Ухвала

іменем україни

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Умнової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів за депозитом, процентів та пені, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року та за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва

від 21 квітня 2016 року,

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), мотивуючи тим, що 26 грудня 2013 року між ПАТ КБ«ПриватБанк» та нею булапідписана заява та укладений договір вклад «СТАНДАРТ», відповідно до умов якого остання розмістила на депозитному рахунку суму вкладу в розмірі 20 000 доларів США, на умовах, визначених договором, строком до 26 грудня 2014 року включно.

Наприкінці березня 2014 року відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» в Автономній Республіці Крим припинили обслуговування клієнтів, офіси були закриті, а 25 березня 2014 року відповідач через свій офіційний сайт повідомив про впровадження «нібито» банківських канікул та зазначив також про неможливість відновній операції по карткам і рахунках своїх клієнтів внаслідок відсутності легітимної законодавчої бази для діяльності банківської системи у Криму. Протягом наступних місяців неможливо було ані з'ясувати нічого конкретного, щодо долі вкладу, умов та місця його повернення, ані отримати виписку за рахунком, тощо.

26 грудня 2014 року сплив строк розміщення вкладу. У листопаді - грудні 2014 року позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням повідомити про відділення банку поза межами Автономної Республіки Крим де можна отримати вклад та нараховані по ньому відсотки.

У листах від 19 листопада 2014 року, банк, з посиланням на постанову НБУ № 260, повідомив позивачу, що на території Автономної Республіки Крим банк припинив свою діяльність, а відповідальність за відшкодування завданої матеріальної шкоди в зв'язку з тимчасовою окупацією покладається на Російську Федерацію

Зазначала, що вона повідомила відповідача, що не укладала і не має наміру укладати ніяких договорів щодо передачі вимоги за своїм вкладом працюючої на території Автономної Республіки Крим автономній некомерційної організації «Фонд захисту вкладників» та отримувати від організації держави-окупанта компенсації депозитних коштів.

Ураховуючи наведене, просила стягнути з ПАТ «КБ «Приватбанк» на свою користь грошові кошти у валюті вкладу, у загальному розмірі

31 468,97 доларів США.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня

2016 року задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 суму вкладу в розмірі 20 000 доларів США, що еквіваленто 533 800 грн, суму відсотків під час дії вкладу в розмірі 1 998,36 доларів США, що еквівалентно 53 336,22 грн, суму відсотків за час прострочення виконання зобов'язання у розмірі 1 938,30 доларів США, що еквівалентно 51 733,22 грн, 3% річних за час прострочення зобов'язання у розмірі 639 доларів США, що еквівалентно 17 054,91 грн та пеню за прострочення надання фінансової послуги у сумі

21 282,25 доларів США, що еквівалентно 568 023,25 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 суми відсотків за час прострочення виконання зобов'язання в розмірі 1 938,30 доларів США, що еквівалентно 51 733,22 грн змінено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 суму відсотків за час прострочення виконання зобов'язання після закінчення строку дії договору в розмірі 193,83 доларів США, що еквівалентно

5 173,32 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з

ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 пені за прострочення надання фінансової послуги в розмірі 21 282,25 доларів США, що еквівалентно 568 023,25 грн скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалені в справі судові рішення в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким позов залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суди виходили з того, що на порушення умов укладеного договору депозиту, який позивачем доведено, відповідач не повернув останньому депозитні кошти з нарахованими на них відсотками, що, крім іншого, є підставою для застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦПК України.

Проте повністю з такими висновками погодитися не можна з наступних підстав.

Установлено, що 26 грудня 2013 року між та ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 була підписана заява та укладений договір вклад «СТАНДАРТ», відповідно до умов якого остання розмістила на депозитному рахунку суму вкладу в розмірі 20 000 доларів США, строком до 26 грудня 2014 року включно, зі сплатою 10 % річних, що зараховуються на рахунок/картку.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась на те, що в березні 2014 року банк в односторонньому порядку припинив виконання договірних зобов'язань, а її неодноразові звернення про повернення суми вкладу та відсотків залишені без задоволення.

У свою чергу відповідач вказував, що банк втратив свої активи на цій території, не має доступу до свого майна, призначеного для діяльності банківської установи на території Автономної Республіки Крим, а також не має доступу до створених у відповідних відділеннях банку на цій території документів - договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з п. 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України

від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528, яка прийнята на заміну Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-118цс14 від 16 листопада

2016 року №6-1286цс16 відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч. 2 ст. 64 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

У рішенні суд зазначив, що ним установлено факт укладення ОСОБА_3 з ПАТ «КБ «ПриватБанк» договорів та факти внесення позивачем грошових коштів у заявленому нею розмірі, що підтверджується відповідним платіжним документом.

Разом з тим, ці факти встановлено на підставі наданих позивачем копій документів, без їх перевірки на предмет належності та допустимості як доказів з огляду на обов'язкові реквізити, передбачені профільними нормативними актами Національного банку України для документів, що підтверджують приймання банком готівки. Суд не забезпечив можливості проведення всебічного, повного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, не надав оцінки належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності. Суд зазначив у рішенні про надані ОСОБА_3 докази, але не відобразив результатів їх оцінки (ст. 212 ЦПК України).

Матеріали справи оригіналів наведених вище документів не містять, а наявні їх копії, в установленому законом порядку, не завірені.

Крім того, суди належним чином не перевірили доводи відповідача про можливе подальше звернення позивача за виплатами до автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників», що призведе до подвійного стягнення суми депозиту.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька
М.К. Гримич

О.В. Кафідова

О.В. Умнова