Номер провадження 2/754/1307/17
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2017 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі - Ленській Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просила визнати право власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно, яке складається із ? житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати реєстраційну службу України зареєструвати право власності на нерухоме майно, яке складається із ? житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 Позовні вимоги мотивує тим, що 21.06.2011року між нею та відповідачами було укладено договір позики, згідно якого позивач надала відповідачам грошові кошти у розмірі 144 000 грн 00 коп під заставу майна за адресою: АДРЕСА_1, а останні зобов'язалися повернути зазначену суму грошей до 15.07.2016р.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги визнав.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

21.06.2011 року позивач надала відповідачам грошові кошти у розмірі 18 000 дол. США, еквівалент 144 000 грн 00 коп під заставу майна за адресою: АДРЕСА_1, а саме: ? частина житлового будинку площею 81,6 кв.м., ? частина земельної ділянки площею 319, 93 кв.м. з надвірними спорудами: сарай, погріб, вбиральня, душ, паркан, хвіртка з умовою повернення гроші до 15.07.2016р. У разі неповернення зазначеної суми відповідачі погодилися. Що заставне майно перейде у власність позивача. Дана обставина підтверджується наданою позивачем розпискою від 21.06.2012р.

На час звернення позивача до суду грошові кошти за розпискою від 21.06.2011 року повернуті не були.

Зобов'язання, згідно ст.526 ЦК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем позичальнику визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник, згідно ст.1049 ЦК України, зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок.

Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про заставу» договір застави повинен бути укладений у письмовій формі.

У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів. Обовязковість нотаріального посвідчення договору застави нерухомого майна також визначена ст. 577 ЦК України.

Статтею 14 вказаного закону визначено, що недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України.

Право застави, згідно ст. 16 цього ж закону та ст. 585 ЦК України, виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.

Враховуючи наведені норми закону та факти встановлені по справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідачі не належним чином виконують свої зобов'язання, щодо умов договору позики та в термін вказаний в розписці гроші не повернули, в результаті чого у них утворилась заборгованість перед позивачем.

Разом з тим позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на предмет застави яке є нерухомим майном.

Позивачем до матеріалів справи та під час її розгляду, не надано нотаріально посвідченого договору застави нерухомого майна, як того вимагає ЦК України та Закон України «Про заставу», у зв'язку з чим суд не може захистити право позивача шляхом визнання права власності на предмет застави, оскільки право застави, в даному випадку, виникає саме з моменту його нотаріального посвідчення.

Так як суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання права власності на предмет застави, позовні вимоги в частині зобов'язання реєстраційної службу України зареєструвати право власності на заставне майно також задоволенню не підлягає, оскільки є ця вимога є похідною від першої вимоги.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 209, 212, 214-215, ст. ст. 13, 14, 16 Закону України «Про заставу», ст.ст. 3,10, 11, 30, 57, 59, 60, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України суд, -

вuрiшuв:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя :

.