Справа № 214/461/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 травня 2017 року, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Чернової Н.В.,

при секретарі Рендюк Н.В.,

за участю:

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення моральної шкоди, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації та відшкодування моральної шкоди. 14 березня 2017 року надала суду уточнену позовну заяву в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 2389, 58 та стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. В обґрунтування свого уточненого позову вказала, що 03 квітня 2014 року між нею та ОСОБА_1 укладено і зареєстровано у Криворізькому центрі зайнятості від 07.04.2014 за № 4 трудовий договір та прийнято на посаду продавця продовольчих товарів. У період з 03.04.2014 по 17.11.2016 вона сумлінно виконувала свої обовязки згідно зазначеного трудового договору. Умовами п. 3 Договору передбачена оплата праці у розмірі 1300, 00 гривень, але не менша ніж мінімальна заробітна плата визначена законодавством України. Графік роботи був 1 тиждень робочий, 1 тиждень - вихідний, з 08-00 години до 20-00 години (у зимовий період до 19-00 години). Відповідно до п. 6 Договору визначено тривалість щорічної відпустки оплачуваної, а саме 24 календарних дні, згідно графіку. За домовленістю з відповідачем вона виконувала свої трудові обовязки з 01.09.2016 по 31.10.2016 працюючи продавцем продовольчих товарів в магазині за адресою бульвар Маршала Василевського, 22б з 08-00 години до 20-00 години, щоденно без вихідних.31.10.2016року вона здала зміну та мала тиждень вихідних за відпрацьовані дні, а саме з 01.11.2016 року по 07.11.2016 року. 06.11.2016 року вона прийшла до магазину, однак він був закрити, про закриття якого її заздалегідь не попередили. 17.11.2016 року за власним бажанням згідно ст.. 38 КЗпП її було звільнено з роботи та знято з реєстрації трудовий договорі. У день її звільнення та на момент складання позовної заяви заробітна плата за відпрацьований період та компенсація за не використану відпустку їй не виплачена.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та просила уточнений позов задовольнити в повному обсязі. В попередньому судовому засіданні пояснила, що з 03.04.2014 року по 17.11.2016 року вона працювала продавцем в магазині «Кошик. Останні два місяці вона працювала без вихідних. Здавши зміну вона пішла на вихідний. Повернувшись після вихідного до магазину, вона побачила що магазин закритий. Її ніхто заздалегідь не попередив про закриття магазину. Тоді вона почала вимагати компенсацію за відпустку та заборгованість по заробітній платі за відпрацьований час з 01 по 31 жовтня 2016 року без вихідних, а саме 2389, 58 гривень.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити з підстав зазначених у наданих письмових запереченнях.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні просила відмовити у позові ОСОБА_3 з підстав зазначених у запереченнях.

Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за таких підстав.

Відповідно до ч.1ст.3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ч.1ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно ст.ст. 10 ч. 3, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 03 квітня 2014 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 був укладений трудовий договір, відповідно до якого ОСОБА_3 була прийнята на роботу продавцем продовольчих товарів, який був зареєстрований за № 4 від 07 квітня 2014 року (а.с. 7, 8).

Відповідно до договору було визначено розмір оплачуваної праці у сумі 1300 гривень, встановлений час виконання роботи з 08-00 години до 13-00 години та з 13-30 години до 20-00 години, згідно графіка 1 тиждень робочий, 1 тиждень вихідний. Тривалість щорічної оплачуваної відпустки 24 календарних дні згідно графіку.

Так, 08.11.2016 року позивачка на роботу не явилася, про що ФОП ОСОБА_1 було складено акт (а.с. 34), після чого 15.11.206 року відповідачем по справі було надіслано ОСОБА_3 листа з проханням повідомити причини відсутності на роботі (а.с. 36). 24.11.2016 року відповідачем по справі було отримано заяву від позивача ОСОБА_3 від 17.11.2016 року про звільнення за власним бажанням (а.с. 41).

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не одноразово повідомляла позивача щодо необхідності зявитися для отримання заробітної плати за відпрацьований жовтень місяць 2016 року та компенсації за невикористану відпустку чи надати розрахунковий рахунок для перерахування вищевказаних сум (а.а.с. 37, 38, 39, 40), після чого заробітна плата ОСОБА_3 була депонована (а.с. 44-45), після чого 04.02.2017 року була перерахована поштовим переказом на імя ОСОБА_3 (зворт а.с. 44-45). Відповідно до квитанцій

Згідно пояснень позивачки наданих в судовому засіданні та уточненого позову, остання зазначила, що на підставі домовленості з відповідачем відпрацювала без вихідних з 01 вересня по 31 жовтня 2016 року, та до 17 листопада 2016 року, при цьому зазначила, що відповідач недоплатила їй заробітної плати, однак докази суду не надала.

Перевіривши розрахунок, наданий позивачем в обґрунтування позову, суд приходить до висновку про їх помилковість виходячи з наступного.

Так, позивачем не надано доказів, щодо відпрацьованих днів без вихідних, крім того не надано доказів щодо відпрацювання нею робочих днів до 17 листопада 2016 року, оскільки відповідно до наданого відповідачем табелю ОСОБА_3 була відсутня на робочу місці у листопаді 2017 року. Крім того щодо твердження позивача, що 06 листопада 2016 року прийшовши на своє робоче місце остання встановила, що магазин закрито, даний факт спростовується наданою відповідачем копією книги № 2 обліку доходів ОСОБА_1, відповідно до якої встановлено, що з 02 листопада 2016 року по 15 листопада 2016 року ФОП ОСОБА_1 вела свою господарську діяльність (а.с. 32-33).

Відповідно до ч.1,ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору.

Згідно з ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з статтею 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За наслідками розгляду справи встановлено, що позивач отримала відповідний розрахунок.

В судовому засіданні не знайшли підтвердження того, що ОСОБА_3 працювала без вихідних у жовтні 2016 року та продовжувала свою працю у листопаді 2016 року на ФОП ОСОБА_1

Отже, твердження Позивача про те, що Відповідач з нею неправильно розрахувалася та не в повному обсязі виплатила заробітну плату при звільненні в листопаді 2016 року не відповідає дійсності.

Посилання позивача на положення стаття 237-1 КЗпП України, щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, в даному випадку не можуть бути застосовані, оскільки моральна шкода відшкодовується власником або уповноваженим ним органом у разі, якщо порушення законних прав працівника (в даному випадку позивача) призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки під час розгляду справи не встановлено, а позивачем не доведено наявність порушень трудових прав, зокрема: невиплати в повному обсязі заробітної плати, підстав для стягнення моральної шкоди, судом не вбачається.

Отже, суд відмовляє в позові в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 47, 116, 117, 236-238 КЗпП України, ст.ст. 14, 164, 167, 171 ПК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 208, 209, 212-218, 293 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні уточненого позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 22 травня 2017 року.

Суддя Н.В. Чернова