Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1655/16-ц
Провадження № 2/376/34/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2017 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі: головуючого судді - Клочко В.М,

при секретарі судових засідань - Якштас А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в м. Сквира Київської області справу за позовом ОСОБА_2 до Буківської сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом Буківської сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності на ? частину земельної частки (паю) розміром 3,45 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Буківської сільської ради Сквирського району Київської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданого Сквирською районною державною адміністрацією Київської області 02.04.2001 року (кадастровий номер НОМЕР_2) після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4, яка за життя заповіт не склала.

Після її смерті відкрилась спадщина на земельну частку (пай) розміром 3,45 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Буківської сільської ради Сквирського району Київської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданого Сквирською районною державною адміністрацією Київської області 02.04.2001 року (кадастровий номер НОМЕР_2).

Спадкоємцями першої черги за законом в рівних частинах були її діти : ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 - помер.

В нотаріально посвідченій заяві від 18.04.2011 року ОСОБА_5 відмовилась від прийняття на користь позивача ОСОБА_2 та зазначила, що дій якіб свідчили про прийняття спадщини вона не вчиняла.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 06.06.2011 року було встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном та визнано за ним право власності на ? частину вище вказаної земельної ділянки.

Позивач у судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи у його відсутність та просив ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Представник відповідача Буківської сільської ради Сквирського району Київської області у судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи у його відсутність позов визнав, заперечень не має.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновків що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.

Як, встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4.

Після її смерті відкрилась спадщина на земельну частку (пай) розміром 3,45 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Буківської сільської ради Сквирського району Київської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданого Сквирською районною державною адміністрацією Київської області 02.04.2001 року (кадастровий номер НОМЕР_2).

Спадкоємцями першої черги за законом в рівних частинах були її діти : ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 - помер.

В нотаріально посвідченій заяві від 18.04.2011 року ОСОБА_5 відмовилась від прийняття на користь позивача ОСОБА_2.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 06.06.2011 року було встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном та визнано право власності на ? частину вище вказаної земельної ділянки.

Згідно листа Сквирської районної державної нотаріальної контори вбачається, що спадкова справа відносно майна померлої ОСОБА_4 не заводилась.

За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною п'ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. 529 ЦК України(в редакції 1963 року), який діяв на момент смерті спадкодавця, при спадкуванні за законом спадкодавцями першої черги за законом є у рівних долях діти (в тому числі усиновлені), подружжя та батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до статей 548, 549 ЦК УРСР(в ред. 1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України N 18/5 від 14.06.94 року(яка діяла до 03.03.2004 року) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Статтею 561 ЦК УРСР(в ред. 1963 р.) було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3. ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За змістом ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно абз.3 ч.2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У пункті 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", звертається увага на те спори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується зокрема цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності:

- ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки;

- виготовлення технічної документації на земельні ділянки;

- визначення меж земельної ділянки в натурі;

- погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами;

- одержання у встановленому порядку Державного акта на землю;

- реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування.

Враховуючи, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 за життя не виконав зазначені вище вимоги у відповідності до діючих норм закону тобто не отримав свідоцтво про право не спадщину на земельну ділянку, не здійснив у встановленому порядку державну реєстрацію свого права власності на земельну ділянку, отже не реалізував свого права власності в контексті ст. 125 ЗК України, а тому в розумінні ст. 1218 ЦК України, воно не може входити до складу спадщини та успадковуватися спадкоємцями.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПКкожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що ОСОБА_5 відмовилась від прийняття спадщини, за життя померлий ОСОБА_6 не реалізував свого права на спадкову масу, а саме земельну ділянку та судовим рішенням було встановлено, факт прийняття спадщини позивачем ОСОБА_2, а спадкові права він не може оформити у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця то суд, вважає що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,61,174,212-215,218, 224-228 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст. 120,123,524,529,548,549,563Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, ст.ст. ЦК України суд ,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на на ? частину земельної частки (паю) розміром 3,45 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Буківської сільської ради Сквирського району Київської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданого Сквирською районною державною адміністрацією Київської області 02.04.2001 року (кадастровий номер НОМЕР_2) після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

:Суддя:В. М. Клочко