Справа № 766/3101/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2017 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючої судді Дорошинської В.Е.

при секретарі Філіпенко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Херсонської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Херсонської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням.

У своїх позовних вимогах позивач покликається на те, що ним набуто право користування квартирою АДРЕСА_1, в наслідок того, що у березні 2010 року, будучи студентом Херсонського національного технічного університету, він, за згодою наймача - ОСОБА_2, вселився до спірного приміщення для спільного з останнім проживання. Позивач зазначає, що таке вселення йому, як мешканцю АДРЕСА_3 полегшило отримання навчання у м. Херсоні і обумовлено тим, що ОСОБА_2 є позивачу хрещеним батьком, який власних дітей, дружини не має і відносився до позивача як до власного сина. Після вселення, як і було обумовлено, позивач із ОСОБА_2 стали пов'язані спільним побутом: вели спільні придбання продуктів, засобів для господарства і утримання квартири, меблів. Кошти для сплати комунальних послуг надавалися ними обома, на себе особисто позивач взяв господарське утримання квартири.

В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 наводить, що на весні 2014 року, перебуваючи багато часу в університеті та в гуртожитку для спільної підготовки групою студентів до атестації державною екзаменаційною комісією як здобувачів ступеню бакалавра «з мікро- та наноелектроніки», з'ясував, що ОСОБА_2 декілька днів не з'являється в квартирі. Звернення до правоохоронних органів, відділів реєстрації актів громадянського стану, тощо не дали можливість з'ясувати місце знаходження ОСОБА_2 та інших відомостей про його стан. На час звернення із позовом ОСОБА_2 до квартири не повертався, не якої участі в утриманні квартири не приймає покинувши її за не відомим місцем.

У зв'язку з наведеним просив визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право користування квартирою АДРЕСА_1; зобов'язати виконавчий комітет Херсонської міської ради змінити договір найму квартири АДРЕСА_1, уклавши його з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі і просив їх задовольнити.

Представник відповідача за довіреністю проти позовних вимог заперечував, у своїх поясненнях суду навів, що позов не підлягає до задоволення через відсутність прописки позивача у спірному приміщенні.

Суд з'ясувавши обставини по справі, оцінивши докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з слідуючих підстав.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в процедурі набуття прав на житло, збереженні набутих прав членами сім'ї наймача жилого приміщення (ст. 64 Житлового кодексу Української РСР).

У рішенні Конституційного суду України у справі №1-8/99 №5-рп/99 від 03.06.1999 про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї» наведені висновки за якими Житловий кодекс Української РСР, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов'язки наймача жилого приміщення та членів його сім'ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов'язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Частина друга статті 64 цього Кодексу передбачає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім'ї власника будинку (квартири) містить частина четверта статті 156 Кодексу. Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім'ї наймача, але визначив критерії, за якими осіб, не пов'язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них.

Поряд з цим, статтею 71 ЖК УРСР передбачена можливість збереження жилого приміщення за відсутніми наймачами або членами їх сімей протягом шести місяців або протягом більш тривалого часу при наявності конкретних обставин, перелічених також в ст. 71 цього ж кодексу, зокрема призовна та строкова військова служба, тимчасовий виїзд з постійного місця проживання у зв'язку з навчанням, поміщенням дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника, виїздом у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна (піклувальника), влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги, виїзду на лікування в лікувально-профілактичний заклад, взяття під варту або засудження).

При цьому, згідно із позицією пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. «Відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це».

Суд при прийнятті рішення виходить із аналізу змісту норм галузевого законодавства, що регулює питання набуття права користування житловим приміщенням і втрати прав на нього.

Як підтверджується матеріалами справи спірна квартира належить до комунальної власності м. Херсона. Так, у відповідності до ордеру №297 від 07.12.1999 на квартиру АДРЕСА_1, останній виданий ОСОБА_2 на склад сім'ї один чоловік на право зайняття приміщення жилою площею 17, 46 кв.м., яка має одну кімнату. З рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради №412 від 19.11.99 слідує, що ОСОБА_2 перебував на квартирному обліку при міськвиконкомі в окремому списку черги переселенців із зони безумовного/обов'язкового відселення населення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та знятий з квартирного обліку через отримання статусу наймача вказаної квартири.

З матеріалів справи вбачається, що наймач є хрещеним батьком ОСОБА_1 народженому 26.11.1991 у АДРЕСА_3, Цюрупинського району, Херсонської області. Позивач отримав 30.06.2014 диплом бакалавра Херсонського національного технічного університету за напрямом підготовки «Мікро та -наноелектроніка».

В судовому засіданні опитано запропонованих позивачем свідків: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що мешкає: АДРЕСА_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що мешкає: АДРЕСА_2, котрі разом показали, що ОСОБА_1 вселився до наймача як до хрещеного батька у зв'язку із навчанням в університеті, оскільки на той час позивач проживав з батьками у АДРЕСА_3. Свідки навели, що з 2010 року по теперішній час це було і залишається єдиним і постійним місцем проживання позивача та із наймачем вони вели спільне господарство, складали єдину сім'ю, ОСОБА_2 відносився до позивача як до сина, оскільки власних дітей не мав. Свідок ОСОБА_4 показав, що навчався разом із ОСОБА_1 і на весні 2014, під час підготовки до іспитів, ОСОБА_2 зник і не з'являється у квартирі по цей час. Свідок ОСОБА_5 показала на спільне проживання позивача із наймачем та зникнення останнього на весні 2014 року. Свідки не одноразово чули від наймача про бажання прописати ОСОБА_1 у квартирі та бачили відношення до нього як до сина під час відвідування спірної квартири.

За відомостями управління праці та соціального захисту населення Суворовської районної у м. Херсоні ради №1019 від 17.02.2017 та Управління державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області №1019/03.1-27 від 24.02.2017: на час звернення із позовом ОСОБА_2 нараховується щомісячна компенсація на продукти харчування та щорічна допомога на оздоровлення, актового запису про смерть на ОСОБА_2, не виявлено.

Виходячи з положень ст.33 Конституції України громадянам гарантується право свободи пересування і вільного вибору місця проживання і як додатково роз'яснено в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови у цьому.

Окрім цього, за статтею 106 ЖК УРСР «Зміна договору найму жилого приміщення внаслідок визнання наймачем іншого члена сім'ї» унормовано, що повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Відтак, з аналізу матеріалів справи, чинного законодавства і показів свідків за переконанням суду в процесі судового розгляду встановлено факти з наявністю яких закон пов'язує втрату ОСОБА_2 права на жиле приміщення і як похідне - право позивача на визнання його наймачем.

При таких обставинах суд, враховуючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки позивачем доведено законні підстави проживання у спірній квартирі та він має право укладення щодо такої договору найму, зокрема враховуючи те, що він набув на неї право як член сім'ї наймача. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Херсонської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право користування квартирою АДРЕСА_1.

Зобов'язати виконавчий комітет Херсонської міської ради змінити договір найму квартири АДРЕСА_1, уклавши його з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання такого.

Суддя В.Е. Дорошинська