Справа № 703/525/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2017 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Опалинської О.П.

за участі секретаря судового засідання Литвин Г.Т.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання права власності в порядку спадкування, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що 10 липня 2011 року померла його мати ОСОБА_3, а він ОСОБА_2 є її єдиним спадкоємцем, мати за життя склала на нього заповіт на все належне їй майно. Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається із домоволодіння №23 по вул. Миру (Леніна) в с. Балаклея Смілянського району Черкаської області. Державним нотаріусом йому відмовлено в оформленні права на спадщину та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, а тому він змушений звернутися до суду з позовною заявою про визнання за ним права власності на домоволодіння №23 по вул. Миру (Леніна) в с. Балаклея Смілянського району Черкаської області в порядку спадкування за заповітом після смерті матері.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Просив винести рішення на підставі наданих до позовної заяви доказів.

Представник Балаклеївської сільської ради Смілянського району в судове засідання не зявився. Сільський голова Балаклеївської сільської ради надіслав до суду заяву в якій справу просить розглянути без участі представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечує.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву ОСОБА_2 такою, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

10 липня 2011 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР №229957, яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Смілянському району реєстраційної служби Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області 9 квітня 2014 року (а.с.3).

ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯГ №205486, яке видане 24 липня 1952 року Смілянським бюро ЗАГС (а.с.10).

Як вбачається із заповіту посвідченого секретарем виконкому Балаклеївської сільської ради Смілянського району ОСОБА_4 18 березня 1997 року ОСОБА_3 все своє майно заповіла синові, ОСОБА_2В.(а.с.14).

Відповідно до довідки №200 виконавчого комітету Балаклеївської сільської ради Смілянського району від 1 лютого 2017 року згідно погосподарської книги №13 за 2016-2020 роки за померлою ОСОБА_3 обліковується один житловий будинок з надвірними спорудами в с. Балаклея Смілянського району Черкаської області по вул. Миру (Леніна), 23 (а.с.5).

Згідно технічного паспорта на будинок №23 по вул. Миру (Леніна) в с. Балаклея Смілянського району Черкаської області спірний будинок побудований у 1965 році (а.с.7,9).

Постановою від 17 лютого 2017 року державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння №23 по вул. Миру (Леніна), 23 в с. Балаклея Смілянського району Черкаської області в звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на будинок (а.с.17).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: у тому числі визнання права.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особа яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обовязки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 7 грудня 1990 року №533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5 та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на житловий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до вищевказаного листа якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Отже, суд вважає доведеними обставини щодо належності на праві приватної власності будинку №23 по вул. Миру (Леніна) в с. Балаклея Смілянського району Черкаської області спадкодавцю ОСОБА_3 відповідно до наявних в матеріалах цивільної справи довідки №200 виконавчого комітету Балаклеївської сільської ради від 1 лютого 2017 року та технічного паспорта на будинок від 17 квітня 2014 року.

Однак, відповідно до вищевказаного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, окрім доведення під час судового розгляду справи вищевказаних обставин, зокрема належності майна на праві приватної власності спадкодавцеві, предметом доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) у зазначеній категорії справ є і інші обставини, які можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази (ч. 1 ст. 137 ЦПК). У разі якщо особи, які беруть участь у справі, не заявляють клопотання про витребування доказів, зокрема, копій документів із спадкової справи, обов'язком суду на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК є роз'яснення наслідків невчинення такої процесуальної дії. Запит суду до нотаріальної контори має стосуватися документів щодо обставин, які підлягають встановленню судом, зокрема, це відомості про осіб, які зверталися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яким видано свідоцтва про право на спадщину, свідоцтво про право на частку в спільному майні подружжя тощо.

Представником позивача не заявлено клопотання щодо витребування копій документів із спадкової справи після смерті ОСОБА_3, яка померла 10 липня 2011 року. За таких обставин суду не надано належних доказів на предмет відсутності інших спадкоємців, окрім позивача після смерті його матері, ОСОБА_3, а також не досліджено заповіт від 18 березня 1997 року згідно якого ОСОБА_3 все своє майно заповіла синові, ОСОБА_2, не надано доказів щодо своєчасного звернення ОСОБА_2 до Смілянської державної нотаріальної контори Черкаської області із заявою про прийняття спадщини у відповідності до ч.1 ст.1270 ЦК України, згідно якої для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 1216, 1218, 1223, 1233, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 1, 8, 10, 15, 57, 58, 60, 62, 64, 209, 212-215, 218 ЦПК України, постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, листом «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Головуючий О.П.Опалинська