Ухвала

Іменем України

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 24 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 12 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 28 серпня 2008 року між ним та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № K2XRRX03970084, за яким останній отримав споживчий кредит у розмірі 2 893 грн 83 коп., строком на 12 місяців по 28 серпня 2009 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач вказує, що при наданні кредиту відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява з Умовами про надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати, позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, а також інші витрати згідно з Умовами.

Позивач стверджує, що відповідач своєчасно не виконує взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 24 вересня 2015 року складає 23 470 грн 38 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 2 151 грн 30 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 94 грн 67 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 312 грн 56 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором в сумі 20 911 грн 85 коп. Від зазначеної суми слід відрахувати суму в розмірі 9 173 грн 89 коп., яка була стягнута рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області суду від 24 вересня 2013 року.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 14 296 грн 49 коп., а також стягнути штраф (фіксовану частину) - 500 грн., штраф (процентну складову) - 714 грн 82 коп. та судові витрати в розмірі 1 218 грн.

Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12 лютого 2016 року, в позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованост відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що заявлені позовні вимоги позивачем не доведені, оскільки заявлено вимогу про стягнення різниці заборгованості в розмірі 14 296 грн 49 коп., не зазначено складових цієї суми, підстав її стягнення та який період охоплює нарахована банком заборгованість.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що судами не було враховано ст. 549 ЦК України та підстави виникнення права на неустойку, передбачені ст. 550 ЦК України та умовами кредитного договору, а також невірно застосовано позовну даність, є безпідставними та спростовуються встановленими по справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій установлено, що 28 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № K2XRRX03970084, за умовами якого останній отримав споживчий кредит в розмірі 2 893 грн 82 коп., строком на 12 місяців по 28 серпня 2009 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. п. 3.2.1-3.2.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) позичальник зобов'язався використати кредит на цілі, зазначені у заяві про надання кредиту; погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви; сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до заяви та п. 4.1 даних Умов та Тарифів. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту.

З матеріалів справи видно, що на виконання умов договору, позивач надав ОСОБА_4 передбачені договором кошти, однак відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту в повній мірі не виконав, що призвело до виникнення заборгованості.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на 24 вересня 2015 року у ОСОБА_4 утворилась заборгованість в розмірі 23 470 грн 38 коп. з яких: заборгованість за кредитом в сумі 2 151 грн 30 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 94 грн 67 коп.; заборгованість за комісією за користування кредитом в сумі 312 грн 56 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором в сумі 20 911 грн 85 коп., а також штрафи згідно з п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг фіксована частина - 500 грн та процентна складова - 714 грн 82 коп.

Звернувшись в суд з позовом, банком заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_4 на його користь заборгованості за кредитним договором від 28 серпня 2008 року № K2XRRX03970084 в розмірі 14 296 грн 49 коп., яка мотивована тим, що зазначена сума складає різницю суми заборгованості відповідача згідно з розрахунком станом на 24 вересня 2015 року - 23 470 грн 38 коп. та суми 9 173 грн 89 коп., яка була стягнута з відповідача рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 24 вересня 2013 року, а також заявлено вимогу про стягнення штрафів в сумі 500 грн та 714 грн 82 коп. відповідно.

Так, рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 24 вересня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № K2XRRX03970084 від 28 серпня 2008 року в розмірі 9 173 грн 89 коп.

Зі змісту даного рішення суду видно, що було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 9 173 грн 89 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 2 151 грн 30 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 94 грн 97 коп.; заборгованість за комісією в сумі 312 грн 56 коп.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань в сумі 5 000 грн, при цьому розмір пені зменшено з 19 748 грн 73 коп. до 5 000 грн, а також було стягнуто штрафи (фіксована частина) - 500 грн та (процентна складова) - 1 115 грн 36 коп.

Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості фактично містить ті ж суми, що були стягнуті рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 24 вересня 2013 року, в тому числі і щодо пені, яка була предметом дослідження при ухваленні вказаного рішення і розмір якої було зменшено з 19 748 грн 73 коп. до 5 000 грн.

У повторно поданому позові, позивачем надано лише загальний розрахунок заборгованості, без врахування ухваленого Тростянецьким районним судом Вінницької області рішення від 24 вересня 2013 року та без зазначення складових суми, яка підлягає стягненню, періоду нарахування суми та підстав її стягнення.

Питання стягнення штрафів також було вирішено рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 24 вересня 2013 року, а щодо вимоги про стягнення пені в розмірі 1 163 грн 12 коп., то згідно з п. 5.4 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбачених п. п. 5.1, 5.2, 5.3 здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане позичальником.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 24 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 12 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.В. Ступак