У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2017 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі

головуючого судді Гришко О.Я.,

при секретарі судового засідання Федорині А.А.

розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» на рішення/дії державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, боржник: ОСОБА_1, -

в с т а н о в и в:

21 лютого 2017 року до Оржицького районного суду Полтавської області надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» на рішення/дії державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

У скарзі зазначено, що 23.01.2012 року Оржицьким районним судом Полтавської області було видано виконавчі листи № 2/1623/34/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 143754,24 грн. та судового збору в розмірі 1437,56 грн. 05.12.2013 року Оржицьким районним судом Полтавської області постановлено ухвалу по справі № 2/1623/34/12 про заміну сторони виконавчого провадження, з ПАТ «Перший Український міжнародний банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ».

25.12.2015 року державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавчі провадження №49731250 та №49732270 з примусового виконання виконавчих листів 2/1623/34/12, виданих Оржицьким районним судом Полтавської області 31.01.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АНСУ» заборгованості в розмірі 143754,24 грн. та судового збору в розмірі 1437,56 грн. Зазначені матеріали виконавчого провадження були направлені до ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві за місцем зберігання арештованого майна боржника, а саме, автомобіля НОМЕР_1, який в послідуючому був реалізований. Стягувачу в рахунок погашення заборгованості 19.09.2016 року було перераховано кошти у розмірі 51175,00 гривень за виконавчим провадженням № 49731250. При цьому за виконавчим провадженням № 49732270 заборгованість взагалі не була погашена незважаючи на те, що 27.05.2016 року державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві була винесена постанова про об'єднання виконавчих проваджень № 49731250 та №49731250 у зведене виконавче провадження № 51263318.

Як зазначає заявник, державним виконавцем було порушено встановлений п. 2 ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» порядок розподілу стягнутих з боржника коштів, згідно якого стягнуті кошти повинні бути розподілені пропорційно до належної для стягнення суми, а за виконавчим провадженням № 49732270 заборгованість взагалі не була погашена.

Заявник у скарзі вказує, що 08.02.2017 року представником ТОВ «АНСУ» отримано постанову Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві про закінчення виконавчого провадження від 22.12.2016 року на підставі п. 15 ч. 1. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». На думку стягувача вищезазначена постанова про закінчення виконавчого провадження була винесена з порушеннями норм матеріального та процесуального права у зв'язку з наступним.

Згідно з п. 15 ч. 1. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки. Заявник вказує, шо зазначений више автомобіль боржника не перебував у стягувача в заставі, а тому положення п. 15 ч. 1. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» взагалі не могли бути підставою для закінчення виконавчого провадження. До того ж, відповідно до ч. 3. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, а не стягувачеві, як відбулося у даному випадку. Таким чином, застосування п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» як підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №49731250 та направлення її разом з оригіналом виконавчого документу на адресу стягувача є грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім того, на думку заявника, державним виконавцем було порушено вимоги «Інструкції з організації примусового виконання рішень», зокрема, на виконавчому документі не проставлені відмітки про залишок нестягнутої суми, сума стягнутого виконавчого збору, суми стягнутої основної винагороди приватного виконавця (відмітка засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою); не було долучено до виконавчого документу ухвали Оржицького районного суду Полтавської області від 05.12.2013 року про заміну сторони виконавчого провадження з ПАТ «Перший Український міжнародний банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ». Крім того, зазначає заявник, всупереч вимогам п. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення, станом на день звернення зі скаргою до суду стягувачу не надані відомості щодо стану виконання виконавчого провадження №49732270 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АНСУ» судового збору в розмірі 1437,56 грн., яке входило до складу зведеного виконавчого провадження № 51263318.

Посилаючись на вищевикладені обставини скаржник Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» просить суд скасувати постанову Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 22.12.2016 року про закінчення виконавчого провадження № 49731250 з примусового виконання виконавчого листа № 2/1623/34/12, виданого Оржицьким районним судом Полтавської області 31.01.2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АНСУ» заборгованості в розмірі 143754,24 грн. Зобов'язати відповідального державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві поновити виконавче провадження та вжити заходів з примусового виконання виконавчого листа № 2/1623/34/12, виданого Оржицьким районним судом Полтавської області 31.01.2013 року, направлених на стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АНСУ» заборгованості в розмірі 143754,24 грн. відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та зобов'язати відповідального державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві повідомити стягувача про стан виконавчого провадження № 49732270 з примусового виконання виконавчого листа № 2/1623/34/12, виданого Оржицьким районним судом Полтавської області 31.01.2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АНСУ» судового збору в розмірі 1437,56 грн., а також про дотримання положень п. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

В судове засідання представник скаржника Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» не зявився, направив до суду клопотання, в якому скаргу підтримав та просить розглянути справу без участі їх представника.

Представник органу виконання судового рішення Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві та боржник за виконавчим провадженням ОСОБА_1 в судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, прохань про відкладення розгляду справи суду не направляли, в матеріалах справи є відомості про належне повідомлення їх про місце і час проведення судового засідання.

Суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, керуючись при цьому ст. 197 ЦПК України.

Суд, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 31 січня 2013 року Оржицьким районним судом Полтавської області було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 5337688 від 05.04.2007 р. в загальному розмірі 17992 доларів США 22 цента (а.с. 3).

Також, 31 січня 2013 року Оржицьким районним судом Полтавської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Перший Український міжнародний банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1437 гривень 56 копійок (а.с. 5).

05 грудня 2013 року згідно ухвали Оржицького районного суду Полтавської області замінено стягувача у виконавчому провадженні - Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» на стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (місцезнаходження: 01015, м. Київ, вул. Лейпцігська, 3-А) (а.с. 6).

05.10.2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оржицького районного управління юстиції ОСОБА_2 проведено перерахунок заборгованості на національну валюту України у відповідності до курсу, встановленого Національним банком України долара США до української гривні станом на 23.01.2012 року, що у перерахунку склав 143754,24 грн. (а.с. 4).

Постановами державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві від 25.12.2015 року відкрито виконавчі провадження №49731250 та №49732270 за вищевказаними виконавчими листами (а.с. 7, 8). 27.05.2016 року виконавчі провадження №49731250 та №49732270 обєднано у зведене виконавче провадження №51263318 (а.с. 9).

У постанові державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві про закінчення виконавчого провадження від 22.12.2016 року зазначено, що коштів, що надійшли від реалізації, не достатньо для задоволення вимог, на підставі п. 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавчий лист №2/1623/34/12, виданий Оржицьким районним судом Полтавської області 31.01.2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АНСУ» боргу у розмірі 143754 грн. 24 коп., необхідно повернено стягувану (а.с. 10).

Копію цієї постанови заявник отримав 08.02.2017 року (а.с. 11). Поштове відправлення зі скаргою заявника було здане на підприємство поштового звязку 16.02.2017 року (а.с. 14).

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суди розглядають справи за такими скаргами за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими ст. 386 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересована особа залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси. За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам ст.ст. 210, 213, 387 ЦПК України.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки. Відповідно до ч. 3. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Таким чином, посилання державного виконавця на п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» як на підставу для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №49731250 є незаконним, оскільки реалізований автомобіль не перебував у заставі. Незаконним є і зазначення в цій постанові про направлення її разом з оригіналом виконавчого документу на адресу стягувача, оскільки, у разі закінчення виконавчого провадження виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Таким чином, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження підлягає скасуванню.

Вимоги ж скаржника про зобов'язання відповідального державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві поновити виконавче провадження та вжити заходів з примусового виконання виконавчого листа № 2/1623/34/12, виданого Оржицьким районним судом Полтавської області 31.01.2013 року, направлених на стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АНСУ» заборгованості в розмірі 143754,24 грн. відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та про зобовязання відповідального державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві повідомити стягувача про стан виконавчого провадження № 49732270 з примусового виконання виконавчого листа № 2/1623/34/12, виданого Оржицьким районним судом Полтавської області 31.01.2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АНСУ» судового збору в розмірі 1437,56 грн., а також про дотримання положень п. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.

Таким чином, законодавцем передбачений певний порядок дій державного виконавця у разі скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, який крім іншого, передбачає відновлення виконавчого провадження, вжиття відповідних заходів щодо примусового виконання рішень. Суд приходить до висновку, що задоволення вимог заявника в цій частині є передчасним. У разі порушення державним виконавцем вимог ст.ст. 18, 41 Закону України «Про виконавче провадження», відповідна бездіяльність останнього може бути оскаржена, зокрема, у судовому порядку.

Заявляючи вимоги про зобов'язання відповідального державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві повідомити стягувача про стан виконавчого провадження № 49732270 з примусового виконання виконавчого листа № 2/1623/34/12, виданого Оржицьким районним судом Полтавської області 31.01.2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АНСУ» судового збору в розмірі 1437,56 грн., а також про дотримання положень п. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», заявник зсилається на зміст ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно цієї норми копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. Проте, системний аналіз вказаних норм дає підстави зробити висновок про те, що в даному випадку не йдеться про обовязок державного виконавця повідомляти стягувача про стан виконавчого провадження та про дотримання державним виконавцем положень ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження». В даному випадку йдеться про обовязок державного виконавця доводити до відома сторін та інших учасників виконавчого провадженнякопій постанов виконавця та інших документів виконавчого провадження (документів виконавчого провадження). Тому в цій частині вимоги заявника до задоволення не підлягають.

Інші пояснення заявника не відносяться до предмету скарги, оскільки заявником не заявляються вимоги, повязані з порушенням державним виконавцем вимог ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» щодо порядку розподілу стягнутих з боржника коштів при наявності на виконанні кількох виконавчих документів. Заявником також не заявляються вимоги, повязані з порушенням вимог «Інструкції з організації примусового виконання рішень»: щодо непроставлення на виконавчому листі відміток про залишок нестягнутої суми, про суму стягнутого виконавчого збору, суму стягнутої основної винагороди приватного виконавця; щодо недолучення до виконавчого документу ухвали Оржицького районного суду Полтавської області від 05.12.2013 року про заміну сторони виконавчого провадження з ПАТ «Перший Український міжнародний банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ».

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення скарги заявника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 208, 210, 293, 386-387 ЦПК України, ст. 18, 39, 41 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» на рішення/дії державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, боржник: ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Скасувати постанову Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 22.12.2016 року про закінчення виконавчого провадження № 49731250 з примусового виконання виконавчого листа № 2/1623/34/12, виданого Оржицьким районним судом Полтавської області 31.01.2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АНСУ» заборгованості в розмірі 143754,24 грн.

3. В іншій частині вимог відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя