Справа № 165/1510/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М.М.
Провадження № 22-ц/773/393/17 Категорія: 50 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Осіпука В.В.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Нововолинського міського суду від 03 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Нововолинського міського суду від 03 лютого 2017 року позов задоволений частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Володимир-Волинського Волинської області в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 серпня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 500 (п'ятсот) грн. судових витрат понесених на правову допомогу.

В решті позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, покликаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині розміру аліментів, судового збору, витрат на правову допомогу та стягнути з нього на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1/8 частини його заробітку, 275 грн. судового збору в дохід держави, відмовити в стягненні понесених витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 квітня 2012 року (а.с.3). Від шлюбу в них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком якого є відповідач ОСОБА_3 (а.с.107). Неповнолітній ОСОБА_4 проживає з матір'ю ОСОБА_1, згоди щодо утримання дитини сторони не дійшли.

24 вересня 2016 року відповідач ОСОБА_3 вдруге зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 (а.с. 97). ІНФОРМАЦІЯ_4 від шлюбу в них народилася дочка ОСОБА_6, батьком якої є відповідач ОСОБА_3(а.с.96).

Судом також встановлено, що відповідач працює начальником охорони сторожової ТзОВ «Гербор-холдінг», отримує заробітну плату, що значно перевищує мінімальну (а.с.101-104).

Згідно з ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей , або непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Із роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.

Враховуючи наведені вимоги закону, встановлені обставини справи, суд прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

При визначенні розміру аліментів суд врахував, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, матеріальне становище платника аліментів, стан його здоров'я (а.с.82-87), перебування на його утриманні малолітньої дочки від іншого шлюбу та обґрунтовано визначив до стягнення з відповідача в користь позивача аліменти в розмірі ? частини від його заробітку (доходу).

Рішення в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог не оскаржується.

Доводи апелянта про те, що суд при визначенні розміру аліментів не врахував його майнового стану, стану його здоров'я, що на його утриманні перебуває дружина та донька від іншого шлюбу не заслуговують на увагу, оскільки саме ці обставини і враховані судом при визначенні розміру аліментів на утримання дитини.

Разом з тим відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча враховуючи його матеріальне становище, може та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини.

Твердження відповідача про те, що він хворіє, потребує постійного лікування, а тому немає можливості сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судом не заслуговують на увагу, так як відповідачу група інвалідності не встановлена, він є працездатною особою та у відповідності до вимог закону зобов'язаний утримувати свою неповнолітню дитину.

Крім того оплата відповідачем комунальних послуг, наявність боргових зобов'язань по договору безпроцентної позики не мають істотного значення для визначення розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги в частині розміру стягнутого в доход держави судового збору є безпідставними, оскільки при визначенні розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в доход держави судом дотримано вимоги Закону України «Про судовий збір» та ст. 88 ЦПК України. Розмір судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. визначений судом пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/4 частини його заробітку.

Покликання відповідача на відсутність підстав для стягнення з відповідача в користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 500 грн. не заслуговують на увагу, оскільки вирішуючи питання про відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу судом правильно застосовані положення ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та враховані наявні в матеріалах справи докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги від 14 листопада 2016 року, розрахунок витрат на правову допомогу, квитанція про сплату коштів за надання правової допомоги в розмірі 1000 грн.( а.с. 41-44).

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, яке ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити, а рішення Нововолинського міського суду від 03 лютого 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді