Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.05.2017 Справа №607/2994/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом до відповідачки ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що він та треті особи є власниками житлового будинку № 76 по вул. Листопадова в с. Драганівка, Тернопільського району Тернопільської області. Також у цьому приміщення зареєстрована і відповідачка котра є його колишньою дружиною. У грудні 2015 року вона добровільно залишила це приміщення. З цього часу більше там не проживає. У цьому будинку відсутні її речі, участі в утриманні цього майна вона не бере. Саме тому, вважає позивач, відповідачку слід визнати такою, що втратила право на користування зазначеним помешканням.

У судове засідання позивач не зявився, подавши до суду заяву про слухання справи за його відсутності. У ній також зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідачка повторно в судове засідання не з'явилась та не надіслала на адресу суду заяви про розгляд справи за її відсутності, хоча своєчасно повідомлялась про час і місце судового розгляду, відтак, відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу заочно, на підставі наявних в ній доказів.

Не зявились у судове засідання і терті особи, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. У ній також вказують, що вважають позов ОСОБА_1 підставним і таким, що підлягає до задоволення.

Суд, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке:

цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Драганівка, Драганівської сільської Ради народних депутатів, по вул. Листопадовій, 76, Тернопільського району Тернопільської області, належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 Вказане стверджується фотокопією свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30 листопада 1986 року, виданого виконкомом Тернопільської районної Ради народних депутатів та довідкою № 267, виданою 20 березня 2017 року Драганівською сільською радою, Тернопільського району Тернопільської області.

Згідно з довідкою Драганівської сільської ради, Тернопільського району Тернопільської області № 269 від 20 березня 2017 року, станом на 15 квітня 1991 року, у вказаному колгоспному дворі були зареєстровані позивач та треті особи.

Як розяснив Верховний Суд України у п. 6 постанови свого Пленуму № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» у якому зазначено, що «<…> до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося <…>».

Також у цьому помешканні зареєстрована і відповідачка. Вказане стверджується довідкою Драганівської сільської ради, Тернопільського району Тернопільської області № 726 від 11 серпня 2016 року, а також довідкою сектору адресно-довідкової роботи ВПРГРФО УДМС України в Тернопільській області № 2557 від 07 квітня 2017 року.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачка є колишньою дружиною позивача.

Довідкою Драганівської сільської ради, Тернопільського району Тернопільської області № 92 від 25 січня 2017 року та актом опитування свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 25 січня 2017 року, затвердженого сільським головою і секретарем с. Драганівка, Тернопільського району Тернопільської області підтверджується той факт, що з грудня 2015 року відповідачка не проживає у будинку, що по вул. Листопадовій, 76, Тернопільського району Тернопільської області.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України).

Отож, як встановлено в судовому засіданні, відповідачка у вказаному будинку не проживає більше одного року. Доказів поважності підстав такого непроживання суду надано не було, як і не наведено фактів наявності домовленості між позивачем та відповідачем, що стосувалась би зазначених обставин.

Будь-яких доказів в спростування позовних вимог під час розгляду справи не подано, а судом не здобуто.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача з вини відповідачки, які підлягають захисту, шляхом визнання останньої такою, що втратила право на користування зазначеним житловим приміщенням.

Також з відповідачки в дохід держави слід стягнути 640 грн. судового збору, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 169, 209, 213-215, 223-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

ОСОБА_2 визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинком № 76 по вул. Листопадовій, в с. Драганівка, Тернопільського району Тернопільської області.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 640 (шістсот сорок) грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення суду в загальному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_8