ава №642/1959/17
Провадження №2/642/1000/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 р. м. Харків

Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Скляренко С.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить: позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до ч.1 ст.109 ЦПК України, яка визначає підсудність справ за місцезнаходженням відповідача, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Згідно ч. 9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Відповідно до ч.3 ст.122 ЦПК України судом було направлено запит до відповідного органу реєстрації місця проживання відповідача щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Інформація про місце проживання відповідача надійшла до суду 11 травня 2017 року.

Як вбачається з листа-відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Харківській області від 11.05.2017, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованим в ІНФОРМАЦІЯ_3 та Харківській області не значиться.

13 травня 2017 року вказаний позов ухвалою суду був залишений без руху, оскільки поданий без дотримання вимог ст. 119 ч. 2 п. п. 5, 6 ЦПК України, а саме: не зазначені номери засобів звязку сторін, якщо такі відомі, не зазначені докази, що підтверджують кожну обставину, зокрема посилання позивача на те, що відповідач не спілкується з дитиною з 2008 року, на підтвердження обґрунтування подання позову до Ленінського районного суду м. Харкова не зазначені докази зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання або зареєстрованого у встановленому законом порядку місця перебування відповідача за адресою: АДРЕСА_1, або наявність підстав для звільнення від їх доказування

Для усунення цих недоліків судом був установлений строк два дні з моменту отримання ухвали.

24 травня 2017 року на адресу суду від позивача надійшла позовна заява та заява на усунення недоліків.

Однак, як вбачається з тексту поданих заяв, позивач недоліки, зазначені в ухвалі від 13 травня 2017 року, в повному обсязі та належним чином не усунув. Так, в ній жодним чином не зазначено зазначені докази, що підтверджують кожну обставину, зокрема посилання позивача на те, що відповідач не спілкується з дитиною з 2008 року, на підтвердження обґрунтування подання позову до Ленінського районного суду м. Харкова не зазначені докази зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання або зареєстрованого у встановленому законом порядку місця перебування відповідача за адресою: АДРЕСА_1, або наявність підстав для звільнення від їх доказування.

Розглянувши вказану позовну заяву, суд приходить до висновку про те, що ухвала суду від 13 травня 2017 року про залишення без руху даної позовної заяви залишилася не виконаною належним чином і зазначені в даній ухвалі суду недоліки позивачем належним чином та в повному обсязі не усунуті..

Так, в ухвалі від 13 травня 2017 року, якою дану позовну заяву було залишено без руху, судом було зазначено про те, що позивачем не були дотримані вимоги ч.2 ст.119 ЦПК України, які передбачають, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Тобто, в ухвалі суду зверталась увага позивача на те, що останній в своїй позовній заяві повинен був послатися на докази, які, на його думку, підтверджують обставини, що викладені ним в позові.

Суд звертає увагу на те, що статтею 119 ЦПК, а саме частиною 2, передбачено, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також: ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання або місцезнаходження, поштовий індекс, номер засобів зв'язку, якщо такий відомий; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що вимоги ч.2 ст.119 ЦПК України є обовязковими в частині того, що в позовній заяві позивач обовязково повинен зазначити докази, що підтверджують обставини, які зазначені позивачем у позовній заяві.

При цьому суд звертає увагу, що при поданні позову до суду позивач повинен в позовній заяві саме зазначати докази (тобто послатися на доказ, який ці обставини підтверджує), а не додавати (подавати) докази до позовної заяви.

Не зазначення доказів та неподання таких доказів - це дії, які є різними за характером, змістом та наслідками. Так, не зазначення доказів у позовній заяві є підставою для залишення заяви без руху, а неподання доказів на підтвердження позовних вимог є підставою для відмови в позові.

При цьому також враховується, що відповідно до ст.31 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права та обовязки.

З даної норми закону випливає, що сторони в цивільному процесі наділяються рівними можливостями щодо відстоювання своєї позиції в цивільній справі.

Виходячи з даної норми закону, змісту та форми позовної заяви, недоліки якої не були усунуті позивачем відповідно до ухвали судді, відповідач в справі позбавляється можливості реалізувати свої права, визначені ст.31 ЦПК України, та визначитися з обсягом вимог позивача та запереченнями на позов.

Враховуючи наведене, а також зміст ухвали суду від 13 травня 2017 року, в якій суд не вимагав від позивача надання доказів на підтвердження заявлених вимог, а пропонував лише зазначити їх в позовній заяві, суд вважає, що вищевказана ухвала суду про залишення без руху від 13 травня 2017 року позивачем не виконана належним чином та в повному обсязі і тому, відповідно до ч.2 ст. 121 ЦПК України, її слід вважати неподаною і повернути позивачеві.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 121 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - визнати неподаною та повернути позивачу.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Холодногірському районі м. Харкова повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідент. номер НОМЕР_1, сплачений судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. згідно квитанції №0.0.734596092.1 від 27.03.2017.

Повідомити позивача, що згідно з ч. 5 ст. 121 ЦПК України, повернення позовної не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.О.Скляренко