Справа № 439/671/16 Головуючий у 1 інстанції: Бородійчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/691/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Підкамінської селищної ради Бродівського району Львівської області, третя особа на стороні відповідача - відділ Держземагенства у Бродівському районі, про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що в діях відповідача відсутня протиправність щодо не підписання Актів погодження меж, оскільки вказане не відповідає обставинам справи. Заперечення ОСОБА_4 про те, що їй не пред'являлись на підпис акти узгодження меж, спростовуються як свідченням свідка зі сторони відповідача ОСОБА_4, так і поясненнями по справі представника Підкамінської селищної ради. Вказує, що рішення суду ґрунтується на показаннях, даних свідком, проте такі не можуть бути належними доказами у даній справі, оскільки свідок є дочкою відповідачки ОСОБА_4 зазначає, що судом не було враховано того, що позивачкою за користування земельною ділянкою сплачувався земельний податок більше ніж 15 років. Крім цього, посилається на те, що спір щодо непогодження меж виник у зв'язку з наміром ОСОБА_4 вилучити із користування позивачки частини земельної ділянки площею 0,05 га для влаштування заїзду. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення (ст.15 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Судом встановлено, що 2004 році позивач ОСОБА_2 отримала в порядку спадкування домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

У 2015 р. ОСОБА_2 звернулася до Підкамінської селищної ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо виділення у власність земельних ділянок для обслуговування цього домоволодіння, для ведення особистого селянського господарства, та Підкамінська селищна рада надала відповідний дозвіл.

На її звернення Бродівським районним відділом регіональної філії Державного підприємства "Центр ДЗК" виготовлено акти про погодження (встановлення) та закріплення меж земельних ділянок та прийняття-передачі межових знаків та зберігання. З метою погодження меж позивачка звернулася до сусідів - власників суміжних ділянок. ОСОБА_6, яка є власником суміжної земельної ділянки, відмовилась підписувати вказані вище акти погодження меж. У зв'язку з чим позивач звернулась до Комісії з питань будівництва, житлово-комунального, побутового, торгівельного обслуговування та регулювання земельних спорів Підкамінської селищної ради для вирішення даного питання. Комісія в складі селищного голови ОСОБА_7, спеціаліста землевпорядника ОСОБА_8, депутатів селищної ради ОСОБА_9 та ОСОБА_10 здійснивши вихід на місцевості в присутності позивача та відповідача вирішила погодити межі земельних ділянок гр. ОСОБА_2 згідно з планом земельних ділянок, складеним за результатом обмірів, проведених відділом регіональної філії Державного підприємства "Центр ДЗК". Рішення комісії з питань будівництва, житлово-комунального, побутового, торгівельного обслуговування та регулювання земельних спорів Підкамінської селищної ради та відповідна заява передані на розгляд сесії Підкамінської ради. 20 квітня 2016 року сесія розглянула висновки комісії та остаточного рішення щодо погодження меж земельної ділянки не прийняла.

Згідно зі ст.55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Згідно 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Враховуючи наведене, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами є лише складовою кадастрової зйомки. Погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки, повинен виходити не з самого факту відмови від підписання акту, а з мотивів відмови, наприклад, провести додаткову перевірку, чи має місце «накладання» ділянок.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на уникнення технічних помилок, а підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності.

Чинним законодавством не передбачено обов»язок надання згоди в примусовому порядку на погодження меж земельної ділянки, в тому числі за рішенням суду.

У відповідності до ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, спір вирішується судом.

Згідно з п. «г» ч.3 ст. 152, ч.5 ст. 158 ЗК України одним із шляхів захисту прав громадян на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, що вирішується судом.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз»яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, вірно виходив з того, що оскільки погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача зі сторони відповідача ОСОБА_4 не відбулося, це має бути враховане органом місцевого самоврядування при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документа, який засвідчує право на земельну ділянку позивача, та при розгляді питання щодо передачі земельної ділянки у приватну власність, і таке рішення органу місцевого самоврядування може бути оскаржене до суду. Обраний ОСОБА_2 спосіб захисту не є належним в розумінні вимог закону.

Районний суд також прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для визнання за позивачкою права на виділення у власність земельних ділянок площею 0,1500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,1800 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, оскільки набуття права власності громадянами на земельні ділянки, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному ст.118 ЗК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачає.

У відповідності до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, судова колегія вважає, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано вимоги чинного законодавства та цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно досліджено обставини справи та надана їм належна оцінка.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують.

За вказаних вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а рішення Бродівського районного суду Львівської області від 01.11.2016 року залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: