АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/294/17 Доповідач - Костів О.З.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Кузьма Р. М., Сташків Б. І.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

з участю представників апелянта - ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4,

представника третьої особи - Лещишин Т.О.,

представника третьої особи - Котельник О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою органу опіки і піклування - виконавчого комітету Тернопільської міської ради в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2017 року у справі за позовом органу опіки і піклування - виконавчого комітету Тернопільської міської ради в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 до ОСОБА_3, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог - ОСОБА_10, Тернопільська загальноосвітня школа №4, приватне підприємство «ТернопільКомСервіс» про позбавлення батьківських прав, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2016 року орган опіки і піклування - виконавчий комітет Тернопільської міської ради в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9, звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_3, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог - ОСОБА_4, Тернопільська загальноосвітня школа №4, приватне підприємство «ТернопільКомСервіс» про позбавлення батьківських прав, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів.

Заявлені вимоги позивач мотивував тим, що неповнолітні ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 перебувають на обліку служби у справах неповнолітніх Тернопільської міської ради як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах. Мати дітей - ОСОБА_3 не виконує свої обов'язки щодо виховання та утримання дітей, що виражається в тому, що під час обстежень житлово-побутових умов проживання дітей виявлявся безлад в квартирі, немитий посуд, відсутність їжі для дітей, періодично діти перебувають самі без нагляду матері. Мати не оплачує борг за надані послуги харчування в школі в розмірі 698 грн., не відвідує батьківські збори, не виявляє інтересу до навчання та виховання дітей в школі і відвідує школу лише після неодноразових вимог педагогів, веде антигромадський спосіб життя, вживає алкогольні напої, порушує громадський порядок.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, поклавши на орган опіки та піклування Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов'язків ОСОБА_3.

Орган опіки і піклування - виконавчий комітет Тернопільської міської ради подав на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом не повно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що позбавлення батьківських прав не є крайнім, а лише тимчасовим заходом впливу на поведінку недобросовісних батьків. Просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовільнити.

В судовому засіданні представники апелянта - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники третіх осіб - Тернопільської ЗОШ №4 - Лещишин Т.О. та ПП «ТернопільКомСервіс» - Котельник О.С. відносно вирішення спору поклалися на думку суду.

Третя особа - ОСОБА_4 проти позбавлення відповідачки батьківських прав заперечив та суду пояснив, що в даний час її поведінка змінилася в кращу сторону.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка визнала свої помилки та зобов'язалася приділяти більше уваги дітям, шкодує про вчинене. Крім того, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

Судом встановлено наступні обставини.

У шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_10 народилося четверо дітей:

- ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,

- ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2,

- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,

- ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідачка до жовтня 2016 року проживала в кватирі АДРЕСА_1, житлова площа 28.4 кв.м., на 5 поверсі, разом з трьома її неповнолітніми дітьми - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4. З жовтня 2016 року в квартирі також проживає ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Протягом 2014 -2016 р.р. службою у справах дітей проводилося обстеження житлово-побутових умов з метою вивчення умов проживання дітей по АДРЕСА_1. Зокрема, під час обстежень, було встановлено:

- 05 березня 2014 року - санітарно-гігієнічні умови задовільні, в квартирі проходить ремонт, діти мають місце для сну, робочий стіл, шкільне приладдя, одяг та взуття;

- 11 вересня 2015 року - незадовільні санітарно-гігієнічні умови, зокрема, в кімнаті немитий посуд, в холодильнику з продуктів харчування тільки домашній сир та залишки супу, хоча є продукти для приготування їжі, в квартирі не завершено ремонт, діти мають місце для сну, робочий стіл, шкільне приладдя, одяг та взуття, двоє дітей - ОСОБА_8 та ОСОБА_10, перебували вдома без нагляду;

- 28 вересня 2015 року - незадовільні санітарно-гігієнічні умови - в квартирі брудно, наявний немитий посуд, діти перебувають на навчанні, в квартирі була тільки мати - ОСОБА_3, діти мають місце для сну, робочий стіл, шкільне приладдя, одяг та взуття;

- 18 серпня 2016 року - в квартирі брудно, речі порозкидані, стійкий неприємний запах, відсутня приготовлена їжа, відсутні продукти харчування, діти мають місце для сну, робочий стіл, шкільне приладдя, одяг та взуття. Також з'ясовано, що неповнолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_4 перебувають в селі у батька, мати на роботі, в кімнаті присутня неповнолітня ОСОБА_8;

- 07 вересня 2016 року - в квартирі не прибрано, брудно, розкидані речі, з приготовленої їжі - тільки борщ, діти мають місце для сну, робочий стіл, шкільне приладдя, одяг та взуття;

- 13 вересня 2016 року - умови проживання задовільні, наявний борг за житлово-комунальні послуги, діти мають місце для сну, робочий стіл, шкільне приладдя, одяг та взуття;

- 27 вересня 2016 року - в квартирі безлад, не прибрано, стійкий неприємний запах, діти мають місце для сну, робочий стіл, шкільне приладдя, одяг та взуття;

- 04 жовтня 2016 року - умови проживання задовільні, в квартирі прибрано, помитий посуд, діти мають місце для сну, робочий стіл, шкільне приладдя, одяг та взуття.

Відповідно до інформації Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 від 07 жовтня 2016 року №237, у вказаному навчальному закладі навчаються неповнолітні ОСОБА_9 - учень 1-А класу, ОСОБА_4 - учень 3-Б класу, ОСОБА_8 - учениця 9-Б класу, ОСОБА_7 - учениця 11-А класу. Мати ОСОБА_3 на батьківські збори жодного разу не з'явилася, приходила в школу лише після неодноразових дзвінків класного керівника або соціального педагога, на телефонні дзвінки не завжди відповідала, навчанням дітей не цікавилася. Діти з листопада 2015 року по травень 2016 року були забезпечені безкоштовним харчуванням, як малозабезпечена сім'я, однак після цього батьки не представили довідки про малозабезпеченість на 2016-2017 роки.

Відповідно до інформації КУТОР «Тернопільський обласний наркологічний диспансер» від 10 листопада 2016 року ОСОБА_3 перебуває на профілактичному обліку та перебувала на лікуванні з 10 листопада 2015 року по 11 листопада 2015 року із діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, гостра алкогольна інтоксикація із комою».

Відповідно до інформації ГУНП в Тернопільській області від 06 грудня 2016 року ОСОБА_3 притягувалася до адміністративної відповідальності: 24 серпня 2016 року - за ч.1 ст.182 КУпАП (порушення тиші в громадських місцях та населених пунктах) та 16 червня 2016 року - за ч.1 ст.178 КУпАП (розпивання пива, алкогольних напоїв у громадських місцях), є підозрюваною по кримінальному провадженню за ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини від 07 жовтня 2016 року №288 визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до висновку органу опіки і піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 09 листопада 2016 року, орган опіки і піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У п.п.15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Крім того, відповідно до змісту принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, на який послався суд, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2010 року у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06), суд звернув увагу, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). (п.49).

Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» (Wallova and Walla v. the Czech Republic), N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки» (Havelka and Others v. the Czech Republic), N 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу «К.А. проти Фінляндії» (K.A. v. Finland), N 27751/95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I).

Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу «Мозер проти Австрії» (Moser v. Austria), N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі «Валлова і Валла проти Чеської Республіки», пп. 73-76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). (пункт 50 рішення)

Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97).

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про доведеність факту неналежного виконання своїх обов'язків щодо виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, що підтверджується показами свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_13, про те, що відповідачка залишала дітей на кілька днів без догляду, зловживає алкогольними напоями та допускає спілкування з дітьми в нетверезому вигляді, інформацією зі школи про те, що ОСОБА_3 не відвідувала батьківські збори дітей, не цікавилася навчанням дітей, допускала заборгованість за харчування дітей в школі, тощо.

Крім того, суд першої інстанції вірно врахував те, що відповідачка визнала свої помилки та зобов'язується приділяти більше уваги дітям, шкодує про вчинене, на даний час діти перебувають на утриманні та вихованні батька.

Судом першої інстанції в судовому засіданні встановлено, що неповнолітня ОСОБА_7 не підтримує позов, заявлений в її інтересах службою у справах дітей. Також, ОСОБА_8 взагалі висловилася проти позбавлення її матері батьківських прав щодо неї та її братів та сестер.

Відповідно до ст.12 Конвенції прав дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Колегія суддів не погоджується з посиланням апелянта про те, що позбавлення батьківських прав не є крайнім заходом впливу, оскільки дане твердження не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення в інтересах дитини.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу органу опіки і піклування - виконавчого комітету Тернопільської міської ради - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.З. Костів