Провадження № 2/761/2304/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Маліновської В.М.

при секретарі: Кріт І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Свої позовні вимоги Позивач обгрунтовує тим, що вона є донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк. Позивачка повідомила, що вчасно отримати відповідне свідоцтво та оформити права на спадщину за померлою було неможливим, оскільки факт смерті на тимчасово окупованій території унеможливлює отримання документів про даний факт в силу законодавчих обмежень. Свідоцтво про смерть ОСОБА_2 було видано лише 18.10.2016р. на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва у справі № 760/16405/16-ц від 12.10.2016р. Отримання свідоцтва про смерть в органах РАЦС Міністерства юстиції України було неможливим, адже єдиним шляхом його отримання та захисту прав родичів та спадкоємців померлого є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення, що і було зроблено Позивачем. В подальшому, 01.11.2016р. ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_2, проте, через пропущення встановленого законодавством шестимісячного строку на прийняття спадщини, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Маліновської В.М. від 15.11.2016р. за вказаним позовом відкрито провадження у цивільній справі, а справу призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.14).

Київська міська рада надіслала на адресу суду пояснення по справі (а.с.27-28), в яких зазначила, що з матеріалів справи вбачається, що позивач належить до першої черги спадкоємців, відтак просила суд слухати справу у відсутності представника Київської міської ради та прийняти рішення на підставі поданих стороною доказів згідно чинного законодавства.

В судовому засіданні представник Позивача - ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в поясненнях по справі просив слухати справу за відсутності свого представника.

Заслухавши представника Позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1, виданим Кіровським районним відділом РАЦС 02.10.1967р. (а.с.5) та Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2, виданим Кіровським відділом РАЦС 18.03.1993р. (а.с.6).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк за адресою проживання, що підтверджується Лікарським свідоцтвом про смерть № 85/2 від ІНФОРМАЦІЯ_2, виданим Центром первинної медико-санітарної допомоги № 5 м. Донецька (а.с.7-8), Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3, виданим Кіровським відділом запису актів громадянського стану м. Донецька Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки (а.с.9) та Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4, виданого Солом'янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 18.10.2016р., згідно якого встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьк, про що 18.10.2016р. складено відповідний актовий запис № 21 (а.с.10).

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.11.2016р. № 527/02-31 встановлено, що 27.10.2016р. до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мангуша А.М. звернулась ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини після смерті її матері - ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 Вказаною постановою в зв'язку з закінченням строку на прийняття спадщини встановленого діючим законодавством ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та відкритті спадкової справи після смерті вказаного спадкодавця (а.с.10 зворот-11).

Згідно листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пангуш А.М. вих. № 17/01-16 від 11.01.2017р. встановлено, що у зв'язку з пропуском строку на прийняття спадщини ОСОБА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2, спадкова справа не заводилась (а.с.40).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1268, ч. 2 ст. 1269 та ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

При цьому за ч.1, ч.2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно вимог ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи позивач від прийняття спадщини не відмовлялась та є спадкоємцем першої черги після померлої ОСОБА_2 за законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до роз'яснень, викладених у листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Частинами 2, 3, 4 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.

Відповідно до ч.1 ст.17 цього ж Закону, у разі порушення його положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015р. «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація смерті ОСОБА_2 на території України була проведена тільки 18.10.2016р., в зв'язку з тим, що Позивачка була позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію смерті своєї матері у відповідних державних органах України в позасудовому порядку.

Наданими Позивачем документами підтверджується, що Позивач не мала змоги у визначений законодавством строк звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої матері - ОСОБА_2, оскільки остання померла на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

З огляду на те, що 6-ти місячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 закінчився 21.02.2016р., а як встановлено судом Позивачка в зв'язку зі смертю спадкодавця на тимчасово окупованій території України - м. Донецьк змушена була звертатись до суду з заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2, оскільки інший порядок реєстрації смерті спадкодавця в державних органах України, який помер в зоні проведення антитерористичної операції, зокрема в м. Донецьк, не визначено, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 була позбавлена об'єктивної можливості вчасно звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2, відтак доводи позивачки про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини заслуговують на увагу і суд визнає їх поважними.

Встановивши обставини справи, відповідні правовідносини, оцінювши належніть, допустимість і достовірність доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення своїх позовних вимог, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 яка є донькою померлої ОСОБА_2, підлягає задоволенню, а тому Позивачці необхідно визначити додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини, тривалістю 3 (три) місяці з моменту набрання чинності рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 1220, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України; з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини,- задовольнити.

Визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, тривалістю 3 (три) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: