Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/6136/16 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.Ю.
№ провадження 22-ц/778/135/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Запорізького муніципального театру-лабораторія «Ві» на рішення Орджонікідзевісього районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Запорізького муніципального театру-лабораторія «Ві» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 05.09.2006 року працювала у відповідача на посаді актриси допоміжного складу. З 01.11.2006 року була прийнята на посаду актриси драми другої категорії.

Рішенням профспілкового комітету 26.02.2012 року була обрана головою профспілкового комітету Запорізького муніципального театру-лабораторії «Ві».

Наказом №17-К від 06.05.2016 року вона була незаконно звільнена на підставі п. 4 ч. 1 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин незважаючи на її численні відзнаки та нагороди отримані під час роботи на протязі десяти років на займаній посаді.

Вважає своє звільнення незаконним, а свою відсутність на роботі 10.04.2016 року поважною, оскільки завчасно, 07.04.2016 року подала заяву з проханням надання їй відпустку без збереження заробітної плати на цей день, через те, що повинна була відїжджати до м. Києва потягом, на який завчасно придбала квиток. Виїзд був пов'язаний із навчальною сесію у Київському національному університеті театру, кіно і телебачення ім. І.К.Карпенка-Карого періодом з 11.04.2016 року по 05.05.2016 року.

Наказу про надання відпустки без збереження заробітної плати 10.04.2016 року, або відмови про її надання вона не отримувала. На час її відсутності її заміняла актриса ОСОБА_6, яка заздалегідь була повідомлена про необхідність її підмінити.

Однак через відсутність її на робочому місці 10.04.2016 року був складений акт, який став підставою для наказу про її звільнення за прогул. Зазначає, що наказ про її звільнення приймався без погодження з профспілковим комітетом, головою якого вона є, чим роботодавець порушив ч. 1 ст. 43 КЗпП України.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд поновити її на роботі на раніше займаній посаді, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.05.2016 року до поновлення на роботі, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнути заробітну плати за один місяць.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено. Поновлено ОСОБА_5 на посаді актриси 2 категорії Запорізького муніципального театру-лабораторії «Ві». Стягнуто з Запорізького муніципального театру-лабораторії «Ві» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 13 416 грн. 03 коп. Зобовязано виплату заробітної плати провести за вирахуванням податку на прибуток і інших обовязкових платежів. Стягнуто з Запорізького муніципального театру-лабораторії «Ві» у дохід Держави судовий збір в сумі 551,20 грн. Допущено негайне виконання рішення суду, щодо поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

В апеляційній скарзі Запорізький муніципальний театр-лабораторія «Ві», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неправомірно видав наказ про звільнення та пославшись наявність порушень трудового законодавства при звільненні позивачки ухвалив оскаржуване рішення.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки до нього суд дійшов через порушення норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом попередньої інстанції ОСОБА_5 згідно наказу №51-К від 05.09.2006 року Запорізького муніципального театру-лабораторії «Ві» прийнята на посаду актриси допоміжного складу, наказом №63-К від 01.11.2006 року прийнята на посаду актриси драми другої категорії з окладом згідного штатного розкладу (а.с.40, 41).

26.02.2012 року позивач обрана головою профспілкового комітету Запорізького муніципального театру-лабораторії «Ві».

На підставі довідки-виклику про участь в сесії у Київському національному університеті театру, кіно і телебачення імені ОСОБА_7, наказом №4-відп від 29.03.2016 року ОСОБА_5 надана додаткова оплачувана відпустка у звязку з навчанням на період з 11.04.2016 року по 05.05.2016 року (а.с. 10, 12).

Наказом директора театру №19-осн від 05.04.2016 року у звязку з проведенням показу вистави (мовою оригіналу) «Недоразумение» 09 та 10 квітня 2016 року встановлений особливий графік роботи, задіяні у виставі актори, зокрема, позивач ОСОБА_5 в дні показів мали бути у театрі о 16-00 год. Зміст наказу був доведений до позивача, проте остання на підтвердження цього відмовилася ставити власноручний підпис, про що комісією у складі інспектора по кадрах ОСОБА_8, режисера ОСОБА_9, головного інженера ОСОБА_10 був складений відповідний акт (а.с.48).

07.04.2016 року ОСОБА_5 звернулась до керівництва театру із заявою про надання їй відпустки без збереження заробітної плати на 10.04.2016 року (а.с.49). Позивач не дочекавшись рішення по її ж заяві на роботу 10.04.2016 року не вийшла, 09.04.2016 року була присутня в театрі з 14-45 до 15-30 год. (а.с.50).

Адміністрацією театру пропонувалися позивачу варіанти прибуття на сесію з компенсацією витрат на дорогу, проте від запропонованого позивач відмовилася (а.с. 53).

09 та 10 квітня 2016 року відбулися покази вистави «Недоразумение», замість відсутньої актриси ОСОБА_5 участь у показах приймала введена за три дні актриса ОСОБА_6

09.04.2016 року наказом 16/дог. ОСОБА_5 за зрив репертуарної вистави 09.04.2016 року оголошено догану.

06.05.2016 року наказом №17-К Запорізького муніципального театру-лабораторії «Ві» ОСОБА_5 звільнена з посади актриси другої категорії з 06.05.2016 року згідно з п. 4 ст. 40 КзпП України (а.с.63).

Зазначені обставини були встановлені судом першої інстанції і сторонами не оспорені.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України власник має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин.

Стаття 43 КЗпП України передбачає необхідність отримання згоди на звільнення від первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Частинами 1 та 3 статті 252 КЗпП України передбачено, що працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, в даному випадку профспілковий комітет Запорізького муніципального театру-лабораторії «Ві», а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок) в даному випадку - Запорізька обласна організація професійної спілки працівників культури України.

Судом встановлено, що 27.04.2016 року директором Запорізького муніципального театру-лабораторії «Ві» ОСОБА_11 направлено подання голові Запорізької обласної організації професійної спілки працівників культури України про надання згоди на звільнення ОСОБА_5 за прогули, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП (а.с.57).

Постановою П-8 від 11.05.2016 року президії Запорізької обласної організації професійної спілки працівників культури України надано згоду на звільнення ОСОБА_5 з займаної посади за відсутність на робочому місці без поважних причин (а.с.65-66).

Допитана судом першої інстанції в якості свідка голова Запорізької обласної організації професійної спілки працівників культури України ОСОБА_12 зазначила, що засідання організації з питань надання дозволу на звільнення ОСОБА_5 призначалися двічі, - на 05.05.2016 року та 11.05.2016 року. При цьому повідомлення про час та місце засідань направлялось в адресу театру, для вручення позивачу.

Суд попередньої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що належним органом, який міг розглядати питання по наданню згоди на звільнення є профспілковий комітет Запорізького муніципального театру-лабораторії «Ві», головою якого є позивач. Проте, директор театру ОСОБА_11, посилаючись на упередженість первинної профспілкової організації, головою, якого є позивач, звернувся до Запорізької обласної організації професійної спілки працівників культури.

Таким чином суд поперередньої інстанції вважав, що при вирішення питання про звільнення позивача не було дотримано вимог ст.ст. 43 та 252 КЗпП України, а відтак наказ про звільнення є незаконним.

При цьому суд, встановивши вказане, не звернув увагу, що відповідно до ч. 9 ст. 43 КЗпП України, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Відповіно до п. 15 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.1992 встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Колегії суддів був наданий протокол засідання профспілкового комітету Запорізького муніципального театру-лабораторії «Ві» від 17 лютого 2017 року відповідно до якого профспілка постановила вважати рішення роботодавця про звільнення ОСОБА_5 правомірним.

Таким чином, лише відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі, а не факт відсутності рішення профспілкової організації, оскільки вказаний недолік повинен був усунути сам суд.

Судом в оскаржуваному рішенні вірно встановлено, що позивачем допущено прогул, на виконання наказу №19-осн від 05.04.2016 року у звязку з проведенням показу вистави (мовою оригіналу) «Недоразумение» позивач з 18-00 год. 09.04.2016 року була відсутня в театрі, а на протязі 10.04.2016 року в театрі взагалі не зявлялась. При тому, що її заява від 07.04.2016 року про надання відпустки без збереження заробітної плати на цей день розглянута не була.

Проте, суд попередньої інстанції зазначив, що при вирішення питання та застосуванні дисциплінарного стягнення відповідачем порушено вимоги ст. 149 КЗпП України, яка передбачає, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

При цьому суд не врахував наявний в матеріалах справи акт від 14.04.2016 року складений інспектором по кадрам, режисером та головним інженером театру про відмову ОСОБА_5 в наданні письмових пояснень щодо відсутності на роботі 9 та 10 квітня 2016 року (а.с. 56).

Дійсно, пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Таким чином, при доведеності порушення працівником трудової дисципліни, не відібрання у нього письмових пояснень з приводу своєї відсутності на роботі, не може бути підставою для визнання наказу про припинення дії контракту та звільнення позивача незаконним.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ч.3 ст.149 КЗпП України, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Суд попередньої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що за всіх обставин у звязку із введенням у виставу нового актора останній мав час та підготувався до показу, показ вистави відбувся. Оскільки новий актор приймав участь в показі 09.04.2016 року, складнощі з показом 10.04.2016 року значно зменшилися.

Однак, суд при цьому не врахував, що відповідно до п. 24 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.1992 при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Тобто, для звільнення працівника за прогул, достатньо встановити факт його (прогулу) наявності, а у даному випадку судом встановлена не тільки наявність прогулу, а і фактично цим ризик зриву в роботі театру і термінові дії що викликали необхідність уникнення зриву показу вистави.

Таким чином, колегія суддів, вважаючи наявний і неоспорений позивачем факт прогулу, який тривав більше трьох годин, та наявність відповідно до вимог 252 КЗпП України на час апеляційного розгляду згоди на звільнення двох профспілок, приходить до висновку про відсутність в діях роботодавця порушень вимог трудового законодавства при звільненні ОСОБА_5

Тому, рішення суду попередньої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Запорізького муніципального театру-лабораторія «Ві» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевісього районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2016 року по даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Запорізького муніципального театру-лабораторія «Ві» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: