Справа № 266/3960/16-ц
Провадженя№ 2-о/266/11/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2017 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Курбановой Н.М.,

при секретарі Макогон С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю,

зацікавлена особа: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В :

13.10.2016 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. В обгрунтування заяви зазначила, що з 1990 року по 2015 роки вона перебувала в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 і проживала з ним однією сімєю за адресою: Маріуполь, вул. Лавицького, 17-25. Вони були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, дбали друг за другом. У 2000 році її чоловік захворів та потребував постійного догляду та лікування, яким вона його оточувала. 04.03.2015 року її чоловік ОСОБА_4 помер. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді гаражу № р-46, розташованого у м. Маріуполі по вул. Краснофлотській, автомобіля ВАЗ 2006 року випуску та ощадної книжки. Після смерті її чоловіка вона звернулася в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом було розяснено, що видати їй свідоцтво про право на спадщину не можливо, так як вона не є спадкоємцем за законом та одночасно було розяснено право звернутися до суду з заявою про встановлення факту, який підтверджує проживання чоловіка та жінки без шлюбу. Спадкова справи після смерті ОСОБА_4 нотаріусом не відкривалася. Таким чином, у неї виникла необхідність для встановлення факту проживання однією сім'єю, оскільки відсутність свідоцтва про шлюб створює перешкоди в отриманні свідоцтва про право на спадщину. Просить встановити факт сумісного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, а саме ОСОБА_4, померлого 04.03.2015 року та ОСОБА_1, з 1990 року по день його смерті 04.03.2015 року.

Заявниця ОСОБА_1, у судовому засіданні заяву підтримала, пояснила, що ОСОБА_4 був її чоловіком, з яким вони не були офіційно одружені, але мешкали разом з 1990 року, він розлучився у 1978-1979 роках. Вона його доглядала та поховала за власний кошт, тому просила заяву задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що її батькоОСОБА_4 перебував у офіційному шлюбі, розлучився, почав мешкати з її матірю однією сімєю до 1980-1981 років, потім вони розійшлися і батько почав мешкати зі своєю матірю. Більше 10 років батько мешкав із заявницею по вулиці Лавицького, як з дружиною, однією сімєю, виховував її синів.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що її батькоОСОБА_4 з її матірю не мешкав, приїжджав у гості. В перший раз вона побачила заявницю при похованні батька, але знала що вони мешкали однією сімєю зі свого дитинства, з 1980 років.

Допитана у якості свідка ОСОБА_5 суду пояснила, що з заявницею вона товаришує з 1977 року. Зацікавлені особи, це доньки померлого, який при житті мешкав з ОСОБА_1 по вулиці Лавицького 17, з її синами, однією сімєю. Вони ходили у гості один до одного, проводили свята. ОСОБА_1 дбала проОСОБА_4, піклувалася, жили спільно біля 15-20 років та заявниця його поховала.

Згідно пояснень допитаного судом свідка ОСОБА_6 судом встановлено, що ОСОБА_1 подруга її сестри. Зацікавлені особи доньки він попереднього шлюбу ОСОБА_4, який мешкав з заявницею однією сімєю біля 30 років, вів спільне господарство, виховував синів, ходили спільно в гості, на свята.

Суд, вислухавши заявницю, зацікавлених осіб, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що дана заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом із тим згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть, серія І-НО № 900224, виданого 05.03.2015 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_4 помер 04.03.2015 року, актовий запис № 219 (а.с. 8).

Відповідно до довідки про причину смерті № 6 від 05.03.2015 року, виданої Комунальним закладом міська лікарня № 9, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 04.03.2015 року (а.с. 7).

Як вбачається з квитанцій № 183, № 184 від 05.03.2015 року та чеків № 21, № 80 від 05.03.2015 року ОСОБА_1 організовувала та сплачувала послуги, повязані з похованням ОСОБА_4 (а.с. 10).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 45508948 виданої 21.10.2016 року Другою маріупольською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_4 інформація у спадковому реєстрі відсутня (а.с. 17).

Таким чином, судом достовірно встановлено, що з 1990р. по день смерті 04.03.2015 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 сумісно проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у АДРЕСА_1., вели спільне господарство, приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї, мали добрі стосунки.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 256 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сім'єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлого 04.03.2015 року та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 1990 року по 04.03.2015 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі через Приморський районний суд міста Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Курбанова Н. М.