Справа № 591/1112/17
Провадження № 2/591/1254/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі - Гребенькової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про спонукання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, якій обґрунтовує тим, що вона є власником ? частининежитлового приміщення площею 199,8 кв.м., яке розташоване у м. Суми по вул. Охтирська, 18. 01 січня 2012 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди за яким вона передала в оренду відповідачу на невизначений строк належне їй нежитлове приміщення площею 99,9 кв.м.. Договором визначено, що сторони можуть відмовитися від договору, попередивши про це іншу сторону договору за два місці. 18 травня 2015 року вона направила відповідачу повідомлення про звільнення орендованого приміщення, але відповідач відмовився це робити і до цього часу приміщення не звільнив. Тому просить зобовязати відповідача звільнити належне їй на праві власності нежитлове приміщення.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Позивач також зазначила, що безоплатний договір оренди було тому, що дружина відповідача (чи його співмешканка) це донька її чоловіка. Також пояснила, що була усна домовленість з відповідачем, що останній буде надавати кошти їй на лікування. Такі умови були у звязку з тим, що була усна домовленість що відповідач через 3 роки викупить у неї приміщення, однак відповідач цього не зробив. Зазначила, що орендну плату відповідач ніколи не сплачував.

Відповідач подав письмові заперечення в яких просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивач подала негаторний позов в якому вимагає спонукання відповідача до виконання договірного зобовязання.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав письмові заперечення та відмовився надавати суду буд-які пояснення, посилаючись на ст. 63 Конституції України.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши фактичні обставини у межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про право власності (а.с. 11) та реєстраційного посвідчення (а.с. 12) підприємцю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12.02.1996 року на праві власності належить ? частина приміщення загальною площею 199,8 кв.м., яке розташоване у м. Суми по вул. Охтирська, 18.

Зважаючи на положення ч. 1 ст. 2 ЦК України в аспекті положень визначених в Главі 5 ЦК України, майно набуте та належні фізичній особі підприємцю є власністю самої цієї фізичної особи.

01 січня 2012 року між позивачем(як фізичною особою) та відповідачем було укладено договір оренди (а.с. 13-15). За умовами вказаного договору орендодавець передала в оренду орендарю нежитлове приміщення площею 99,9 кв.м., яке розташоване у м. Суми по вул. Охтирська, 18 (п.1.1). Майно вважається переданим з моменту підписання Акту прийому передачі (п. 2.3). У разі припинення договору оренду Орендар має обовязком повернути орендоване майно (п. 3.2). відповідно до п. 8.1 Договору, він укладений на невизначений строк, але кожна із сторін договору може відмовитися від Договору письмово попередивши про це другу сторону за два місці (п. 8.2). Умовами договору не передбачалася сплата орендної плати.

01 січня 2012 року позивачем та відповідачем підписаний Акт прийому передачі орендованого нежитлового приміщення відповідачем (а.с. 16)

Відповідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як вже зазначалося судом договором оренди передбачено, що він укладений на невизначений строк строк.

Відповідно до положень ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Також встановлено, що 21 травня 2015 року позивач своїм листом від 18.05.2015 року з посиланням на положення п. 8.2 Договору предявила вимогу відповідачу звільнити орендоване приміщення. (а.с. 35) Відповідач отримав вказаний лист, але відмовився звільняти орендоване приміщення з посиланням на те, що договір оренди не розірвано, даний договір укладено на невизначений час та заборону односторонньої відмови від зобовязання. (а.с. 36)

Наведені вище обставини встановлені судом з копії наданих позивачем документів, що наведені вище. Відповідач не надав суду жодних доказів на спростування вказаних документів та наведених в них обставин.

Аналіз змісту листа позивача (а.с. 35) в аспекті умов Договору оренди, що був укладений сторонами, вказує на те, що позивач, направивши 15 травня 2015 року відповідачу листа, повідомила останнього про відмову від договору оренди.

Відповідач, отримавши 21 травня 2015 таке повідомлення орендаря (про що свідчить повідомлення (а.с. 35 зв бік та лист на а.с. 36), відмовився виконувати взяте на себе зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи позивач (орендодавець) передав відповідачу нежитлове приміщення відповідно до акту прийому-передачі від 01 січня 2012 року (а.с. 16).

Пунктом 2.3 Договору оренди зворотній порядок передачі приміщення від відповідача до позивача також повинен здійснюватись на основі акту прийому-передачі, такий акт суду не наданий і відповідачем не доведено, що він вчинив передбачені законом та договором заходи для виконання цієї умови в двохмісячний строк з часу отримання попередження від орендаря.

Посилання відповідача та його представника на невірне обрання позивачем способу захисту не заслуговує на увагу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За положеннями ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 ЦК України.

Відповідно до ст. 13 ЦК України особа здійснює цивільні права у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов).

Такій спосіб захисту може бути обраний позивачем за умови, що він є власником речі, відповідач допустив протиправну поведінку, яку триває на час подачі позову, а також між сторонами відсутні зобовязальні відносини.

Як встановлено та зазначено судом, позивач є власником спірного нежитлового приміщення, відповідач у супереч вимогам закону тривалий час починаючи з 22 липня 2015 року ( в тому числі на час розгляду справи у суді) без належних до того правових підстав використовує належне на праві власності позивачу приміщення та відмовляється його звільняти.

При цьому суд вважає, що позивач вірно послався на положення ст. 391 ЦК України, обґрунтовуючи свій позов, оскільки негаторним є також позов власника про усунення перешкод у здійсненні користування майном відповідачем, у якого існувала підстава для цього, але вона згодом відпала.

Як встановлено судом, після припинення дії договору (а саме з 22 липня 2015 року) відповідач без належних до того правових підстав тривалий час продовжує використовувати належне позивачу на праві власності нежитлове приміщення.

Подані відповідачем копії рахунку на оплату (а.с. 55), видаткова накладна (а.с. 56), копії виписок з банківських рахунків (а.с. 57,58) та копії документів з приводу встановлення лічильника води в орендованому приміщенні не впливають на наслідки розвязання спору між сторонами, оскільки не спростовують надані позивачем докази щодо протиправності поведінки відповідача з приводу використання належного позивачу приміщення без відповідної правової підстави для цього.

За наведених вище обставин, суд приходить до висновки про обґрунтованість заявленого позивачем позову. У звязку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені по справі судові витрати в розмірі 640 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зобовязати фізичну особу підприємця ОСОБА_2 звільнити належне на праві власності ОСОБА_1 нежитлове приміщення, що розташоване у м. Суми по вул. Охтирська, 18.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. в рахунок відшкодування понесених по справі судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

суддя