Ухвала

іменем україни

24 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Євграфової Є.П., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», треті особи: приватний нотаріус Черкаського міського управління юстиції ВеліковаН.А., Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 30 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 листопада 2005 року між ним та Відкритим акціонерним банком «Кредобанк» (далі -

ВАТ «Кредобанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредобанк»(далі - ПАТ «Кредобанк»), було укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит в сумі 39 600 доларів США на придбання квартири.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, цього ж дня між ним та банком було укладено договір іпотеки, предметом якого є трьохкімнатна квартира № 197, загальною площею 62,60 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить йому на праві власності згідно з договором іпотеки, остаточна дата повернення кредиту - 21 листопада 2020 року.

Звертав увагу на те, що погашення кредиту у 2005-2009 роках здійснювалося систематично за умовами договору до моменту виникнення суттєвих змін з фінансово-економічною ситуацією в Україні наприкінці 2008 року. При цьому, його пропозиції щодо реструктуризації кредитної заборгованості банком були проігноровані.

Вказував на те, що 20 квітня 2010 року приватним нотаріусом Черкаського міського управління юстиції Веліковою Н.А. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Проте, про вчинення вказаного виконавчого напису ані його, ані його дружину повідомлено не було, хоча укладення кредитного договору та договору іпотеки було проведено за згодою його дружини і квартира належить їхньому подружжю на праві спільної сумісної власності. Тому звернення стягнення на нерухоме майно за договором іпотеки має здійснюватись виключно в судовому порядку, що виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Посилаючись на те, що виконавчий напис вчинено відносно кредитної заборгованості, яка не є безспірною, просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, який вчинений 20 квітня 2010 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А., зареєстрований в реєстрі за № 1206, про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 30 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 22 листопада 2005 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 39 600 доларів США для часткової оплати за договором купівлі-продажу житла, на термін до 21 жовтня 2020 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором, 22 листопада 2005 року між останнім та банком було укладений договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 5.1 договору іпотеки, іпотекодержатель у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави на власний розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса.

Оскільки ОСОБА_3 було порушено вимоги чинного законодавства та не було дотримано вимог кредитного договору від 22 листопада 2005 року щодо виконання зобов'язань в частині погашення кредитної заборгованості в належні строки, відповідач ПАТ «Кредобанк» 15 березня 2010 року звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Велікової Н.А. про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме - квартиру АДРЕСА_1.

20 квітня 2010 року представник ПАТ «Кредобанк» надав приватному нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу Веліковій Н.А. доповнення до заяви від 15 березня 2010 року про вчинення виконавчого напису нотаріусом, де просив вчинити виконавчий напис за договором іпотеки від 22 листопада 2005 року з урахування збільшення заборгованості.

Відповідно до виконавчого напису, вчиненого 20 квітня 2010 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А., запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що виконавчий напис від 20 квітня 2010 року вчинений у відповідності до вимог чинного законодавства України.

При цьому судами зазначено, що позивачу було відомо про існування виконавчого напису ще у 2010 році, виконавче провадження за яким фактично закінчено, питання про поновлення строків позовної давності представником позивача не ставилось, а отже суди дійшли висновку про те, що позивач звернувся з указаним позовом з пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків якого заявлено нотаріусом.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте ухвала апеляційного суду зазначеним нормам процесуального права не відповідає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_3 було відомо про вчинення нотаріусом виконавчого напису з березня 2010 року, тобто з моменту направлення нотаріусом заяви банку про вчинення виконавчого напису, а з позовом останній звернувся у липні 2015 року.

Разом з тим, таких висновків суди дійшли з порушенням вимог процесуального закону.

За приписами ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

З повідомлення про вручення поштового відправлення неможливо встановити, що саме направлялось позивачу. Крім того, на повідомлені міститься штамп з датою 19 квітня 2015 року, на зворотному боці невірно вказано прізвище отримувача, а з відбитку штемпеля поштового зв'язку неможливо встановити дату відправлення, при цьому оригінали вказаних доказів не були оглянути судом.

Інших доказів, які б свідчили про обізнаність позивача про вчинення нотаріусом виконавчого напису у період до 2013 року матеріали справи не містять.

Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, проте, у силу наданих чинним ЦПК України повноважень апеляційний суд міг усунути допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, проте, не врахувавши доводів апеляційної скарги, залишив без змін ухвалу суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постановлена у справі ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 30 червня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: О.В. Кафідова

Є.П.Євграфова

О.В.Умнова

І.М.Фаловська