У Х В А Л А

23 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Охрімчук Л.І.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_6, який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі 500 грн щомісячно, починаючи стягнення з 1 травня 2016 року до закінчення ОСОБА_6 навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 22 серпня 2016 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2016 року змінено - стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_6, який продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини заробітку щомісячно, починаючи стягнення із 3 листопада 2015 року на період навчання, до досягнення ним 23 років. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 лютого 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень першої, апеляційної та касаційної інстанцій та ухвалення нового рішення суду з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року та постанови Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року, 24 лютого 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У справі про перегляд якої подано заяву, задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на повнолітню дитину, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що син сторін навчається на другому курсі Сумського державного університету, на денній формі навчання, у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати його до досягнення 23 років, відповідач за своїм майновим станом може її надавати. Апеляційний суд змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що відповідач має постійне місце роботи, регулярний дохід, а тому розмір аліментів має бути визначений у частці від заробітку.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року міститься висновок, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею 23 років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Висновки щодо застосування статей 199, 200 СК України зроблені судом у справі про перегляд якої подано заяву не суперечать висновкам, зробленим Верховним Судом України у постанові від 24 грудня 2014 року, на яку посилається заявник у своїй заяві.

Надана заявником ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував судове рішення та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення аліментів до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
Л.І. Охрімчук
В.М. Сімоненко