21.03.2017 227/846/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді - Левченка А.М.,

за участю секретаря - Черкасової О.В.,

заявника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2 районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

21 березня 2017 року заявник звернулася до суду із вищевказаною заявою і просить суд встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер в м. Харцизьку 26 жовтня 2016 року.

В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що вона є невісткою померлого, 26 березня 2016 року в м. Харцизьку помер ОСОБА_3, 26 березня 2017 року начальником ОСОБА_2 районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_3. Зазначила, що встановлення факту смерті можливе у судовому порядку й необхідне їй для отримання коштів на поховання.

Представник заінтересованої особи: ОСОБА_2 районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, проти задоволення заяви не заперечує.

Суд, розглянувши справу у межах заявлених вимог, дослідивши письмові документальні докази, представлені в обґрунтування заяви, беручи до уваги пояснення представника заявниці, вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

25 липня 1978 року народився ОСОБА_4, батьком якого записаний ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІІ-НО № 482636.

15.05.2008 року зареєстрували шлюб ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції Донецької області зроблено відповідний актовий запис № 75 та видано свідоцтво про шлюб серії 1-НО № 123741.

Таким чином, заявниця, яка є невісткою померлого ОСОБА_3, тому має право звернутися з відповідною заявою до суду.

На підтвердження факту смерті заявницею додано до заяви: копія свідоцтва про смерть серії ДНР № 050579, де вказано, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 26.10.2016 року у м. Харцизьк ДНР, про що 26.10.2016 року Харцизьким міським відділом запису актів цивільного стану Державної ОСОБА_6 Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки зроблено актовий запис № 865; свідоцтво про захоронення № 1375, видане начальником КП Спеціалізованим , згідно якого 26.10.2016 року ОСОБА_7 здійснила поховання ОСОБА_3 на цвинтарі п. Гірне, ряд № 20, місце № 5; довідку про причину смерті № 412 від 26.10.2016 року; лікарське свідоцтво про смерть № 412 від 26.10.2016 року, виданого Центральною міською лікарнею м. Харцизьк ДНР, відповідно до якого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, помер 26.10.2016 року; фотокопії з зображенням місця захоронення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

До матеріалів справи долучена Відмова у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 674/15.21-28 від 20.03.2017, в якій зазначено, що заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації факту смерті, оскільки предявлені документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

П. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою, або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

За приписами ч.1 ст.235 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

З огляду на наведену норму закону, надані заявником копія свідоцтва про смерть серії ДНР № 050579, де вказано, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 26.10.2016 року у м. Харцизьк ДНР, про що 26.10.2016 року Харцизьким міським відділом запису актів цивільного стану Державної ОСОБА_6 Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки зроблено актовий запис № 865; свідоцтво про захоронення № 1375, видане начальником КП Спеціалізованим , згідно якого 26.10.2016 року ОСОБА_7 здійснила поховання ОСОБА_3 на цвинтарі п. Гірне, ряд № 20, місце № 5; довідку про причину смерті № 412 від 26.10.2016 року; лікарське свідоцтво про смерть № 412 від 26.10.2016 року, виданого Центральною міською лікарнею м. Харцизьк ДНР, відповідно до якого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, помер 26.10.2016 року, є недійсними та не створюють правових наслідків, оскільки видані на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Втім, згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та підприємствами (зокрема, медичною установою, комунальним підприємством), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Допитана у якості свідка ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердила факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер в м. Харцизьку 26 жовтня 2016 року. Пояснила, що постійно проживала з померлим та брала участь у його похованні. Крім того, факт смерті 26 жовтня 2016 року ОСОБА_3 підтверджує долученими до матеріалів справи фоткопіями з зображенням місця поховання померлого.

З урахуванням викладеного, оцінивши показання свідка, а також інші докази, які у сукупності з показаннями свідка підтверджують факт смерті, приймаючи до уваги наявність об'єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту смерті та з метою захисту прав і свобод заявника, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, оскільки в даному випадку це єдиний спосіб зареєструвати факт смерті ОСОБА_3 та отримати свідоцтво про смерть, видане державним органом України.

При цьому суд звертає увагу заявника ОСОБА_1 на позицію Верховного суду України, викладену в п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року, згідно якої рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 235 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. Отже, судові витрати понесені заявником у вигляді судового збору у розмірі 320,00 грн. відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", ст. ст. 10, 60, 212 - 215, 223, 234, 251-256 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2 районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого та проживаючого на день смерті за адресою: Донецька область, м. Харцизьк, м-н Металургів, 48/19, який помер в м. Харцизьку 26 жовтня 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Добропілський міськрайонний суд Донецької заявником протягом десяти днів з дня його проголошення, та особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення видати заявнику, який брав участь у справі, негайно після проголошення рішення.

Надіслати особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копію судового рішення протягом двох днів з дня його складання.

Суддя А.М. Левченко

Повний текст рішення складений 21 березня 2017 року.