Єдиний унікальний номер 741/412/17
Провадження № 2/741/267/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 26 травня 2017 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Жирка О.В.,

позивача та її представника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на житловий будинок,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік - ОСОБА_4, який на день смерті проживав і був зареєстрований у АДРЕСА_1. Вона (позивач) на час відкриття спадщини після смерті чоловіка була зареєстрована та постійно проживала з ним за зазначеною адресою. Її (позивача) та ОСОБА_4 син - ОСОБА_3 значиться зареєстрованим у АДРЕСА_1, але більше ніж 15 років за цією адресою не проживає, тобто не може вважатися таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частину житлового будинку № АДРЕСА_1, який відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року у зазначеному житловому будинку були зареєстровані лише вона (позивач) та її чоловік. Нотаріус відмовив їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку, яка належала ОСОБА_4

ОСОБА_2 просила суд встановити факт про те, що ОСОБА_3 не проживав постійного разом із ОСОБА_4 на час відкриття спадщини після смерті останнього, а також визнати за нею право власності (1/2 частина в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 + 1/2 частина, як членом колишнього колгоспного двору) на житловий будинок № АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з мотивів, які зазначені у позовній заяві, просили їх задовольнити.

У судове засідання ОСОБА_3 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти.

У судове засідання представник Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з'явився, секретар сільської ради подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі їх представника за наявними у справі матеріалами.

Суд розглядає справу у відсутності відповідачів за наявними у справі доказами.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 дала показання про те, що ОСОБА_3 останні 15 років постійно проживає у квартирі дружини в м. Києві. За ці роки у с. Мрин Носівського району Чернігівської області не приїжджав, батьків не відвідував, на похорони батька не приїжджав, хоча повідомлявся про це по телефону. Вимоги банків про повернення кредитів приходять на адресу його реєстрації, хоча фактично він там не проживає більше 15 років.

Вислухавши пояснення позивача, її представника, допитавши свідка, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що підтверджується довідками Мринської сільської ради № 186/3-14 від 20 лютого 2017 року (а.с. 10) та № 03-14/250 від 16 березня 2017 року (а.с. 11).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

За таких обставин ОСОБА_2 та ОСОБА_4 належало по 1/2 частині житлового будинку № АДРЕСА_1, як членам колишнього колгоспного двору.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не зареєстрували у встановленому порядку право власності на належний їм житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 за життя заповіту не складав, спадкова справа після його смерті не заводилася, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 3 травня 2017 року (а.с. 27-28).

Таким чином, спадкування після смерті ОСОБА_4 здійснюється за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З копії свідоцтва про одруження (а.с. 9) вбачається, що ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, а тому в силу ст. 1261 ЦК України має право на спадкування після його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 на день смерті був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1. Разом з ним за вказаною адресою були зареєстровані дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3, що підтверджується копією довідки Мринської сільської ради № 188/03-16 від 20 лютого 2017 року (а.с. 13).

Відповідно до частини 1, 6 ст. 29, ч. 1 ст. 379 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло (житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них), в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Пунктом 23 постанови Пленум Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 більше п'ятнадцяти років не проживає по місцю реєстрації, а саме в АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Мринської сільської ради № 187/3-14 від 20 лютого 2017 року (а.с. 12), показаннями свідка та поясненнями позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту не проживання ОСОБА_3 разом із ОСОБА_4 на час відкриття спадщини після смерті останнього має для ОСОБА_2 юридичне значення, так як дозволить їй реалізувати своє право, як єдиного спадкоємця за законом, який прийняв спадщину, на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4

Законом не визначено іншого порядку встановлення цього факту.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на житловий будинок, суд виходить з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла його дружина ОСОБА_2

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину вищезазначеного житлового будинку, яка належала померлому ОСОБА_4, у зв'язку із відсутністю на будинок чинного правовстановлюючого документа, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 289/02-31 від 14 березня 2017 року (а.с. 14).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 позбавлена можливості зареєструвати за собою право власності на належну їй частину вищезазначеного житлового будинку у зв'язку з тим, що Центр надання адміністративних послуг Носівської РДА не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору, що підтверджується повідомленням від 4 травня 2017 року (а.с. 32).

З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок № АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а.с. 15-15-17).

Аналізуючи добуті й досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на житловий будинок також підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст. ст. 392, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 213, 215, 256 ЦПК України, постановою Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на час відкриття спадщини постійно не проживав у АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку № АДРЕСА_1, загальною площею 48,3 кв. м, житловою площею 24,4 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку № АДРЕСА_1, загальною площею 48,3 кв. м, житловою площею 24,4 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами, як членом колишнього колгоспного двору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.В.Киреєв