15 березня 2017 рокум. Київ
судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мазур Л.М.,
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: приватне акціонерне товариство «Київміськбуд-1», товариство з обмеженою відповідальністю «КМБ КОРП СОЛЮШИНЗ», прокуратура Оболонського району м. Києва, Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби України в м. Києві, про стягнення грошової компенсації
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_4, відхилено, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення касаційної скарги ОСОБА_2, поданої представником ОСОБА_4, колегія суддів погодилась з висновком судів попередніх інстанцій про те, що на час поділу майна подружжя спірні цінні папери позивачу ОСОБА_2 на праві власності не належали, оскільки відчуження цих паперів відбулося до розірвання шлюбу, а тому цінні папери не увійшли до обсягу спільного нажитого майна подружжя, наявного на час його поділу.

При цьому апеляційний суд, залишаючи без змін рішення місцевого суду, дійшов висновку щодо відсутності підстав для оцінки в порядку ч. 3 ст. 61 ЦПК України рішення Кишинівської Апеляційної палати від 03 листопада 2015 року у справі №2а-2898/15, як такого, що не містить апостилю, жодного підпису, відбитку печатки або штампу, яким скріплений документ, оскільки суд першої інстанції не посилався на це рішення як на підставу звільнення від доказування.

Разом з тим, залишаючи без змін оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів касаційного суду, взявши до уваги рішення Кишинівської Апеляційної палати від 03 листопада 2015 року, та оцінивши встановлені цим судом обставини, дійшла висновку, що грошові кошти від продажу акцій надійшли до сім'ї, оскільки з рішення Кишинівської Апеляційної палати від 03 листопада 2015 року не вбачається, що при розірванні шлюбу був встановлений час припинення шлюбних відносин між подружжям, а та обставина, що сторони з 2011 року не проживали разом та не вели спільного господарства, і їхній шлюб носив лише формальний характер, не є підставою для висновку, що сторони втратили статус подружжя.

Однак з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, а також колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не погоджуюся з огляду на таке.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій, встановивши, що цінні папери є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та були придбані за спільні кошти, на мою думку, дійшли помилкового висновку, що у зв'язку із відчуженням цінних паперів до розірвання шлюбу, такі не увійшли до обсягу спільно нажитого майна подружжя, наявного на час його поділу, не надавши оцінки обставинам, встановленим рішенням Кишинівської Апеляційної палати від 03 листопада 2015 року (на яке посилалися обидві сторони), та з якого вбачається, що починаючи з 2011 року подружжя не проживало разом та не вело спільного господарства, що й призвело до розпаду сім'ї, а їхній шлюб носив лише формальний характер.

Суд першої інстанції взагалі не надав будь-якої оцінки цьому рішенню, а апеляційний суд, формально пославшись на неналежним чином оформлену копію рішення іноземного суду та на те, що суд першої інстанції не посилався на це рішення як на підставу звільнення від доказування, у зв'язку з чим суди не встановили чи здійснено ОСОБА_3 відчуження цінних паперів на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї або не на її потреби, що має суттєве значення для вирішення спору.

Суд касаційної інстанції, в силу вимог ст. 335 ЦПК України, перевіряючи правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За викладених обставин суди на порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не повно встановили обставини справи та не надали належної оцінки доводам позивачки, враховуючи, що предметом позову є не визнання права власності на цінні папери, а стягнення грошової компенсації при поділі спільного майна подружжя.

Не погоджуюсь із думкою складу колегії та вважаю, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягали скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, визначених статтею 338 ЦПК України.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Л.М.Мазур