Провадження № 2/761/2791/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 травня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

при секретарі Яриновській Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2.) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Договором дарування від 21.08.2008 року. Вказує, що відповідач по справі є її колишнім чоловіком та зареєстрований у вказаній квартирі з 30 червня 2009 року, однак з жовтня 2013 року і по теперішній час фактично не проживає у вказаною адресою. У зв'язку із реєстрацією шлюбу з ОСОБА_3, прізвище позивачем було змінено з ОСОБА_1 на ОСОБА_1. На підставі викладеного позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про можливість розгляду справи без її участі, позов підтримала з підстав викладених у ньому, просила суд його задовольнити, з приводу ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира АДРЕСА_1.

Вказана квартира належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, що підтверджується договором дарування квартири від 21 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В., реєстраційний номер 6190 (а.с. 5).

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є колишнім чоловіком позивача та відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 10.08.2013 року, шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано, про що складено актовий запис №190.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, та після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1.

На час розгляду справи, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано дві особи - позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2, що підтверджується довідкою форми № 3 від 14.12.2016 року (а.с. 7).

Відповідач ОСОБА_2 з жовтня 2013 року в даній квартирі не проживає, не несе витрати по її утриманню. Позивач вважає, що відповідач добровільно залишив місце свого проживання, у зв'язку з чим втратив право користування нею.

Згідно із ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.

Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Судом встановлено, що з 2013 року відповідач у квартирі не проживає, окрім того з 10.08.2013 року не є членом сім'ї позивача.

Той факт, що відповідач не проживає у спірній квартирі підтверджується, крім пояснень позивача у позовній заяві, Актом від 12.12.2016 року про не проживання, підписаний мешканцями будинку та завірений у Керуючій компанії з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва. (а.с. 8)

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач тривалий час ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несе, квартплату, комунальні послуги та електроенергію не сплачує, доказів того, що вона намагалася вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою він тривалий час не цікавиться.

Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,20 (п'ятсот п'ятдесят один грн. 20 коп.) грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК