АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

14 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2,

на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики з врахуванням інфляційних втрат та 3% річних, -

В С Т А Н О В И Л А:

15 липня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

Посилаючись на те, що відповідачка не виконує заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 липня 2011 року, яке набрало законної сили, про стягнення з неї суми боргу у розмірі 684 306,00 грн., витрат по оплаті судового збору у сумі 1 700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн., просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму заборгованості з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, що становить 1 268 374,10 грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року позов задоволено у повному обсязі та вирішено питання про судові витрати.

14 листопада 2016 року відповідачка через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

В обґрунтування заяви посилалася на те, що судом першої інстанції в порушення вимог статті 169 ЦПК України було розглянуто справу та ухвалено заочне рішення за відсутності відомостей про належне повідомлення відповідача у справі.

Звертаючись до суду з із заявою про перегляд заочного рішення, ОСОБА_1 одночасно просила застосувати строк позовної давності щодо грошових сум, нарахованих за період з 03.11.2010 до 17.07.2012.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, відповідачка через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального права. Судом в порушення вимог статті 212 ЦПК України належним чином не досліджено наявні в матеріалах справи докази та неповно з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Як на підставу скасування рішення суду посилалась на те, що за наявності рішення суду про стягнення заборгованості, суд безпідставно повторно стягнув з неї суму боргу за договором позики, що призвело до подвійної відповідальності. Судом належним чином не здійснено повного та всебічного розгляду справи. Зокрема, порушення судом норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи призвело до неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не враховано, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості відповідачем здійснювалося погашення заборгованості у виконавчому провадженні. Оскільки судом не взято до уваги всі суми погашень за боргом, розмір суми заборгованості не можна вважати вірним. При цьому, суд першої інстанції в своєму рішенні також не врахував, що чинним законодавством не передбачено нарахування сум інфляційних втрат та 3% річних на суми судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, які за своєю правовою природою не є грошовим зобов'язанням, яке існувало між сторонами до ухвалення судового рішення, а є витратами, пов'язаними із розглядом справ у суді.

Судом не враховано, що строк позовної давності щодо частини позовних вимог про стягнення грошових сум, нарахованих за ст. 625 ЦК України, позивачем пропущено. А порушення судом норм процессуального права, неналежне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, призвело до позбавлення відповідача права на уникнення в законний спосіб відповідальності за порушення грошового зобовязання, шляхом заявлення клопотання про застосування позовної давності до вимог, заявлених поза межами трирічного сторку. Таке порушення судом норм процесуального права призвело до порушення норм матеріального права, а саме не застосування ст. 257 ЦК України.

За вказаних обставин, просила скасувати заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Представники відповідача - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, з підстав наведених в ній та просили задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_8 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала, просила відхилити апеляційну скаргу, а рішення залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не виконує грошове зобов'язання за договором позики, у зв'язку з чим дійшов висновку про стягнення заборгованості за договором позики з врахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

Проте повністю з такими висновками суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 липня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2012 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості за договором позики від 27.10.2010 в розмірі 684 306,00 грн. Також вирішено питання про розподіл судових витрат та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по оплаті судового збору у сумі 1 700 грн. та витрати з інформаційно-технічного розгляду справи у розмірі 120 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11.07.2011 встановлено, що ОСОБА_1 не виконала взятих на себе зобов'язань, передбачених нотаріально посвідченим Договором позики, за умовами якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 зобов'язалася повернути кошти у сумі 684 306 грн., що було еквівалентно по курсу НБУ на день підписання договору 86 621 доларам США, в строк, вказаний у договорі, а саме до 03.11.2010.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 у встановлений договором строк позику не повернула, у позивача виникло право вимоги до відповідача щодо стягнення інфляційних втрат за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до подвійного стягнення з відповідача суми боргу та включення до розрахунку, з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України судових витрат.

Крім того, колегія не може погодитися з висновками суду щодо розміру інфляційних втрат та 3% річних, а також періоду, за який нараховано та стягнуто інфляційні втрати і 3% річних з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути інфляційні втрати та 3% річних за період з 04.11.2010 по 17.07.2015, виходячи із суми 686 126 грн.

Вирішуючи спір, виходячи із розміру заборгованості заявленої відповідачем в сумі 686 126 грн., судом не взято до уваги, що між сторонами до ухвалення судового рішення існувало грошове зобов'язання в розмірі суми позики, та стягнуто за судовим рішенням 684 306 грн. Інші суми, які включено позивачем до розрахунку заборгованості, а саме: 1700 грн. - судовий збір, 120 грн. - витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, не є грошовим зобов'язанням, яке існувало у сторін до ухвалення судового рішення, а є коштами, які стягнуто з відповідача в порядку розподілу судових витрат у зв'язку з задоволенням позову про стягнення боргу.

За наведених обставин розрахунок заборгованості, з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України слід здійснювати з суми грошового зобов'язання у розмірі 684 306 грн.

Обраховуючи інфляційні втрати та 3% річних судом першої інстанції взято до уваги, що 27.02.2015 відповідачкою було сплачено на погашення заборгованості 157,71 грн.

Проте, при ухваленні рішення судом не взято до уваги, що 03.03.2015 відповідачкою на погашення заборгованості за договором позики сплачено 361,81 грн. Крім того 17.03.2015 сплачено 361,81 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що відповідачкою погашено заборгованість у більшому розмірі, оскільки інші надані до заяви про перегляд заочного рішення ксерокопії квитанцій, за період до ухвалення судового рішення, не містять відомостей про внесення коштів на погашення заборгованості саме ОСОБА_3 Ксерокопії квитанцій, що стосуються періоду після ухвалення судового рішення, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегією суддів до уваги не приймаються.

Оскільки відповідачкою доведено часткове погашення заборгованості, а саме: 27.02.2015 в сумі 157,71 грн., 03.03.2015 в сумі 361,81 грн., 17.03.2015 в сумі 361,81 грн., при обчисленні розміру заборгованості необхідно враховувати чотири періоди заборгованості, за які слід нараховувати інфляційні втрати та 3% річних, а саме з 04.11.2010 по 27.02.2015, з 28.02.2015 по 02.03.2015, з 03.03.2015 по 16.03.2015 та з 17.03.2015 по 17.07.2015.

При цьому, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідно місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Постанова ВГСУ 01.12.2012 № 52/30).

В листопаді та грудні 2010 року індекс інфляції (%) становив 100.3 та 100.8 відповідно.

В 2011 році індекс інфляції становив: січень - 101.0, лютий - 100.9, березень - 101.4, квітень - 101.3, травень - 100.8, червень 100.4, липень - 98.7, серпень - 99.6, вересень - 100.1, жовтень - 100.0, листопад - 100.1, грудень - 100.2; сукупний індекс інфляції за 2011 рік становив 104.6.

В 2012 році: січень - 100.2, лютий - 100.2, березень - 100.3, квітень - 100.0, травень - 99.7, червень - 99.7, липень - 99.8, серпень - 99.7, вересень - 100.1, жовтень - 100.0, листопад - 99.9, грудень - 100.2; сукупний індекс інфляції у 2012 році - 99.8.

В 2013 році: січень - 100.2, лютий - 99.9, березень - 100.0, квітень - 100.0, травень - 100.1, червень - 100.0, липень - 99.9, серпень - 99.3, вересень - 100.0, жовтень - 100.4, листопад - 100.2, грудень - 100.5; сукупний індекс інфляції у 2013 році - 100.5.

В 2014 році: січень - 100.2, лютий - 100.6, березень - 102.2, квітень - 103.3, травень - 103.8, червень - 101.0, липень - 100.4, серпень - 100.8, вересень - 102.9, жовтень - 102.4, листопад - 101.9, грудень - 103.0; сукупний індекс інфляції у 2014 році - 124.9.

В січні 2015 року індекс інфляції становив 103.1 та в лютому 2015 року - 105.3.

Інфляційні втрати розраховуються за формулою: (С х 684 306), де С - сукупний індекс інфляції, який розраховується за формулою Пс - (П1:100) х (П2:100) х (П3:100) х…(Пп:100). Пс - сукупний індекс інфляції, П1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, П2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення, П3 - індекс інфляції за третій місяць прострочення, Пп - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Судом першої інстанції також не взято до уваги, що у зв'язку з частковим погашенням відповідачкою заборгованості загальна сума боргу була зменшена, що необхідно враховувати при обчисленні суми інфляційних втрат та 3% річних.

Суму 3% річних необхідно обраховувати, виходячи з розрахунку: С х 3% х Д:365:100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Загальна кількість днів прострочення за період з 04.11.2010 по 27.02.2015 складає 1576.

Таким чином, сума заборгованості за договором позики в період з 04.11.2010 по 27.02.2015 становила 684 306 грн., з 28.02.2015 по 02.03.2015 - 684 148,29 грн., з 03.03.2015 по 16.03.2015 - 683 786,48 грн., з 17.03.2015 по 17.07.2015 - 683 424,67 грн.

Отже, загальний розмір інфляційних втрат за період з 04.11.2010 по 27.02.2015 становить 299 232,20 грн. (100.3:100 х 100.8:100 х 104.6:100 х 99.8:100 х 100.5:100 х 124.9:100 х 103.1:100 х 105.3:100 х 684 306 = 983 232,20 - 684 306).

Загальний розмір 3% річних за період з 04.11.2010 по 27.02.2015 складає 88 641,00 грн. (684 306 х 3% х Д:365).

За період з 28.02.2015 по 02.03.2015 загальний розмір інфляційних втрат складає 36 259,86 грн. (105.3:100 х 684 148,29 = 720 408,15 - 684 148,29), за період з 03.03.2015 по 16.03.2015 - 73 848,94 грн. (110.8;100 х 683 786,48 = 757 635,42 - 683 786,48), за період з 17.03.2015 по 17.07.2015 - 193 485,42 грн. (110.8:100 х 114.0:100 х 102.2:100 х 100.4:100 х 99.0:100 х 683 424,67 = 876 910,09 - 683 424,67).

Загальний розмір 3% річних за період з 28.02.2015 по 02.03.2015 складає 169 грн. (684 148,29 х 3% х 3:365); за період з 03.03.2015 по 16.03.2015 - 731 грн. (683 786,48 х 3% х 13:365); за період з 17.03.2015 по 17.07.2015 - 6 853 грн. (683 424,67 х 3% х 122:365).

Всього за період з 04.11.2010 по 17.07.2015 загальний розмір інфляційних втрат складає 602 826,42 грн., а розмір 3% річних - 96 394 грн.

Крім того, колегія суддів, перевіряючи доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неналежного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, вважає їх обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

З матеріалів справи вбачається, що сторонам у справі, зокрема відповідачці ОСОБА_1, було надіслано повістку про виклик до суду на 30 листопада 2015 року.

Згідно зворотного поштового повідомлення повістка не вручена ОСОБА_1, у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 41-42).

Однак, розглядаючи заяву про перегляд заочного рішення суд помилково зазначив в ухвалі про належне повідомлення відповідача, у зв'язку з чим безпідставно відмовив в задоволенні заяви.

За таких обставин, висновки про те, що відповідач був належним чином повідомлений про місце, день та час розгляду справи судом, не відповідають обставинам справи, а відтак, не було законних підстав для ухвалення заочного рішення суду.

Судом у порушення вимог статті 232 ЦПК України не було скасовано заочне рішення суду за заявою відповідачки, так як матеріали справи містили дані, що відповідачка не була належним чином повідомлена про місце, день та час судового засідання, а також докази, на які посилалася відповідачка і які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Крім того, при зверненні до суду із заявою про перегляд заочного рішення відповідачка одночасно просила суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог.

Оскільки подання заяви про застосування строків позовної давності впливає на правильне застосування судом норм матеріального права і є істотною обставиною при вирішенні справи, суд першої інстанції зобов'язаний був скасувати заочне рішення суду та призначити новий судовий розгляд.

Частиною 3 статті 309 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, а тому заочне рішення підлягає скасуванню.

Розглянувши справу у відсутність відповідачки, яка не була належним чином повідомлена про день та час судового розгляду, суд першої інстанції позбавив останню можливості подати заяву про застосування строків позовної давності.

Оскільки, звертаючись до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення, відповідачка просила застосувати позовну давність, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що порушення судом норм процесуального права призвело до порушення норм матеріального права, а саме не застосування норм ЦК України, що стосуються строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Умовами договору позики передбачено, що 03 листопада 2010 року ОСОБА_1 зобов'язана була повернути ОСОБА_3 отримані в борг кошти у сумі 684 306,00 грн. Проте, в порушення умов договору 03.11.2010 вказані кошти не були повернуті.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням ОСОБА_1 зобов'язалася повернути отримані у позику кошти 03.11.2010.

З вищевикладеного слід дійти висновку, що про своє порушене право щодо неповернення суми боргу за договором позики ОСОБА_3 дізнався 03.11.2010, а з позовом про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних позивач звернувся до суду лише 17 липня 2015 року, тобто поза межами строку, встановленого статтею 257 ЦК України.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ураховуючи викладене, а також беручи до уваги, що ОСОБА_1 до суду першої інстанції було подано заяву про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог статті 267 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку про задоволення заяви.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Беручи до уваги викладене, сума інфляційних втрат та 3% річних підлягають стягненню в межах строку позовної давності за період з 17.07.2012 по 17.07.2015.

За період з 17.07.2012 по 27.02.2015 загальний розмір інфляційних втрат становить 245 166,45 грн., розмір 3% річних становить 53 713 грн.

За період з 28.02.2015 по 02.03.2015 загальний розмір інфляційних втрат складає 36 259,86 грн., за період з 03.03.2015 по 16.03.2015 - 73 848,94 грн., за період з 17.03.2015 по 17.07.2015 - 193 485,42 грн.

Загальний розмір 3% річних за період з 28.02.2015 по 02.03.2015 складає 169 грн.; за період з 03.03.2015 по 16.03.2015 - 731 грн.; за період з 17.03.2015 по 17.07.2015 - 6 853 грн.

Отже, сума інфляційних втрат та сума 3% річних, яка підлягає стягненню в межах строків позовної давності становить 548 760,67 грн. та 61 466 грн.

Враховуючи те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу статті 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики з врахуванням інфляційних втрат та 3% річних - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 інфляційні втрати у розмірі 548 760 (п'ятсот сорок вісім тисяч сімсот шістдесят) грн. 67 коп., 3% річних у розмірі 61 466 (шістдесят одна тисяча чотириста шістдесят шість) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/13155/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2558/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Сирбул О.Ф.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.