У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Євтушенко О.І., Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_4 про звільнення майна з-під арешту, стягнення майнової шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що на виконанні у Личаківському відділі державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі - Личаківський ВДВС Львівського МУЮ) з 13 жовтня 2014 року знаходиться виконавче провадження по виконанню рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 лютого 2012 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі 450 грн щомісячно.

22 жовтня 2014 року головним державним виконавцем ВДВС Львівського МУЮ Турко Н.О. винесена постанова про накладення арешту на все майно, яке належить ОСОБА_1 та заборону на відчуження цього майна з метою повного і фактичного виконання рішення суду та у зв'язку із заборгованістю зі сплати аліментів.

Зазначали, що підстав для накладання арешту на майно, яке належить ОСОБА_1, не було, оскільки останній добровільно виконував судове рішення про стягнення аліментів і на момент накладення арешту заборгованість по сплаті аліментів була меншою, ніж за три місяці.

Оскільки квартира АДРЕСА_1, на яку державним виконавцем накладено арешт, належить позивачам на праві спільної сумісної власності, то накладення на неї арешту та заборона її відчуження порушує право власності позивачів на розпорядження своєю власністю.

З урахуванням наведеного та уточнивши позовні вимоги, позивачі просили суд звільнити з-під арешту квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з Личаківського ВДВС Львівського МУЮ на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 544 грн 38 коп. і судові витрати.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено.

Квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, звільнено з-під арешту, накладеного згідно з постановою головного державного виконавця Личаківський ВДВС Львівського МУЮ від 22 жовтня 2014 року та знято заборону на відчуження даної квартири.

Стягнуто з Личаківського ВДВС Львівського МУЮ на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 544 грн 38 коп. та судовий збір у сумі 730 грн 80 коп.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2016 року рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року в частині стягнення з Личаківського ВДВС Львівського МУЮ на користь ОСОБА_1 майнової шкоди в сумі 544 грн 38 коп. та судового збору в сумі 730 грн 80 коп. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволені позову про відшкодування майнової шкоди та залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судового рішення відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду в частині вирішення спору про відшкодування майнової шкоди ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення про стягнення з Личаківського ВДВС Львівського МУЮ на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 544 грн 38 коп., суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_1 понесені витрати пов'язані із проведенням оцінки вартості квартири в розмірі 500 грн та отриманням довідки МБТІ у розмірі 44 грн 38 коп., термін дійсності яких сплив у зв'язку із обмеженнями відчуження майна, то заподіяна у зв'язку з цим майнова шкода повинна бути відшкодована.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення майнової шкоди та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_1 всупереч ст. 60 ЦПК України не підтвердив належними та допустимими доказами позовні вимоги в цій частині, а також з того, що разом з відповідним відділом державної виконавчої служби до участі у справі не було залучено Державної казначейської служби, як належного відповідача.

Рішення апеляційного суду в частині вирішення спору про звільнення майна з-під арешту не оскаржується, а тому не може бути предметом касаційного перегляду.

Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків суду апеляційної інстанції в частині відшкодування майнової шкоди не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 2 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом апеляційної інстанцій не було допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 2 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2016 року в частині вирішення спору про відшкодування майнової шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
О.І. Євтушенко
С.О. Карпенко