АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

[1]

25 травня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за

заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м.Києва від 07 грудня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

встановила:

рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 17 жовтня 2016 року було задоволено позов ОСОБА_1, визначено додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2

ОСОБА_3, яка не брала участі у розгляді справи, подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що вона є спадкоємицею померлого за заповітом.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 07 грудня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 17 жовтня 2016 року було скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову - відмовлено.

У березні 2017 року позивач звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, посилаючись на те, що йому стало відомо про те, що заповіт на ім'я ОСОБА_3 Михайлівською сільської радою не посвідчувався та є недійсним, а отже ОСОБА_3 не є спадкоємицею його померлого батька.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи заяви, колегія дійшла висновку, що заява про перегляд за нововиявленими обставинами рішення задоволенню не підлягає з таких підстав.

Позивач ОСОБА_1, в серпні 2016 р. звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті його батька - ОСОБА_2

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 грудня 2016 р. за апеляційною каргою ОСОБА_3 було скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 р. та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1

В заяві про перегляд вказаного рішення за нововиявленими обставинами позивач вказує, що ОСОБА_3 не мала права подавати апеляційну скаргу, оскільки заповіт на ім'я ОСОБА_3 Михайлівською сільською радою не посвідчувався, в журналі реєстрації нотаріальних дій не зареєстрований, а тому ОСОБА_3 не є спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 та не мала права оскаржувати вказане рішення.

Відповідно до ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляд справи.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_3, звертаючись до суду з апеляційною каргою надала копію Заповіту від імені ОСОБА_2, який був посвідчений 26.11.2015 р. секретарем Михайлівської сільської ради Білоцерківського району Київської обл.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, тобто заповіт є одностороннім правочином. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Крім того, за змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до приписів ст.1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними в ст.ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Таким чином, із системного аналізу даних норм ЦК України вбачається, що за своєю суттю заповіт є одностороннім правочином, підпорядковується загальним правилам про вчинення правочинів та визнання їх недійсними.

Оскільки ОСОБА_1 не звертався до суду з позовом про визнання даного заповіту недійсним і рішення суду щодо цього немає, заповіт є дійсним.

Враховуючи викладене, підстави для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, відсутні.

Керуючись ст. 303, 304, 361-365 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м.Києва від 07 грудня 2017 року - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 761/28777/16-ц

№ провадження: 88-ц/796/19/2017

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.