АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/3209/2017 Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 86677,50 грн., проценти у розмірі облікової ставки НБУ у сумі 3287,71 грн. та 3% річних в сумі 7019,45 грн., посилаючись на невиконання зобов'язань за договором позики.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 86677,50 грн., проценти у розмірі облікової ставки НБУ - 3287,71 грн. та 3% річних - 7019,45 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 969,85 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.12.2016 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

В скарзі вказував на те, що у зв'язку з хворобою відповідач 12.10.2016 не мав можливості прибути для участі в судове засідання та просив суд перенести розгляд справи на інший термін, про що зазначено в клопотанні від 10.10.2016 року. Зазначав також, що судова повістка про виклик в судове засідання на 12.10.2016 року відповідачем отримана не була, а матеріали справи не містять відомостей про її відправлення, таким чином відповідач не викликався для участі у судове засіданні та не міг надати свої заперечення по суті позову. Також скарга містить доводи про неотримання відповідачем заяви про збільшення позовних вимог. Відповідач вказує на те, що він не укладав з позивачем договору позики, не отримував від нього 3250 доларів США у якості позики та не брав на себе зобов'язання з їх повернення. При цьому, надана позивачем розписка не містить умов договору позики, порядку повернення позики, місце повернення позики, місце складення розписки, в ній відсутня інформація про місце проживання позикодавця та позичальника та засоби зв'язку між ними, що робить неможливим виконання зацікавленими особами умов договору позики. Позов пред'явлений виключно за даними прізвища, ім'я, по батькові відповідача, без будь-яких пояснень та доказів. Відповідач не може нести передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність, оскільки не порушував зобов'язання, так як у розписці не зазначено місце виконання зобов'язання, не зазначене місце проживання кредитора, не зазначено в якій державі та за якою адресою необхідно повернути борг, не зазначено на які рахунки та в яких банках необхідно сплатити борг, у зв'язку з чим відповідач не вважається таким, що порушив зобов'язання. Крім того в апеляційній скарзі містяться доводи про те, що у розписці не зазначено, що борг повинен бути сплачений у гривнях в сумі еквівалентній 3250 доларів США на день платежу, а навпаки зазначено що боржник отримав суму в доларах США та повинен повернути зазначену суму до 01.01.2014. Тобто, зобов'язання було виконане в іноземній валюті, а не в грошовому еквіваленті до іноземної валюти. З урахуванням наведеного, сума боргу повинна стягуватися в гривнях по курсу НБУ на день складення розписки, який станом на 31.05.2013 року був 797,06 гривень за 100 доларів США. Таким чином, стягненню підлягає сума боргу в розмірі 25902, 5 гривень. Саме з цієї суми повинні нараховуватися відповідні проценти, що вказує на невірність розрахунку зробленого позивачем.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи скарги підтримав.

Представник позивача доводи скарги заперечувала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичальникові таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частина перша статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.526, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено судом, що правовідносини виникають з договору позики, укладеного 10.10.2014 року сторонами по справі, з якого випливає, що позичальник ОСОБА_1 отримав у борг від позикодавця ОСОБА_2 3250 доларів США та зобов'язався повернути позикодавцеві суму позики в строк до 01.01.2014 року

Так, судом було встановлено, що відповідачем була власноруч написана розписка про отримання грошових коштів в сумі 3250 доларів США за договором позики, проте взяті на себе вищезазначені договірні зобов'язання останній не виконав.

Суд встановив, що розписка є документом, що підтверджує боргове зобов'язання ОСОБА_1, містить умови отримання позичальником в борг грошей і зобов'язання їх повернути в строк до 01.01.2014 року, а тому у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за невиконання умов договору позики в сумі 86 677,50 грн. При цьому суд виходив з положень ч.2 ст. 533 ЦК України, та врахував, що в розписці був визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті . Також місцевий суд встановив, що позивач на підставі ст. 1048 ЦК України має право на отримання процентів за користування чужими грошима в розмірі облікової ставки НБУ, що становить суму 3287,71 грн. та 3% річних - 7019,45 грн., від суми простроченого зобов'язання на підставі ст. 625 ЦК України

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи належними та допустимим доказами.

Висновок суду про обґрунтованість заявлених позовних вимог відповідає цим обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом при ухваленні судового рішення норм процесуального права, щодо неналежного повідомлення відповідача про дату судового засідання та не ознайомлення останнього з заявою про уточнення позовних вимог колегія суддів не приймає виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 10.10.2016 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи призначеної на 12.10.2016 року у зв'язку з його хворобою, а тому посилання останнього про те, що йому не було відомо про дату судового засідання призначеного на 12.10.2016 року спростовується вищезазначеним клопотанням. Щодо неотримання заяви про збільшення позовних вимог, то з матеріалів справи вбачається, що такі направлялися 14.09.2016 року на адресу відповідача, при цьому останній до 12.10.2016 року не був позбавлений можливості ознайомитись з матеріалами справи про те, таким правом не скористався. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зловживаючи своїми процесуальними правами неодноразово подавав клопотання про відкладення розгляду справи, що призвело до затягування її розгляду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не отримував кошти від позивача є недоведеними, та спростовуються розпискою , підпис на якій відповідач не спростував.

Доводи про те, що розписка не містить істотних умов договору позики, також є безпідставні, оскільки зі змісту розписки чітко вбачається, що кошти отримувались в борг, зазначена сума, та строк їх повернення.

Посилання нате, що в розписці не зазначено місце її складання, а також місце виконання договору, не звільняє відповідача від обов'язку повернути борг.

Відповідно до ст.. 532 ЦК України місце виконання зобов'язання встановлюється в договорі.

Якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання грошового зобов'язання проводиться за місцем проживання кредитора.

Кредитор був зареєстрований в м. Києві за адресою м. Київ. АДРЕСА_1.

Посилання представника відповідача на те, що останній не міг повернути борг так як не знав де проживає позивач, та не знав рахунків на які, можна перерахувати кошти є недоведеними.

При цьому суд, приймає до уваги пояснення представника позивача з приводу того, що останній повідомив адресу та телефон, за яким його можна було знайти, а коли залишав Україну то цей телефон та доручення передав своєму представнику, щоб відповідач мав можливість зв'язатись та виконати свої зобов'язання, про те жодного телефонного дзвінка від відповідача не було.

Пояснення представника відповідача про те, що при отриманні коштів та написанні розписки позивач не повідомляв жодних своїх реквізитів та телефону, за яким того можна знайти, щоб повернути борг, колегія суддів не приймає, оскільки вони не узгоджуються зі змістом самої розписки та інтересами позивача, який маючи бажання повернути борг, був не зацікавлений не повідомити відповідачу жодних контактів за якими той міг би повернути гроші.

При цьому колегія суддів також виходить з того, що відповідач ні суду першої інстанції ні апеляційному суду не надав жодного доказу, що намагався повернути борг за місцем проживання кредитора, проте не зміг це зробити через винну поведінку позивача.

Доводи скарги про те, що відповідач зобов'язаний повернути кошти за курсом Долару США на момент отримання коштів, колегія суддів не приймає, так як в договорі такий порядок повернення коштів передбачений не був, а ч.2 ст. 533 ЦК України, передбачає повернення коштів по курсу на день платежу. Так як відповідач борг не повернув до цього часу, то суд вірно визначив заборгованість по курсу, на дату звернення позивача з заявою про збільшення позовних вимог. При цьому курс Долара на ту дату значно нижчий ніж на даний момент, а тому права відповідача за таких обставин не порушені, а рішення суду , щодо визначення розмір заборгованості є законним і справедливим.

Доводи скарги про те, що позивач не має право на отримання процентів, та 3% річних, колегія суддів не приймає.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У відповідності до ч. 2 статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Окрім того, підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ в постанові № 6-1412 цс16, від 07 вересня 2016 року, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України .

Інші доводи скарги на правильність постановленого рішення не впливають.

Рішення суду постановлене на повно з'ясованих обставинах, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: