Провадження № 4-с/592/4/17
УХВАЛА

17 березня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Троценко Ю. Ю. ,

заявника: ОСОБА_1 ,

державного виконавця: Товарніченко Є. А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в приміщенні суду в м. Суми скарги ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльність та про скасування постанови державного виконавця від 04.04.2012 року у ВП № 31916308 з примусового виконання виконавчого листа № 1806/2-4313/11, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, та про визнання незаконною бездіяльність та про скасування постанови державного виконавця від 13.01.2011 року у ВП № 23161259 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1716/2010, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, -

В С Т А Н О В И В :

10.11.2016 року до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми надійшла скарга ОСОБА_1, оскаржувана особа: ОСОБА_2, стягувач: публічне акціонерне товариство Кредипромбанк в особі Харківської філії публічного акціонерного товариства Кредитпромбанк про визнання незаконною бездіяльність та про скасування постанови державного виконавця від 13.01.2011 року у ВП № 23161259 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1716/2010, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, в якій він зазначив про те, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми по цивільній справі № 2-1716/2010 було задоволено позов ПАТ Кредитпромбанк та було стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість про кредитному договору у сумі 69428,87 доларів США, що еквівалентно 549834,99 грн. . Прострочена заборгованість ОСОБА_1 перед банком виникла з початком фінансової кризи наприкінці 2008 року, але боржник весь час вів переговори з банком, частково погашав кредит, і врешті решт його повністю погасив. Банк, у свою чергу, обіцяв не предявляти виконавчий лист до примусового виконання у разі добровільного виконання зобовязань позичальником. Але, нещодавно ОСОБА_1 випадково дізнався про те, що ніби-то у Ковпаківському ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області стосовно нього є виконавчі провадження, хоча на даний час перед жодним кредитором ОСОБА_1 не має простроченої заборгованості, тому він звернувся у ДВС з відповідною заявою. 08.11.2016 року ОСОБА_1 була отримана довідка, з якої слідувало, що між іншими постановами про стягнення виконавчого збору, на примусовому виконанні перебуває і постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 13.01.2011 року ВП № 23161259 про стягнення виконавчого збору у сумі 55074,50 грн. , прийнята в результаті того, що у зазначеному виконавчому провадженні боржник ОСОБА_1 не сплатив борг на користь ПАТ Кредитпромбанк у встановлений державним виконавцем термін. Ознайомившись 08.11.2016 року з матеріалами виконавчого провадження ОСОБА_1 зняв копії відповідних процесуальних документів, які додані до даної скарги у підтвердження викладених фактів. Відповідно до ст. 27 Закону України Про виконавче провадження із змінами, внесеними згідно із Законами України від 28.11.2002 року № 327-IV, від 10.07.2003 року № 1095-IV, в редакції Закону України від 18.11.2003 року № 1255-IV, із змінами, внесеними згідно із Законом України від 23.06.2005 року № 2716-IV, постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження повинна надсилатись боржнику, але вона не була надіслана, і боржник ОСОБА_1 нічого не знав про відкрите виконавче провадження ВП № 23161259. Відповідно до ст. 46 Закону України Про виконавче провадження із змінами, внесеними згідно із Законами України від 28.11.2002 року № 327-IV, від 10.07.2003 року № 1095-IV, у редакції Закону України від 18.11.2003 року № 1255-IV, із змінами, внесеними згідно із Законом України від 23.06.2005 року № 2716-IV (в редакції станом на 13.01.2011 року) , у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувану за виконавчим документом. Боржник ОСОБА_1 стверджує, що жодних грошових сум з нього у зазначеному виконавчому провадженні на користь стягувача ПАТ Кредитпромбанк стягнуто не було, а, отже, взагалі не було підстав для прийняття такої постанови у державного виконавця. При цьому слід наголосити на тому, що у звязку з не повідомленням боржника про розпочате виконавче провадження, у державного виконавця були відсутні докази ухилення боржника від добровільного виконання судового рішення у строк, встановлений державним виконавцем для добровільного виконання, а тому оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору є повністю незаконною. За описаних вище обставин боржник ОСОБА_1 вимушений звернутись з даною скаргою до суду з одночасним клопотанням про поновлення процесуального строку на подання даної скарги до 19.11.2016 року. Приймаючи рішення про звернення з даною скаргою в порядку, визначеному ст. ст. 383 389 ЦПК України, а не в порядку, визначеному КАС України, ОСОБА_1 виходить з таких міркувань. В п. 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби № 3 від 13.12.2010 року зазначено про те, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобовязує боржника вчинити певні дії та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України Про виконавче провадження порядку. З посиланням на п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України Про виконавче провадження в постанові зазначається, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку. Далі Пленум ВАСУ у зазначеній постанові чітко та однозначно вказав на те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Ці ж самі приписи містяться і в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах № 6 від 07.02.2014 року. Так, в п. 6 Постанови Пленуму ВССУ зазначено про те, що справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів. Проте 26.02.2016 року при розгляді справи № 6-3077цс15 Верховний Суд України не погодився з такою позицією. У зазначеній справі, постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання судових рішень у цивільних справах, належать до компетенції адміністративних судів. З огляду на вищевказані Постанови Пленумів вищих судів позиція судів у даній справі цілком прогнозована та зрозуміла. Разом з тим, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України прийшла до висновку про те, що ч. 1 ст. 181 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Інший порядок судового оскарження, у тому числі коло учасників цього оскарження, визначено розд. VII Судовий контроль за виконанням судових рішень ЦПК України і ст. 121-2 ГПК України. Отже, якщо законом установлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ. Слід зазначити, що аналогічна правова позиція була викладена і в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року в справі № 6-2187цс15. Таким чином, на думку ВСУ у справі, яка переглядається, суди дійшли помилкового висновку про закриття провадження у справі з посиланням на п 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства) . Тому, дану скаргу боржник ОСОБА_1 подає в порядку цивільного судочинства до того суду, який прийняв рішення, при виконанні якого була прийнята оскаржувана постанова державного виконавця. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 383 389 ЦПК України, він просив: 1. Поновити йому ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, процесуальний строк на оскарження постанови про стягнення виконавчого збору від 13.01.2011 року ВП № 23161259 до 19.11.2016 року. 2. Визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції ОСОБА_2 по неповідомленню боржника ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1716/2010 від 05.08.2010 року, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми. 3. Визнати незаконною (нечинною) та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 13.01.2011 року ВП № 23161259 у сумі 55074,50 грн. у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1716/2010 від 05.08.2010 року, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми (вхідний № 36688/16 від 10.11.2016 року) (а. с. 2 5) .

18.11.2016 року до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми надійшла скарга ОСОБА_1, оскаржувана особа: ОСОБА_2, стягувач: публічне акціонерне товариство Кредипромбанк в особі Харківської філії публічного акціонерного товариства Кредитпромбанк про визнання незаконною бездіяльність та про скасування постанови державного виконавця від 04.04.2012 року у ВП № 31916308 з примусового виконання виконавчого листа № 1806/2-4313/11, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, в якій він зазначив про те, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми по цивільній справі № 1806/2-4313/11 було задоволено позов ПАТ Кредитпромбанк та було стягнуто з ОСОБА_1 в солідарному порядку заборгованість про кредитному договору у сумі 144430,15 грн. , судовий збір у сумі 1564,30 грн. , а усього: 145994,45 грн. . Прострочена заборгованість ОСОБА_1 перед банком виникла з початком фінансової кризи наприкінці 2008 року, але боржник весь час вів переговори з банком, частково погашав кредит, і врешті решт його повністю погасив. Банк, у свою чергу обіцяв не предявляти виконавчий лист до примусового виконання у разі добровільного виконання зобовязань позичальником. Але, нещодавно ОСОБА_1 випадково дізнався, що ніби-то у Ковпаківському ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області стосовно нього є виконавчі провадження, хоча на даний час перед жодним кредитором ОСОБА_1 не має простроченої заборгованості, тому він звернувся у ДВС з відповідною заявою. 08.11.2016 року ОСОБА_1 була отримана довідка, з якої слідувало, що між іншими постановами про стягнення виконавчого збору, на примусовому виконанні перебуває і постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 04.04.2012 року ВП № 31916308 про стягнення виконавчого збору у сумі 14599,45 грн. , прийнята в результаті того, що у зазначеному виконавчому провадженні боржник ОСОБА_1 не сплатив борг на користь ПАТ Кредитпромбанк у встановлений державним виконавцем термін. Ознайомившись 08.11.2016 року з матеріалами виконавчого провадження ОСОБА_1 зняв копії відповідних процесуальних документів, які додані до даної скарги у підтвердження викладених фактів. Відповідно до ст. 27 Закону України Про виконавче провадження (у редакції станом на 04.04.2012 року) , постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження повинна надсилатись боржнику, але вона не була надіслана, і боржник ОСОБА_1 нічого не знав про відкрите виконавче провадження ВП № 31916308. Відповідно до ст. 46 Закону України Про виконавче провадження (у редакції станом на 04.04.2012 року) , у разі невиконання рішення у строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувану за виконавчим документом. Боржник ОСОБА_1 стверджує про те, що жодних грошових сум з нього у зазначеному виконавчому провадженні на користь стягувача ПАТ Кредитпромбанк стягнуто не було, а, отже, взагалі не було підстав для прийняття такої постанови у державного виконавця. При цьому слід наголосити, що у звязку з не повідомленням боржника про розпочате виконавче провадження, у державного виконавця були відсутні докази ухилення боржника від добровільного виконання судового рішення у строк, встановлений державним виконавцем для добровільного виконання, а тому оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору є повністю незаконною. За описаних вище обставин боржник ОСОБА_1 вимушений звернутись з даною скаргою до суду з одночасним клопотанням про поновлення процесуального строку на подання даної скарги до 19.11.2016 року. Приймаючи рішення про звернення з даною скаргою в порядку, визначеному ст. ст. 383 389 ЦПК України, а не в порядку, визначеному КАС України, ОСОБА_1 виходить з таких міркувань. В п. 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби № 3 від 13.12.2010 року зазначено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобовязує боржника вчинити певні дії та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України Про виконавче провадження порядку. З посиланням на п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України Про виконавче провадження в Постанові зазначається, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку. Далі Пленум ВАСУ у зазначеній Постанові чітко та однозначно вказав на те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Ці ж самі приписи містяться і в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах № 6 від 07.02.2014 року. Так в п. 6 Постанови Пленуму ВССУ зазначено про те, що справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів. Проте 26.02.2016 року при розгляді справи № 6-3077цс15 Верховний Суд України не погодився з такою позицією. У зазначеній справі, постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання судових рішень у цивільних справах, належать до компетенції адміністративних судів. З огляду на вищевказані Постанови Пленумів вищих судів позиція судів у даній справі цілком прогнозована та зрозуміла. Разом з тим, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України прийшла до висновку, що ч. 1 ст. 181 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Інший порядок судового оскарження, у тому числі коло учасників цього оскарження, визначено розд. VII Судовий контроль за виконанням судових рішень ЦПК України та ст. 121-2 ГПК України. Отже, якщо законом установлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ. Слід зазначити, що аналогічна правова позиція була викладена і в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року в справі № 6-2187цс15. Таким чином, на думку ВСУ у справі, яка переглядається, суди дійшли помилкового висновку про закриття провадження у справі з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства) . Тому, дану скаргу боржник ОСОБА_1 подає в порядку цивільного судочинства до того суду, який прийняв рішення, при виконанні якого була прийнята оскаржувана постанова державного виконавця. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 383 389 ЦПК України, він просив: 1. Поновити ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, процесуальний строк на оскарження постанови про стягнення виконавчого збору від 04.04.2012 року ВП № 31916308 до 19.11.2016 року. 2. Визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції ОСОБА_2 по неповідомленню боржника ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 1806/2-4313/11 від 12.01.2012 року, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми. 3. Визнати незаконною (нечинною) та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 04.04.2012 року ВП № 31916308 у сумі 14559,45 грн. у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа № 1806/2-4313/11 від 12.01.2012 року, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми (вхідний № 37833/16 від 18.11.2016 року) (а. с. 33 36) .

05.12.2016 року ОСОБА_1 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми уточнюючу заяву до скарги на визнання незаконною бездіяльності та скасування постанови державного виконавця від 13.01.2011 року по ВП № 23161259 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1716/2010, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, в якій він просив вимоги відповідно до п. 2 скарги, а саме: визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції ОСОБА_2 по неповідомленню боржника ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1716/2010 від 05.08.2010 року, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, виключити. Вимоги п. п. 1, 3 скарги про поновлення процесуального строку на оскарження постанови про стягнення виконавчого збору № 23161259 та визнання незаконною (нечинною) , скасування постанови про стягнення виконавчого збору № 23161259, задовольнити (вхідний № 39799 від 05.12.2016 року) (а. с. 19) .

05.12.2016 року ОСОБА_1 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми уточнюючу заяву до скарги на визнання незаконною бездіяльності та скасування постанови державного виконавця від 04.04.2012 року по ВП № 31916308 по примусовому виконанню виконавчого листа № 1806/2-4313/11, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, в якій він просив вимоги відповідно до п. 2 скарги, а саме: визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції ОСОБА_2 по неповідомленню боржника ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 1806/2-4313/11 від 12.01.2012 року, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, виключити. Вимоги п. п. 1, 3 скарги про поновлення процесуального строку на оскарження постанови про стягнення виконавчого збору № 31916308 та визнання незаконною (нечинною) , скасування постанови про стягнення виконавчого збору № 31916308, задовольнити (вхідний № 39798 від 05.12.2016 року) (а. с. 24) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.12.20216 року клопотання заявника ОСОБА_1 про обєднання скарги ОСОБА_1, оскаржувана особа: ОСОБА_2, стягувач: публічне акціонерне товариство Кредипромбанк в особі Харківської філії публічного акціонерного товариства Кредитпромбанк про визнання незаконною бездіяльність та про скасування постанови державного виконавця від 04.04.2012 року у ВП № 31916308 з примусового виконання виконавчого листа № 1806/2-4313/11, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, зі скаргою ОСОБА_1, оскаржувана особа: ОСОБА_2, стягувач: публічне акціонерне товариство Кредипромбанк в особі Харківської філії публічного акціонерного товариства Кредитпромбанк про визнання незаконною бездіяльність та про скасування постанови державного виконавця від 13.01.2011 року у ВП № 23161259 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1716/2010, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, було задовлене. Було ухвалено обєднати скаргу ОСОБА_1, оскаржувана особа: ОСОБА_2, стягувач: публічне акціонерне товариство Кредипромбанк в особі Харківської філії публічного акціонерного товариства Кредитпромбанк про визнання незаконною бездіяльність та про скасування постанови державного виконавця від 04.04.2012 року у ВП № 31916308 з примусового виконання виконавчого листа № 1806/2-4313/11, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, зі скаргою ОСОБА_1, оскаржувана особа: ОСОБА_2, стягувач: публічне акціонерне товариство Кредипромбанк в особі Харківської філії публічного акціонерного товариства Кредитпромбанк про визнання незаконною бездіяльність та про скасування постанови державного виконавця від 13.01.2011 року у ВП № 23161259 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1716/2010, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, обєднавши судові справи в одну, присвоївши єдиний унікальний номер тієї з обєднаних справ, яка надійшла до суду першою, а саме: № 592/10387/16-ц (а. с. 28, 29) .

У відкритому судовому засідання заявник Листунов Віталій Володимирович просив задовольнити скарги з урахуванням уточнюючих заяв.

У відкритому судовому засідання старший державний виконавець Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області Товарніченко Євгенія Анатоліївна просила відмовити у задоволенні скарг в частині визнання її бездіяльності незаконно, в решті вимог покладалася на розсуд суду.

В судове засідання представник стягувача за довіреністю Клименко Д. С. не зявився. Про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Оголосивши скарги, вислухавши пояснення та думки заявника Листунова Віталія Володимировича, старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області Товарніченко Євгенії Анатоліївни, дослідивши копії документів, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку.

Із змісту ч. ч. 1, 2 ст. 73 ЦПК України вбачається, що суд поновлює строк, встановлений законом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Питання про поновлення пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ. Про місце і час розгляду цього питання повідомляються особи, які беруть участь у справі. Присутність цих осіб не є обовязковою.

Згідно ч. 2 ст. 385 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Із змісту п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах № 6 від 07.02.2014 року вбачається, що відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх зясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Із змісту п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі № 24-152/0/4-13 від 28.01.2013 року вбачається, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ч. 3 ст. 385 ЦПК України) . Пропуск зазначених строків, які визначаються як процесуальні строки, не є підставою для відмови у прийнятті скарги, оскільки вони можуть бути поновлені судом за наявності поважних причин і на них поширюються правила ст. 72 ЦПК України. У разі якщо подано клопотання про поновлення строку на оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця, то у будь-якому випадку це клопотання вирішується в судовому засіданні відповідно до вимог ст. 73 ЦПК України. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, то суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав ЦПК України не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

Із змісту ч. 1 ст. 28 Закону України Про виконавче провадження , в редакції закону яка діє на теперішній час, вбачається, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Отже, що стосується вимоги Листунова Віталія Володимировича про поновлення йому процесуального строку на оскарження постанови про стягнення виконавчого збору від 13.01.2011 року ВП № 23161259 та про поновлення йому процесуального строку на оскарження постанови про стягнення виконавчого збору від 04.04.2012 року ВП № 31916308, суд дійшов наступного висновку.

Оскільки матеріали даного судового провадження не містять відомостей про те, що Листунов Віталій Володимирович отримав копію постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 13.01.2011 року ВП № 23161259, а також копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.05.2014 року ВП № 43455198, копію постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 04.04.2012 року ВП № 31916308, а також копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.05.2014 року ВП № 43455117, відтак, враховуючи прецедентну практика Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, прихожу до висновку про те, що Листуновим Віталієм Володимировичем строк на оскарження постанов був пропущений з поважних причин, а тому йому слід поновити процесуальний строк на оскарження постанови про стягнення виконавчого збору від 13.01.2011 року ВП № 23161259 та постанови про стягнення виконавчого збору від 04.04.2012 року ВП № 31916308.

Із змісту ст. 28 Закону України Про виконавче провадження , в редакції яка діла на час винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 13.01.2011 року та від 04.04.2012 року, вбачається, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Отже, що стосується вимоги Листунова Віталія Володимировича про визнання незаконною (нечинною) та про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 13.01.2011 року ВП № 23161259 у сумі 55074,50 грн. у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1716/2010 від 05.08.2010 року, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, про визнання незаконною (нечинною) та про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 04.04.2012 року ВП № 31916308 у сумі 14559,45 грн. у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа № 1806/2-4313/11 від 12.01.2012 року, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, суд дійшов наступного висновку.

Оскільки матеріали даного судового провадження не містять відомостей про те, що ОСОБА_1, як боржник, не виконав рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 Закону України Про виконавче провадження для самостійного його виконання, відтак постанову про стягнення виконавчого збору від 13.01.2011 року ВП № 23161259 у сумі 55074,50 грн. у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1716/2010 від 05.08.2010 року, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, та постанову про стягнення виконавчого збору від 04.04.2012 року ВП № 31916308 у сумі 14559,45 грн. у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа № 1806/2-4313/11 від 12.01.2012 року, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, слід скасувати.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що скарги ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльність та про скасування постанови державного виконавця від 04.04.2012 року у ВП № 31916308 з примусового виконання виконавчого листа № 1806/2-4313/11, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, та про визнання незаконною бездіяльність та про скасування постанови державного виконавця від 13.01.2011 року у ВП № 23161259 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1716/2010, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, слід задовольнити частково.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 208 210, 387 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Скарги ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльність та про скасування постанови державного виконавця від 04.04.2012 року у ВП № 31916308 з примусового виконання виконавчого листа № 1806/2-4313/11, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, та про визнання незаконною бездіяльність та про скасування постанови державного виконавця від 13.01.2011 року у ВП № 23161259 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1716/2010, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, задовольнити частково.

Скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 13.01.2011 року ВП № 23161259 у сумі 55074,50 грн. у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1716/2010 від 05.08.2010 року, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми.

Скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 04.04.2012 року ВП № 31916308 у сумі 14559,45 грн. у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа № 1806/2-4313/11 від 12.01.2012 року, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Сумської області через суд першої інстанції Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення (ухвалу) .

Головуючий: І.Г. Бичков