РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/3737/15-ц

Провадження № 2/638/1860/17

22.05.2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

при секретарі Козодой К. І.

з участю судового розпорядника ОСОБА_1

з участю представника позивача ОСОБА_2

з участю представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач користується послугами з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, проте не сплачує грошові кошти за отримані послуги, у звязку з чим утворилась заборгованість. З урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд стягнути заборгованість за період 01.03.2009 по 31.03.2013 року у розмірі 5093, 24 грн. Просить суд позов задовольнити.

Представник позивача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.03.2009 по 31.03.2013 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 8621,75 грн. лише 13 травня 2013 року. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 вересня 2013 року позивачу було відмовлено у задоволенні заяви про видачу судового наказу, а у березні 2015 року позивач звернувся до суду із відповідною позовною заявою. Тобто, враховуючи те, що ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 вересня 2013 року позивачу було відмовлено у задоволенні заяви про видачу судового наказу, вимога позивача про стягнення заборгованості за період з 01.03.2009 по 22.09.2010 року заявлена поза межами строку позовної давності, у звязку з чим відповідач в порядку статті 267 ЦК України просить суд її застосувати та відмовити в позові в частині стягнення заборгованості за період з 01.03.2009 по 22.09.2010 року. Враховуючи викладене, предметом судового розгляду є вимоги позивача щодо стягнення заборгованості у період з 23.09.2010 по 31.03.2013 року, які охоплюються строком позовної давності. Стосовно вищезазначеного періоду з 23.09.2010 по 31.03.2013 року, відповідач зазначає, що в його межах ним в повному обсязі були сплачені послуги за теплопостачання. Просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволені позовних вимог.

Суд, дослідивши доводи представника позивача, представника відповідача, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідач ОСОБА_4 є споживачем послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надає Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» за адресою: АДРЕСА_1, відкрито особовий рахунок №302103074 (а. с. 88).

Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил).

Відповідно до вимог статті 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з положеннями статті 68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Згідно статті 162 ЖК України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки визначені угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог пункту 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 21.07.05 року №630, споживач зобов'язаний вчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до відомості нарахувань та оплати за теплову енергію з урахуванням періоду платежу по квартирі АДРЕСА_2 за період з 01.03.2009 року до 31.03.2013 року у відповідача утворилася перед позивачем заборгованість за опалення та гарячу воду у розмірі 5093 грн. 24 коп. (а. с. 69-70).

Так, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.09.2013 року (справа №638/6823/13-ц) у прийнятті заяви Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду відмовлено.

Із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося 19.03.2015 року.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, пятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 Цивільного кодексу України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною другою статті 264 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності (правова позиція, висловлена у Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14).

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» зверталось до суду 13.05.2013 року та ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 23.09.2013 року позивачу було відмовлено у задоволенні заяви про видачу судового наказу.

Таким чином, з 13.05.2013 року перебіг строку позовної давності починається заново та час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

Позивач просить суд стягнути заборгованість з 01.03.2009 року по 31.03.2013 року.

Враховуючи, що загальний строк позовної давності встановлений у три роки, та представником відповідача заявлено вимогу про його застосування, суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за період з 01.03.2009 по травень 2010 року заявлена поза межами строку позовної давності.

Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Відповідно до вимог статті 58 ЦПК України, згідно з якою належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не спростовують предмета доказування.

Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність та допустимість. Обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на зазначені вимоги цивільного процесуального закону Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» повинен був подати докази на підтвердження заявлених позовних вимог.

Всупереч вказаним вимогам, позивачемне надано доказів на підтвердження того, що саме підприємство КП «ХТМ» було визначене у передбаченому законом порядку надавачем послуг і саме КП «ХТМ» фактично в зазначений у позовній заяві період надавав відповідачу послуги теплопостачання та підігрів холодної води; не зазначено доказів щодо розміру площі квартири відповідача, з урахуванням якої здійснювався розрахунок вартості послуг; не зазначено доказів, що саме вказана в позовній заяві особа у якості відповідача проживала протягом зазначеного в позовній заяві періоду в цій квартирі, її статус (власник, член сім'ї, наймач); не надано доказів звернення з заявою про видачу судового наказу із зазначенням дати звернення та періоду, за який просили стягнути заборгованість (із змісту ухвали суду від 23.09.2013 року вбачається лише сума заборгованості у розмірі 8621, 75 грн., у позові ж вказана заборгованість у розмірі 5879, 27 грн., проте статтею 101 ЦПК України визначено про необхідність тотожності вимог), натомість позивач обмежився лише поданням позовної заяви декларативного змісту та відомості нарахування до оплати, яка є похідним від позовної заяви джерелом інформації про обставини, які мають значення для справи.

Тобто, на підтвердження заборгованості відповідача по сплаті Комунальному підприємству «Харківські теплові мережі» за послуги теплопостачання за період с 01 березня 2009 року по 31 березня 2013 року позивачем надано відомість нарахувань та оплати за теплову енергію з урахуванням періоду платежу по квартирі АДРЕСА_2.

Окрім того, стосовно періоду з 2010 року по 31.03.2013 року відповідачем сплачено послуги за теплопостачання, що підтверджується довідкою про нарахування та оплату за послуги теплопостачання, наданою Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» (а. с. 88); квитанціями про сплату ОСОБА_4 послуг з теплопостачання. Так, у матеріалах справи наявні наступні докази сплати відповідачем заборгованості: квитанція від 14.04.2009 року про сплату послуг за січень квітень 2009 року 846, 50 грн. (а. с. 29); квитанція від 21.07.2009 року 142, 47 грн. (а. с. 30); квитанція від 25.08.2009 року 142, 47 грн. (а. с. 32); квитанція від 09.12.2009 року про сплату послуг за листопад 2009 року 312, 52 грн. (а. с. 33); квитанції за лютий 2010 року про сплату послуг за грудень 2009 року, січень 2010 року 215, 28 грн. та 215, 28 грн. (а. с. 34-35); квитанція від 15.03.2010 року про сплату послуг за лютий 2010 року 965, 65 грн. (а. с. 36); квитанція від 14.04.2010 року про сплату послуг за березень 2010 року 960, 00 грн. (а. с. 37); квитанція від 17.05.2010 року про сплату послуг за квітень 2010 року 310, 59 грн. (а. с. 38); квитанція від 03.11.2010 року про сплату послуг за жовтень 2010 року 70, 00 грн. (а. с. 39); квитанція від 03.12.2010 року про сплату послуг за листопад 2010 року 312, 52 грн. (а. с. 40); квитанція від 19.01.2011 року про сплату послуг за грудень 2010 року 876, 06 грн. (а. с. 41); квитанція від 08.02.2011 року про сплату послуг за січень 2011 року 600, 00 грн. (а. с. 42); квитанція від 16.03.2011 року про сплату послуг за лютий 2011 року 600, 00 грн. (а. с. 43); квитанція від 14.04.2011 року про сплату послуг за березень 2011 року 979, 90 грн. (а. с. 44); квитанція від 06.05.2011 року про сплату послуг за квітень 2011 року 600, 00 грн. (а. с. 45); квитанція від 22.06.2011 року про сплату послуг за травень - червень 2011 року 600, 00 грн. (а. с. 46); квитанція від 21.11.2011 року про сплату послуг за жовтень 2011 року 500, 00 грн. (а. с. 47); квитанція від 14.12.2011 року про сплату послуг за листопад 2011 року 320, 00 грн. (а. с. 48); квитанція від 02.02.2012 року про сплату послуг за грудень 2011 року 909, 46 грн. (а. с. 39); квитанція від 29.02.2012 року про сплату послуг за січень 2012 року 909, 46 грн. (а. с. 50); квитанція від 03.04.2012 року про сплату послуг за лютий 2012 року 850, 00 грн. (а. с. 51); квитанція від 07.05.2012 року про сплату послуг за березень 2012 року 850, 00 грн. (а. с. 52); квитанція від 19.06.2012 року про сплату послуг за квітень - травень 2012 року 850, 00 грн. (а. с. 53); квитанція від 26.10.2012 року про сплату послуг за вересень 2012 року 240, 00 грн. (а. с. 54); квитанція від 15.11.2012 року про сплату послуг за жовтень 2012 року 240, 00 грн. (а. с. 55); квитанція від 22.01.2013 року про сплату послуг за листопад - грудень 2012 року 1600, 00 грн. (а. с. 56); квитанція від 22.02.2013 року про сплату послуг за січень 2013 року 800, 00 грн. (а. с. 57); квитанція від 25.03.2013 року про сплату послуг за лютий 2013 року 800, 00 грн. (а. с. 58); квитанція від 13.05.2013 року про сплату послуг за березень 2013 року 800, 00 грн. (а. с. 59); квитанція від 28.05.2013 року про сплату послуг за квітень 2013 року 250, 00 грн. (а. с. 60); квитанція від 26.06.2013 року про сплату послуг за травень 2013 року 240, 00 грн. (а. с. 61); квитанція від 20.08.2013 року про сплату послуг за червень - липень 2013 року 480, 00 грн. (а. с. 62); квитанція від 23.09.2013 року про сплату послуг за серпень 2013 року 240, 00 грн. (а. с. 63).

При перевірці наданих позивачем відомості нарахувань та квитанцій, направлених на адресу відповідача із зазначенням відповідних нарахувань за кожен місяць, на підставі яких відповідач здійснювала оплату за спожиті послуги, є розбіжності.

З огляду на засади змагальності, саме позивач повинен проявляти ініціативу у наданні суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Таким чином, вищенаведеними доказами підтверджується відсутність будь-якої заборгованості у відповідача перед позивачем за надані послуги з теплопостачання в період з 2010 року по 31.03.2013 року, а отже позовні вимоги про стягнення заборгованості за вищезазначений період задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 88 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 525, 256, 257, 267, ЦК України, ст.ст. 67, 68 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання відмовити.

Витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: