою сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У пункті 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року зазначено, що при пред'явленні позову про визнання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави таким, що не підлягає виконанню, а також позову про визнання недійсним кредитного договору, договорів іпотеки, застави, поруки без застосування наслідків їх недійсності розмір судового збору обчислюється із ставок, встановлених законом за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, оскільки такі вимоги не є майновими та не підлягають грошовій оцінці.

Вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості тощо). Вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави, пред'явлена до звернення до суду з вимогою про виконання основного зобов'язання, оплачується судовими збором як вимога майнового характеру. При цьому ціна позову визначається розміром виконання, на яке претендує заставодержатель за рахунок заставленого майна.

ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» в своїй позовній заяві вказувало на те, що 15.06.2010 ухвалено заочне рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_1» про стягнення заборгованості з ОСОБА_4, ОСОБА_3 за кредитним договором (а.с. 2).

Вказана інформація не перевірена, розміри сплаченого судового збору у згаданій попередній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором не з`ясовані, чим порушено вимоги повноти та всебічності дослідження необхідних по справі обставин.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що питання повернення позовної заяви позивача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія»

у даній справі судом вирішено всупереч нормам процесуального права, що, відповідно до ст. 311 ЦПК України, є підставою для скасування вказаної ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 312, 313-315, 317, ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» задовольнити.

Ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2017 року скасувати і передати питання для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.А. Девляшевський

ОСОБА_6