Провадження № 2/761/1580/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Голопич Н.Р. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про зняття арешту з нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.12.1996 р. позивач є власником 1/5 частини квартири АДРЕСА_1. У липні 2016 року ОСОБА_1 вирішив відчужити свою частину квартири шляхом укладення договору дарування та під час оформлення відповідних документів стало відомо про накладення на зазначене майно накладено решт та оголошено заборону на його відчуження. За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта актуальними є арешти накладені наступними суб»єктами владних повноважень: постанова АН № 32557 від 21.02.2005 року Другого відділу ДВС Київського районного управління юстиції м. Одеси на все майно; постанова б/н від 23.02.2004 р. Першого ВДВС Приморського РУЮ м. Одеси на все майно. Зважаючи на такі обставини позивач у серпні 2016 р. звернувся до суду з заявою про встановлення факту відсутності належності ОСОБА_1 до арештів на все майно, однак ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва відмовлено у відкритті провадження у справі у зв»язку із наявністю спору про право. На теперішній час не можливо встановити обставини винесення постанов державними виконавцями про накладення арешту на все майно, оскільки документи виконавчого провадження знищені за строком зберігання. Беручи до уваги, що наявний арешт перешкоджає здійсненню права власності позивача, його право підлягає захисту шляхом зняття такого арешту. Представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 до кримінальної або будь - якої іншої відповідальності не притягувався, постанови про накладення арешту винесені помилково. Зважаючи на викладене представник ОСОБА_1 просить скасувати арешт на майно, накладений державними виконавцями та зобов»язати реєстратора виключити з відповідних реєстрів виключити запис про арешт майна.

Представник позивача в судовому засідання зазначив, що фактично просить суд звільнити майно позивача з під арешт, як це передбачено вимогами чинного законодавства України. Також просив покласти судові витрати на позивача.

Представник Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси просив розглянути справу за його відсутності та повідомити про прийняте рішення.

Представник Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про розгляд справи повідомлявся належним чином, проте в судове засідання не з»явився. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає. що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1, 1073 року народження на праві власності належить 1/5 частина квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 23.12.1996 р, що його видано Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва.

Як свідчить витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна 1/5 частина квартири АДРЕСА_1, що належить позивачу на праві власності, перебуває під арештом на підставі, зокрема, постанови про арешт майна боржника державного виконавця Другого відділу Київського ДВС Одеського міського управління юстиції АН 32557 від 21.02.2005 р.

Як свідчить лист Київського відділу ДВС міста Одеси, від 15.12.2016 року, боржником за виконавчими документами є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт НОМЕР_1, виданий Шевченківським ВМ Приморського РВ УМВС України в Одеській області від 02.07.2003 року. Арешт на все майно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, паспорт НОМЕР_2, виданий Ленінградським РУ ГУ МВС України в м. Києві, 24.09.1998 року не накладався.

Крім того, як свідчить зазначена відповідь, виконавче провадження знищено за спливом терміну зберігання.

Таким чином, суд може дійти висновку про помилковість накладення арешту на все майно саме позивача.

Щодо тверджень представника позивача стосовно перебування під арештом майна ОСОБА_1 1973 року народження у зв»язку із винесенням відповідної постанови державним виконавцем б/н від 23.02.2004 року Першого ВДВС Приморського РУЮ Одеси, то вони не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи, оскільки надані витяги з реєстрів не містять інформації про накладення решту на майно саме позивача по справі.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи те, що на даний час позивач, як власник, не має можливості належним чином здійснювати своє право власності на належне йому майно, підстав для накладення арешту на його майно не встановлено, а відповідач позбавлений можливості самостійно зняти арешт з майна, суд вважає за можливе задовольнити його вимоги про звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем лист Київського відділу ДВС міста Одеси 21.02.2005 р. АН № 32557.

З іншого боку відсутні підстави для звільнення майна з під арешту, накладеного постановою б/н від 23.02.2004 р. Першого ВДВС Приморського РУЮ м. Одеси, зважаючи не доведеність накладення арешту, всупереч положенням ст.ст. 57,60 ЦПК України.

Також не підлягає задоволенню і вимога представника позивача в частині зобов»язання державного реєстратора виключення з відповідного реєстру запису про арешт, зважаючи на те, що особа до якої заявлено вимоги не приймав участь у справі в якості відповідача, та беручи до уваги відсутність на день розгляду справи спору щодо виключення такого запису.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, проте бере до уваги прохання представника позивача покласти судові витрати на ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст. 3,11,57,60,88,212-215 ЦПК України, ст. 317,328,391 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Звільнити з під арешту накладеного року постановою Другого відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції м. Одеси АН № 32557 від 21.02.2005 р. майно, що належить на праві власності ОСОБА_1, 1073 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2; паспорт НОМЕР_2, виданий Ленінградським РУ ГУ МВС України в м. Києві 24.09.1998 року; реєстраційний номер облікової картки платника податків.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суддя: