АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Костюк Л.С.

за участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, відповідача

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_1, про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 24 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно.

Вказувала на те, що 6 жовтня 2002 року помер її дід - ОСОБА_8, після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру літ. „А-3, літню кухню літ. „Б, майстерню літ. „В, баню літ. „Г, навіс літ. „Д, колодязь № 1, огорожу № 2-3 та ворота № 4, що знаходяться по вулиці І.Миколайчука,13/3 у с. Розтоки Путильського району Чернівецької області.

Вказане майно дідусь успадкував на підставі заповіту від 18 січня 1986 року після смерті свого батька - ОСОБА_9, який помер 11 січня 1991 року.

На момент смерті дідуся вона була неповнолітньою, тому вважається такою, що прийняла спадщину.

Крім того, рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2015 рокуїй визначено додатковий строк у три місяці для

-------------------------------------------------------------------------------------------------------

22ц - 385/17 головуючий у І-й інстанції Проскурняк С.П.

категорія: 39 суддя-доповідач: ОСОБА_10

прийняття спадщини.

Вона звернулася до державного нотаріуса Путильської державної нотаріально контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою нотаріуса від 27 вересня 2016 року їй відмовлено у видачі такого свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно.

Посилаючись на ці обставини, просилла суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на квартиру літ. „А-3, літню кухню літ. „Б, майстерню літ. „В, баню літ. „Г, навіс літ. „Д, колодязь № 1, огорожу № 2-3 та ворота № 4, що знаходяться по вулиці І.Миколайчука,13/3 у с. Розтоки Путильського району Чернівецької області.

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 24 листопада 2016 рокупозов задоволено: визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на вказане нерухоме майно.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що 18 січня 1986 року її дідусь ОСОБА_9 склав заповіт, відповідно до якого ? частину належного йому будинку заповідано їй, а ? частину ОСОБА_8

Вона своєчасно прийняла спадщину після смерті ОСОБА_9, вступивши у володіння спадковим майном, тому ОСОБА_8 успадкував після смерті ОСОБА_9 лише ? частину будинку, а не все майно, як зазначено у рішенні суду.

Крім того, на думку апелянта, помилковим є висновок суду про те, що позивачка як спадкоємець пятої черги за законом має право на спадкове майно, оскільки ЦК УРСР 1963 року, який був чинний на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8, не передбачає такої черги спадкоємців за законом.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ОСОБА_8, який успадкував все майно, що належало ОСОБА_9, спадкоємці першої черги за законом відмовилася від спадщини, а позивачка, яка є спадкоємцем пятої черги за законом, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину, тому має право на спадкове майно.

Проте висновки суд першої інстанції не відповідають обставинам справи і не грунтуються на законі.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 січня 1986 року ОСОБА_9 склав заповіт, відповідно до якого ? частину належного йому будинку, що знаходиться у с. Розтоки Путильського району, заповідано ОСОБА_1, а ? частину ОСОБА_8 (а.с.14).

11 січня 1991 року ОСОБА_9 помер, а 6 жовтня 2002 року помер ОСОБА_8 (а.с.10).

Отже, спадщина після смерті ОСОБА_8 відкрилася до набрання чинності ЦК України 2003 року.

Суд застосував до правовідносин сторін положення ч.3 ст.1268 та ч.1 ст.1265 ЦК України.

Проте відповідно до п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила книги шостої ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування розяснив судам, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Отже, до спадкових правовідносин сторін, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, слід застосувати положення ЦК УРСР 1963 року, які не передбачають пятої черги спадкоємців за законом.

Згідно з ч.2 ст.529 ЦК УРСР 1963 року онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був б спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Оскільки на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 його син ОСОБА_6 батько позивачки був живий, то у позивачки не виникло право на спадщину відповідно до ч.2 ст.529 ЦК УРСР 1963 року.

За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_4 слід відмовити за безпідставністю.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до п.п.3. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 24 листопада 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_1, про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: