справа №619/306/17
провадження №2/619/476/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді - Кононихіної Н.Ю.

за участю секретаря

судового засідання - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі

цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області «про визнання права власності та зняття арешту з майна», -

встановив

Позивач звернулась до суду з позовом до Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області «про визнання права власності та зняття арешту з майна». Позивач просить визнати за нею право власності на наступне майно: телевізор SONY чорного кольору рідкокристалічний KDL32W503ABR, що описаний згідно акту опису та арешту майна від 19.10.2016 року, зняти з вказаного майна арешт, накладений 19.10.2016 року старшим державним виконавцем Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_5 в ході виконавчого провадження ВП № 52415817 по стягненню з ОСОБА_3 грошових коштів на користь ПАТ «Приватбанк», та зобовязати старшого державного виконавця Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_5 повернути телевізор SONY чорного кольору рідкокристалічний KDL32W503ABR ОСОБА_2.

В обґрунтування зазначених вимог посилається на те, що 19.10.2016 року старшим державним виконавцем Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_5 в ході виконавчого провадження ВП № 52415817 по стягненню з ОСОБА_3 грошових коштів на користь ПАТ «Приватбанк» складено акт опису та арешту майна. За вказаним актом було описано, арештовано та вилучено державним виконавцем майно, що належить позивачці на праві власності, а саме: телевізор SONY чорного кольору б/у (позиція № 1).

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав до суду письмові пояснення, в яких просить провести судовий розгляд без його участі, та позов задовольнити, посилаючись на те, що кредит у ПАТ КБ «Приватбанк» він брав як фізична особа-підприємець для поповнення обігових коштів в ході здійснення підприємницької діяльності. Під час опису та арешту майна державний виконавець забрав майно, яке належить позивачці ОСОБА_2, а саме телевізор, який вона зазначила в позовній заяві. Вважає, що за рахунок цього майна не можуть бути погашені його особисті борги перед банком, а кошти, отримані ним по кредиту, не використовувались в інтересах сімї, а тому не є спільними коштами.

Представник відповідача ОСОБА_4 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області в судове засідання не зявився, відповідач повідомлений належним чином та своєчасно.

Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із частиною другою статті 16 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання права.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у ОСОБА_4 районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області знаходиться виконавче провадження № 52415817 по виконанню судового наказу господарського суду Харківської області, виданого 20.04.2015 року на виконання рішення господарського суду Харківської області від 06.04.2015 по справі № 922/733/15 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 заборгованості на користь ПАТ КБ «Приватбанк», яке відкрито старшим державним виконавцем Шумейко К.В. відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.10.2016 року.

Як видно із змісту рішення господарського суду Харківської області від 06.04.2015 по справі № 922/733/15, відповідно до заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 20.02.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» надало відповідачу ОСОБА_3 кредит як фізичній особі-підприємцю. Згідно пояснень ОСОБА_3, даний кредит було ним отримано та використано для поповнення обігових коштів в ході господарської діяльності. У звязку із невиконанням ФОП ОСОБА_3 кредитних зобовязань перед банком рішенням господарського суду Харківської області від 06.04.2015 р з нього було стягнуто заборгованість по кредиту в сумі 18000,00 грн., відсотки 11641,45 грн., пеню 6033,14 грн., комісію 2654,00 грн. та судовий збір 1827,00 грн.

Відповідач ОСОБА_3 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців він зареєстрований як фізична особа-підприємець 12.02.2013 року. Відповідно до довідки виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради Дергачівського району Харківської області № 7338 від 28.12.2015 року та даних паспорту позивача ОСОБА_2, вона також зареєстрована і проживає в будинку за адресою: Харківська область, м. Дергачі, пров. Трудовий, будинок № 8.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу 111-ВЛ № 428433 від 27.07.1991 року, відповідач ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_6 уклали шлюб, після укладення якого позивач взяла собі прізвище «Кузнєцова».

19.10.2016 року старшим державним виконавцем Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_5 в ході виконавчого провадження ВП № 52415817 по стягненню з ОСОБА_3 грошових коштів на користь ПАТ «Приватбанк» було здійснено вихід до будинку за вказаною адресою та було складено акт опису та арешту майна, відповідно до якого було описане наступне майно: телевізор SONY чорного кольору б/у (позиція № 1), тюнер Samsung чорного кольору б/у (позиція № 2). Вказане майно було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7

Як видно із змісту акту опису та арешту майна, під час його складання позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 були відсутні.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року N 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Пунктом 8 вказаної постанови передбачено, що якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

Позивачем ОСОБА_2 були надані суду копії наступних документів: видаткова накладна № ФТ2-4968968 від 20.12.2014 року, пропозиція укласти договір (оферта) від 20.12.2014 року, пропозиція укласти договір карткового рахунку від 20.12.2014 року, заява на дострокове погашення кредиту від 16.03.2015 року, паспорт та гарантія на телевізор, касовий чек на оплату товару від 20.12.2014 року, квитанції про оплату за кредитним договором, які в сукупності підтверджують, що спірний телевізор був придбаний позивачем у власність 20.12.2014 року.

Оцінюючи ту обставину, що позивач є дружиною відповідача ОСОБА_3, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Судом встановлено, що стягнення за відкритим виконавчим провадженням здійснюється відповідно до судового наказу господарського суду Харківської області від 20.04.2015 р по справі № 922/733/15, за яким з ОСОБА_3 стягнуто заборгованість по кредиту, який він брав як фізична особа-підприємець, тобто між сторонами виконавчого провадження існують господарські правовідносини.

За ч.3 ст.61 Сімейного кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ч.1, 2 ст.73 Сімейного кодексу України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Суду не надано належних та допустимих доказів на користь того, що кредитний договір з ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби, а також відсутні достатні докази того, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи підприємця. При цьому звернення стягнення на кошти та інше майно фізичних осіб - підприємців здійснюється за правилами, визначеними цією статтею.

Так, зокрема, у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

Як видно, при проведенні опису та арешту майна державний виконавець не звернув увагу на те, що виконавче провадження проводиться з метою стягнення боргу саме з фізичної особи-підприємця, а не просто з фізичної особи, не врахував встановлені законом особливості такого стягнення і не мав належних відомостей про те, що описане та арештоване майно належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 саме як субєкту господарської діяльності.

За п.29 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

За таких обставин перебування позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 в шлюбі само по собі не дає правових підстав для звернення стягнення з метою погашення боргів фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на майно, що належить ОСОБА_2 на праві власності.

Разом з тим суд вважає за необхідне розяснити, що стягувач та державний виконавець не позбавлені можливості звернутись до суду у визначеному законом порядку для встановлення обсягу спільного майна подружжя та визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, беручи також до уваги визнання позову відповідачем ОСОБА_3, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на телевізор SONY чорного кольору рідкокристалічний KDL32W503ABR, що описаний згідно акту опису та арешту майна від 19.10.2016 року.

Зняти з вказаного майна арешт, накладений 19.10.2016 року старшим державним виконавцем Дергачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області ОСОБА_5 в ході виконавчого провадження ВП № 52415817 по стягненню з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 грошових коштів на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»,

Зобовязати старшого державного виконавця Дергачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області ОСОБА_5 повернути телевізор SONY чорного кольору рідкокристалічний KDL32W503ABR ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через даний районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. Ю. Кононихіна