Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

28 лютого 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

- головуючого - судді Шепетко І. О.,

- за участі секретаря судових засідань - Терпай С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є власником вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2005 року, що відповідачі були зареєстровані за вказаною адресою, як члени сім'ї колишніх власників будинку, в будинку не проживають, відсутні їх речі, не несуть витрат на утримання будинку; наявність реєстрації відповідачів за даною адресою є перешкодою для неї як власника.

У судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, однак, як вбачається з матеріалів справи, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення судом заочного рішення.

Відповідачі до суду не з'явилися, заперечень проти позову не представили, були повідомлені належним чином, завчасно через оголошення у газеті «Новини Закарпаття» № 13 (4628) від 21 лютого 2017 року. Заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач.

З урахуванням викладеного, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення.

З наданих суду доказів встановлено наступне.

З договору купівлі-продажу будинку від 12.08.2005 року вбачається, що позивач купила у ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,23 га, що розташована в с. Тарнівці на території Тарновецької сільської ради Ужгородського району. Договір посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В., зареєстровано в реєстрі за № 1260.

Як вбачається з свідоцтва про право власності, Витягу з Державного реєстру правочинів, державного акту на право власності на земельну ділянку, право власності на будинок № АДРЕСА_1 та земельна ділянка за зазначеною адресою належать на праві приватної власності ОСОБА_2.

З довідок Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, вбачається, що відповідачі не проживають за вказаною адресою та згідно картотеки отриманої від відділу РВ ГУДМС не зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

З довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Закарпатській області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з положеннями ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Враховуючи наведене, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, була зареєстрована за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі були зареєстровані у зазначеному будинку як члени сім'ї колишнього власника.

Доказів на спростування фактів щодо тривалого непроживання за вказаною адресою відповідачі не представили, так само не представили доказів на підтвердження того факту, що залишили будинок і тривалий час відсутні в ньому з поважних причин. Тому підстав, за якими б за відповідачами зберігалось право користування жилим приміщенням, в судовому засіданні не встановлено.

Згідно зі ст. 71 ЖК України, за наймачем чи членом його сім'ї протягом шести місяців відсутності зберігається право користування жилим приміщенням; член сім'ї наймача може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням у разі його відсутності понад 6 місяців без поважної причини, згідно ст. 72 ЖК України. Такі ж правила встановлені і стосовно осіб, що проживали в жилому приміщенні, належному особі на праві приватної власності (ст. 167 ЖК України).

Відповідач, який не проживав в будинку значно більше 6 місяців без поважних причин і залишив будинок добровільно, втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Відповідач не є власником будинком, тому його права не є похідними від права власності.

Крім того, згідно ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Власник у відповідності до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права власності. Оскільки, наявність реєстрації відповідачів за вказаною адресою є перешкодою для власника, то позивач має право вимагати усунення перешкоди і у такий спосіб, як визнання особи такою, що в тратила право користування жилим приміщенням.

Що ж стосується частини позовних вимог про зняття відповідачів з реєстрації в зазначеній квартирі, то суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку та є обов'язковим для виконання відповідними органами, уповноваженими на зняття такої особи з реєстраційного обліку.

Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.71, 72, 167 ЖК України, ст. ст. 321, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 11, 57, 60, 88, 212, 214, 215, 224-228, 231, 233 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - домоволодінням АДРЕСА_1.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду І.О. Шепетко