Ухвала

іменем україни

17 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Попович О.В., ФаловськоїІ.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що відповідно до укладеного договору від 24 березня 2006 року № б/н ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 3 700 грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Судовим наказом, виданим Комунарським районний судом м. Запоріжжя від 14 травня 2008 року, з відповідача стягнуто заборгованість в розмірі 5 785 грн 41 коп., яка складалась із заборгованості за кредитом 3 598 грн 71 коп., 2 186 грн 70 коп. заборгованості за процентами. Судовий наказ не виконано.

У зв'язку з порушенням виконання зобов'язань за кредитним договором станом на 31 грудня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 15403 грн 30 коп., яка складається із: 14 193 грн 62 коп. - заборгованість за кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина); 709 грн 68 коп. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з ОСОБА_3

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 24 березня 2006 року у розмірі 15 403 грн 30 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що заборгованість, яка утворилась перед позивачем підтверджується наданим суду судовим наказом про стягнення заборгованості на підставі рішення суду, який відповідачем не виконано, проте вважав, що підлягає застосуванню строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості.

Проте повністю із вказаними висновками апеляційного суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 24 березня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 3 700 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Встановлено, що 14 травня 2008 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було видано судовий наказ з вимогою про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за вказаним кредитним договором у сумі 5 785 грн 41 коп. на користь банку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що після закінчення строку дії картки і відповідно договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань за договором від 24 березня 2006 року не виконав, тому звернення позивача з позовом до суду в січні 2014 року здійснено з пропуском позовної давності без поважних причин.

Проте, за змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно частини першої статті 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд не взяв до уваги, що рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності та обґрунтованості рішення суду, а враховуючи те, що стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Аналогічний висновок міститься й у постановіВерховного Суду України від 02 березня 2016 року № 6-2307цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Разом із тим, у силу ч. 3 ст. 335 ЦПК України не може залишатися в силі і рішення суду першої інстанції, оскільки заява про застосування позовної давності не була об'єктом перегляду у суді першої інстанції і у такому випадку апеляційний суд не наділений повноваженнями давати оцінку такій заяві.

Таким чином, судами попередніх інстанцій при розгляді позовних вимог неповно з'ясовані обставини справи і не надано їм належної оцінки, за таких обставин рішення судів підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»задовольнити частково.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

О.В. Попович

І.М.Фаловська