АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/74/17 Номер провадження 22-ц/786/735/17Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Триголова В.М., Одринської Т.В., при секретарі: Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 27 січня 2017 року по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору.

Ухвалою суддіПолтавського районного суду Полтавської області від 27 січня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору - визнано неподаною та повернуто позивачеві.

З даною ухвалою суду не погодився ОСОБА_2 та подав на неї апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, прохав її скасувати та постановити нову ухвалу, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Судове засідання проводилося за участі представника апелянта, за відсутності інших осіб, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи, в судове засідання не зявилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно п.4 ч.2 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 311 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріально чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Визнаючи позовну заяву ОСОБА_2 неподаною та повертаючи її з усіма матеріалами останньому, суд першої інстанції, виходив з того, що оскільки позивачем у строк зазначений в ухвалі про залишення позову без руху виявлені судом недоліки не усунені, а тому є всі підстави для застосування положень ч.2 ст. 121 ЦПК України.

Однак, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм чинного цивільно-процесуального законодавства, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору, в якому просив захистити його право як споживача, шляхом визнання пункту 1.4.4 кредитного договору № від 07.08.2014 року, щодо сплати комісії за управління кредитом недійсним.Зважаючи на те, що на думку судді, подана позовна заява не відповідала вимогам ст. 119,120 ЦПК України, а саме, не було додано документів, що підтверджують сплату судового збору, ухвалою суду від 12 січня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2, було залишено без рухуз наданням строку для усунення вказаних недоліків.

У зв'язку з не усуненням виявлених суддею недоліків у строк передбачений законом, 27 січня 2017 рокупозовну заяву ОСОБА_2 було визнано не поданою та повернено позивачу.

Статтями 55 і 124 Конституції України гарантоване право особи на звернення до суду за захистом своїх прав. Вказане положення закріплено також у ст.3ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від плати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Відповідно до роз'яснень, які викладені в п.7 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що оскільки ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, в тому числі ст. 22 Закону України від 22.05.1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Так, постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху суд першої інстанції не звернув уваги на вимогу закону, які звільняють споживачів від сплати судового збору за позовами. що пов'язані з порушенням їх прав та належним чином не перевірив, чи звільнений позивач від сплати судового збору за цим позовом, а послався лише на те, що Законом України «Про судовий збір» (в редакції від 01.09.2015 року), який прийнятий пізніше по відношенню до Закону України «Про захист прав споживачів», не передбачено пільг для сплати позивачами судового збору, а тому дійшов передчасного висновку про те, що позивач повинен сплатити судовий збір у розмірі визначеному ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», та як наслідок безпідставно повернув позовну заяву позивачу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, суд виходить з принципу недопустимості обмеження права громадян на звернення до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Зокрема у рішенні від 04 червня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France) суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Також, Європейський суд зазначає, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (рішення від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» п.36).

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що повернення позову з вказаних підстав обмежує право доступу позивача до суду, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та скасування ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 27 січня 2017 року з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 307, п.4 ч.1 ст.311, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 27 січня 2017 року - скасувати, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ В.М. Триголов /підпис/ Т.В. Одринська

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: