У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника позивача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного Управління Національної поліції в Київській області на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_6 до Головного Управління Національної поліції в Київській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі Головне Управління Національної поліції в Київській області просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 грудня 2016 року як незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи та неповного зясування обставин справи та просить ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з Головного Управління національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.03.2016 по 26 липня 2016 року включно в сумі 27 111,50 грн. (без врахування обовязкових платежів). Стягнуто з Головного Управління національної поліції в Київській області на користь держави 551,20 грн. судового збору.

За доводами апеляційної скарги, наказ Головного управління Національної поліції в Київській області про звільнення ОСОБА_6 з посади капітана поліції, старшого інспектора Відділу поліції зони Чорнобильської АЕС у запас за пп. 5 п. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (через службову невідповідність) від 23.02.2016 № 83о/с видано з дотриманням норм Закону України Про Національну поліцію. Оскільки вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про скасування наказу про звільнення, вважають, що така вимога задоволенню не підлягає.

Крім того, Головне Управління Національної поліції в Київській області вважає, що позивачем невірно складено розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а судом цей невірний розрахунок було покладено в основу судового рішення. В матеріалах справи міститься довідка Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку від 08.04.2016 року №13, у якій зазначено, що середньоденне грошове забезпечення позивача складало 180,32 грн., а не 259,50, як зазначав позивач. Судом не було враховано положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, яким передбачено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний робочий день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата. Також вважають, що позивачем було невірно визначено і період вимушеного прогулу.

В засідання апеляційного суду 13.03.2017 р. представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Київській області не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи апеляційним судом, що підтверджується розпискою про вручення йому 02.03.2017 р. судової повістки.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що наказом Головного управління поліції в Київській області № 83 о/с від 23.02.2016 року ОСОБА_6 було звільнено з посади капітана поліції, старшого інспектора Відділу поліції зони Чорнобильської АЕС у запас за пп. 5 п. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію - через службову невідповідність (а.с.12).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року зазначений наказ визнано протиправним та скасовано; поновлено ОСОБА_6 на посаді капітана поліції, старшого інспектора Відділу поліції зони Чорнобильської АЕС; зобовязано Головне управління Національної поліції в Київській області розглянути питання про звільнення ОСОБА_6 з урахуванням висновку Свідоцтва про хворобу № 133/Зв від 23 лютого 2016 року (а.с.3-8).

Згідно з частиною третьою статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, факт незаконного звільнення ОСОБА_6 з займаної ним посади капітана поліції відповідно до наказу Головного управління поліції в Київській області № 83 о/с від 23.02.2016 року встановлено судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, а тому вказаний факт не потребує повторного доказування по даній справі.

Наказом Головного управління поліції в Київській області № 418 о/с від 29.07.2016 р. було скасовано пункт наказу Головного управління від 23.02.2016 року № 83 о/с в частині звільнення зі служби в поліції у запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік) за пп. 5 п. 1 ст. 77 (через службову невідповідність) капітана поліції ОСОБА_6 (С-162656), старшого інспектора Відділу поліції зони Чорнобильської АЕС, на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2016 року № 825/556/16, доповідної записки Відділу правового забезпечення від 19.07.2016 № 749; поновлено капітана поліції ОСОБА_6 (С-162656) старшого інспектора Відділу поліції зони Чорнобильської АЕС, 03 березня 2016 року; відповідно до Закону України Про Національну поліцію його звільнено зі служби в поліції у запас (з постановкою на військовий облік) за пп. 2 п. 1 ст. 77 (через хворобу) з 08 серпня 2016 року (а.с.10-11).

Отже, ОСОБА_6 звільнено зі служби в поліції у запас за пп. 2 п. 1 ст. 77 (через хворобу) з 08 серпня 2016 року, і на теперішній час він не належить до осіб, що проходять публічну службу.

За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі . Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17.02.2015 року у справі № 21-8а15.

Відтак, до спірних правовідносин перш за все необхідно застосовувати положення спеціального законодавства, проте у випадку неврегульованості певних правовідносин необхідно застосовувати загальні норми трудового законодавства.

Судом апеляційної інстанції враховується, що Законом України «Про Національну поліцію» не врегульовано питання поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Не врегульовано дане питання й іншими нормативними актами, які регулювали питання прийняття, проходження та звільнення зі служби в органах Національної поліції.

Отже, до спірних правовідносин належить застосовувати положення ч.ч.2,5 ст.235 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з подальшими змінами і доповненнями).

Відповідно до ч.ч.2,5 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки при винесенні рішення про поновлення на роботі ОСОБА_6 адміністративним судом не вирішувалось питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, дане питання може бути предметом окремого судового спору.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі Порядку № 100), у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки № 13 від 08.04.16 року, виданої ОСОБА_6 Головним управлінням поліції в Київській області, його зарплата за два останні місяці перед звільненням становила 5590,00 грн. (а.с.26).

Враховуючи вимоги Порядку № 100, середньоденна зарплата ОСОБА_6 за два останні місяці перед звільненням складала 279,50 грн. (5590,00 грн. + 5590,00 грн.) : 40 робочих днів = 279,50 грн., а не 180,32 грн.

Як вбачається з довідки та розрахунку відповідача, середньоденна зарплата в розмірі 180,32 грн. неправильно нарахована відповідачем, виходячи з кількості календарних, а не робочих днів.

Доводи апеляційної скарги про те, що середньоденна зарплата ОСОБА_6 за два останні місяці перед звільненням складала 180,32 грн., а не 279,50 грн., суперечать вимогам Порядку № 100.

Також не можна визнати обґрунтованим посилання відповідача в апеляційній скарзі на п.9 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом МВС України від 06.04.2016 № 260 про те, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата. Зазначеним Порядком не регулюється питання оплати періоду вимушеного прогулу; крім того, за період вимушеного прогулу визначається кількість саме робочих (а не календарних) днів, і тому середньоденна заробітна плата також визначається за робочий (а не календарний) день.

Суд першої інстанції зазначив в ухваленому рішенні, що в період вимушеного прогулу відповідачем було нараховане та виплачене ОСОБА_6 грошове забезпечення:

- у червні 2016 р.: за 6 днів лютого (з 24.02. по 29.02.) 1156,55 грн., за 3 дні березня (з 01.03. по 03.03.) 540,97 грн.,

- у вересні 2016 р.: за 3 дні липня 2016 р. у сумі 540,97 грн., за 8 днів серпня 2016 р. у сумі 1442,58 грн. (а.с.29),

і визначив, що вимушений прогул тривав 97 робочих дні, а тому за час вимушеного прогулу позивачу має бути виплачений середній заробіток в сумі 27111,50 грн. (279,50 грн. х 97 днів).

Апеляційний суд встановив, що період вимушеного прогулу ОСОБА_6 становив з 24.02.2016 року по 08.08.2016 року, а суд першої інстанції, врахувавши проведені відповідачем за період вимушеного прогулу виплати позивачу, стягнув оплату вимушеного прогулу лише за період з 04.03.2016 року по 26 липня 2016 року включно. Тому доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при визначенні розміру оплати вимушеного прогулу не враховане нараховане та виплачене ОСОБА_6 грошове забезпечення: у червні 2016 р.: за 6 днів лютого (з 24.02. по 29.02.) 1156,55 грн., за 3 дні березня (з 01.03. по 03.03.) 540,97 грн., у вересні 2016 р.: за 3 дні липня 2016 р. у сумі 540,97 грн., за 8 днів серпня 2016 р. у сумі 1442,58 грн., є необґрунтованими та не відповідають дійсним обставинам.

Отже, апеляційна скарга Головного Управління національної поліції в Київській області підлягає відхиленню як необґрунтована, а оскаржуване рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного Управління Національної поліції в Київській області відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: