печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 березня 2017 року Печерський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді Писанця В.А.

при секретарі Ясеновенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», про зобов`язання надати безоплатне лікування,-

В С Т А Н О В И В :
У червні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача в якому просив зобов`язати останнього надати йому можливість проходити безоплатне лікування в Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» МОУ.

В обґрунтування позову зазначив, що він є інвалідом війни 2 групи. В 1998 році позивач перебував на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 НГУ, на той час дана частина була прикріплена до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» МОУ. Гуцуляка А.Є. було направлено на ВЛК до вищезазначеної установи, після чого, на підставі військово-медичних обстежень він був звільнений за станом здоров`я. У період з 1998 року по 2015 рік, позивач постійно знаходився на безоплатному медичному лікуванні в Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» МОУ. У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся за лікуванням до Національного військово- медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» МОУ, але листом від 11.01.2016 року №1/102 йому було відмовлено, оскільки як зазначено в листі, як тільки він став пенсіонером МВС, а не МОУ, то має право користуватися тільки поліклініками та госпіталями МВС України, до яких начебто був прикріплений за попереднім місцем служби. Таку відмову позивач вважає незаконною, оскільки він не тільки проходив лікування у відповідача, а і був направлений на комісію МСЕК саме останнім, що підтверджується направленням на МСЕК №277, випискою з історії хвороби зробленою у госпіталі, а також електроенцефалогічним дослідженням №674 від 06.08.1998 року.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення вимог позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та пенсіонером Міністерства внутрішніх справ України, має посвідчення ветерана війни інваліда війни 2 групи.

На момент звільнення у 1998 році ОСОБА_1 безоплатно проходив медичне лікування в НВМКЦ «ГВКГ» на пільгових умовах.

За змістом ст. 3 Закону України «Про Національну гвардію України» (Закон № 1772-ХІІ прийнятий 04.11.1991 р., втратив чинність на підставі Закону № 1363-ХІV від 11.01.2000, № 8, ст.48) та ст.ст. 34, 35 Постанови Верховної Ради України «Про порядок комплектування, військового, матеріально-технічного і фінансового забезпечення Національної гвардії України», (Постанова прийнята» 1776-ХІІ від 04.11.1999 р. та втратила чинність на підставі Закону № 1363-ХІV від 11.01.2000, № 8, ст.48) військовослужбовцям Національної гвардії гарантується медичне обслуговування, що забезпечується шляхом проведення в госпіталях Національної гвардії санітарно-гігієнічних, протиепідемічних, профілактичних і лікувальних заходів, здійснення постійного контролю за станом здоров`я, надання їм медичної допомоги в разі поранення або захворювання у військово- медичних закладах, медикаментів та різних медичних послуг, гарантується санаторно-курортне обслуговування; військовослужбовці Національної гвардії приймаються на амбулаторне і стаціонарне лікування в лікувальні заклади Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, інших міністерств і відомств України.

Тобто, на підставі вищенаведених нормативно-правових актів, які спрямовані на забезпечення права військовослужбовців Національної гвардії на медичне забезпечення, за рішенням Національної гвардії України, військовослужбовці Національної гвардії України, з 1991 року, тимчасово отримали право медичного обслуговування, за направлення командира, в лікувальних закладах Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, інших міністерств і відомств України.

На підставі зазначених нормативно-правових актів, та за направленням командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 (який під час військової служби був прикріплений до відомчих лікувальних закладів Національної гвардії України) проходив безоплатне обслуговувався в НВМКЦ «ГВКГ» а потім, був направлений на ВЛК.

При цьому 11.01.2000 року був прийнятий Закон України № 1363-14 «Про розформування Національної гвардії України», згідно якого, Національну гвардію України було розформовано як військове формування; особовий склад, військову техніку, озброєння, фонди та інше майно з`єднань, частин, закладів і установ Національної гвардії України передано у встановленому порядку відповідно до внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України та Збройних Сил України без збільшення їх загальної чисельності; зобов`язано Кабінет Міністрів України і Комітет Верховної Ради України з питань бюджету при доопрацюванні проекту Закону України про Державний бюджет України на 2000 рік передбачити відповідний перерозподіл бюджетних асигнувань на утримання внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України та Збройних Сил України з урахуванням заходів по розформуванню Національної гвардії України.

Указом Президента України від 17.12.1999 року №1586/99 «Про передачу підрозділів Національної гвардії України до складу інших військових формувань» постановлено: Командувачу Національної гвардії України передати у двомісячний строк з`єднання, частини, заклади та установи Національної гвардії України згідно з додатком; Командувачам Національної гвардії України, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України після завершення передачі та прийому з`єднань, частин, закладів і установ розформувати у місячний строк Головне управління Командувача Національної гвардії України.

Таким чином, наприкінці 1999 року Національна гвардія України була розформована як військове формування та перейшла у підпорядкування до Міністерства внутрішніх справ України. Тобто, з цього часу, Військовослужбовцям Національної гвардії України, державним службовцям, працівникам, особам, звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, та ветеранам військової служби Національної гвардії України гарантується безоплатне медичне забезпечення в лікувально - профілактичних закладах Національної гвардії України та Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 11 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються пільги користування при виході на пенсію (незалежно від часу виходу на пенсію) чи зміні місця роботи поліклініками та госпіталями, до яких вони були прикріплені за попереднім місцем роботи.

Враховуючи те, що позивач не був прикріплений у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» МОУ, а обслуговувався там певний період за направленням командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, то суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову з мотивів наведених в ньому.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 61, 79, 88, 209, 213-215 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», про зобов`язання надати безоплатне лікування залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя В.А. Писанець