АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Гринчука Станіслава Дмитровича, який діє на підставі довіреності в інтересах Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, зацікавлена особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення третейського суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №755/17535/16-ц
№ апеляційногопровадження:22-ц-796/3451/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 01 листопада 2016 року задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість в сумі 1 833 835,65 грн. та третейський збір в розмірі 16 841,57 грн.

29 листопада 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 01 листопада 2016 року, у зв'язку з тим, що справи про захист прав споживачів не підвідомчі третейським судам.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року вказану заяву задоволено та скасовано зазначене вище рішення третейського суду.

Не погоджуючись з постановленою представником ПАТ «Укрсоцбанк» - Гринчуком С.Д. подано апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків № 1652/15 від 01 листопада 2016 року у повному обсязі.

В поданій апеляційній скарзі представник Банку, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невірне застосування судом норм матеріального права, просив оскаржувану ухвалу скасувати.

Свої доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував Закону України «Про третейські суди», правові висновки Верховного Суду України та помилково зазначив, що справа про стягнення заборгованості за кредитним договором є справою про захист прав споживачів, оскільки споживачі банківських послуг в даному випадку є відповідачами та жодних вимог щодо захисту своїх прав не заявляють. Крім того, скаржник зазначив, що на момент укладення третейського застереження Закону України

«Про трете не містив заборони на розгляд третейськими судами справ про захист прав споживачів.

В судове засідання ПАТ «Укрсоцбанк» явку свого представника не забезпечив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.104), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 08 вересня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 укладено договір про надання невідновлюваної кредитної лінії № 700/719039- KN максимальним лімітом заборгованості в сумі 100000 доларів СПІА. Також 08 вересня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 700/719040-Р0, а з ОСОБА_3 договір поруки № 700/719039-Р0, за якими зобов'язалися перед позивачем солідарно відповідати за виконання ОСОБА_5 за вищезазначеним договором кредиту.

Стаття 6 указаного кредитного договору містить третейське застереження щодо вирішення спорів, які виникають з приводу виконання даного договору.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 01 листопада 2016 року задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість в сумі 1 833 835,65 грн. та третейський збір в розмірі

15841,57 грн.

Задовольняючи заяву про скасування указаного рішення третейського суду, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не була йому підвідомча відповідно до закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 389-1 ЦПК України, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Згідно ч. 1 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

За змістом п. 1 ч. 2 цієї ж статі, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12 березня 2011 року, частину першу статті 6 Закону У країн «Про третейські суди доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли з кредитного договору, який в силу його суб'єктного складу та цільового призначення використання грошових коштів, є споживчим.

Крім того, судом встановлено, що на момент ухвалення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків рішення суду, тобто 01 листопада 2016 року, ст. 6 Закону України «Про третейські суди» містила заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), а тому колегією суддів відхиляються доводи скаржника щодо того, що на момент укладення третейської угоди, зазначений Закон не містив відповідної заборони.

Доводи скаржника в тій частині, що дана справа не є справою про захист прав споживачів, оскільки заявник є поручителем, який не є споживачем послуг банку, не заслуговують на увагу, адже, як слідує з матеріалів справи, позов пред'явлено до безпосередніх позичальників за договором кредиту, одним з яких є заявник у справі, а тому на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1716цс15, правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті : Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 03 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета та підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів»

За змістом ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості не була підвідомча третейському суду, що є підставою для скасування рішення третейського суду згідно п.1 ч.2 ст. 389-5 ЦПК України.

Таким чином, оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства, а доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Відповідно ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 312, 314, 315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Гринчука Станіслава Дмитровича, який діє на підстав довіреності в інтересах Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»- відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: