НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/6125/16
№ 2/183/557/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2017 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору - Приватного нотаріуса ОСОБА_3 районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4, ОСОБА_3 районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини,

встановив:

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсною заяву ОСОБА_1 про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 10 червня 2010 року, надану до державного нотаріуса ОСОБА_6 ОСОБА_3 районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 11 листопада 2010 року, зареєстровану в реєстрі за № 1653, як таку, що здійснена під впливом помилки стосовно обставин, що мають істотне значення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що матері позивача - ОСОБА_5 на підставі рішення 19 сесії XXIII скликання Перещепинської міської ради народних депутатів № 18-19/ XXIII від 03 жовтня 2001 року передана у приватну власність земельна ділянка площею 5.610 гектарів в межах згідно з планом, розташована на території Перещепинської міської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серія ІІІ-ДП № 106098, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 18014 від 27 листопада 2001 року. 19 травня 2004 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом ОСОБА_3 районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 749, яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй земельну ділянку місцезнаходження якої: територія Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, право на яку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ДП № 106098, виданого 27 листопада 2001 року Перещепинською міською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 18014, заповіла ОСОБА_1. 10 червня 2010 року ОСОБА_5 померла. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у вигляді вищевказаної земельної ділянки. Спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 є позивач ОСОБА_5 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. 11 листопада 2010 року позивач звернулася до ОСОБА_3 районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті спадкодавця. В цей же день нею написано відмову від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 10 червня 2010 року, оскільки була обізнана, що крім вищезазначеної земельної ділянки є інше спадкове майно після смерті ОСОБА_5 у вигляді житлового будинку, а інший спадкоємець ОСОБА_5 за законом - відповідач ОСОБА_2 роз'яснив позивачу, що вона буде користуватися земельною ділянкою за заповітом, а він - житловим будинком за законом. 01 листопада 2016 року позивач звернулася до ОСОБА_3 районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері - ОСОБА_5, померлої 10 червня 2010 року, на спадкову земельну ділянку, але в нотаріальній конторі позивачу стало відомо, що є інший заповіт ОСОБА_5 від 12 травня 2009 року, посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом ОСОБА_3 районного нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за № 652, яким належну їй земельну ділянку ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_2, в зв`язку з чим неможливо видати свідоцтво про право власності на спадщину після смерті ОСОБА_5, померлої 10 червня 2010 року, оскільки заповіт від 19 травня 2004 року, яким ОСОБА_5 спадкову земельну ділянку заповідала позивачу, скасовується заповітом від 12 травня 2009 року. Водночас, 21 травня 2010 року ОСОБА_5 скасувала заповіт від 12 травня 2009 року. Таким чином, вважає, що внаслідок неправильного роз'яснення відповідача ОСОБА_2, неодноразового скасування заповітів спадкодавцем, позивач помилилася та відмовилась від спадщини за законом на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки вважала, що ОСОБА_2 успадкує житловий будинок, належний ОСОБА_5, померлій 10 червня 2010 року, а позивач в свою чергу - спадкову земельну ділянку. Внаслідок викладеного позивач змушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 10 червня 2010 року.

Позивач, її представник до суду не з'явилися, представник позивача згідно з заявою, наданою суду просив розглянути справу за відсутності позивача, наполягав на задоволенні позову.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися. Надали суду заяви, згідно з якими просили розглянути справу за відсутності представників, не заперечили проти задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на підставі рішення 19 сесії XXIII скликання Перещепинської міської ради народних депутатів № 18-19/XXIII від 03 жовтня 2001 року передана у приватну власність земельна ділянка площею 5.610 гектарів в межах згідно з планом, розташована на території Перещепинської міської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що видано Державний акт на право приватної власності на землю, серія ІІІ-ДП № 106098, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 18014 від 27 листопада 2001 року.

19 травня 2004 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом ОСОБА_3 районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 749, яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй земельну ділянку місцезнаходження якої: територія Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, право на яку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ДП № 106098, виданим 27 листопада 2001 року Перещепинською міською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 18014 заповіла ОСОБА_1.

12 травня 2009 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом ОСОБА_3 районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 652 яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй земельну ділянку місцезнаходження якої: територія Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, право на яку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ДП № 106098, виданим 27 листопада 2001 року Перещепинською міською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 18014 заповіла ОСОБА_2.

Заповіт від 12 травня 2009 року містить відмітку приватного нотаріуса ОСОБА_3 районного нотаріального округу ОСОБА_4 про скасування заповіту заявою від 21 травня 2009 року № 686, посвідчену печаткою нотаріуса.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що 11 листопада 2010 року позивач звернулася до ОСОБА_3 районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 В цей же день позивачем за № 1653 подано нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 10 червня 2010 року.

01 листопада 2016 року позивачем подано до ОСОБА_3 районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 травня 2004 року.

ОСОБА_3 районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області № 2201/02-14 від 01 листопада 2016 року позивачу повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, розташовану на території Перещепинської міської ради, Новомосковського району, Дніпропетровської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ДП № 106098, виданого 27 листопада 2001 року Перещепинською міською радою ОСОБА_5, померлій 10 червня 2010 року за заповітом або за законом на ім`я позивача не можливо. Підставою відмови вказано те, що в матеріалах спадкової справи зберігається заява від імені позивача про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5З за заповітом, посвідченим 19 травня 2004 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 районного нотаріального округу ОСОБА_4 за р. №749, на земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Перещепинської міської ради, Новомосковського району, Дніпропетровської області, належну спадкодавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю III-ДП № 106098, виданого 27 листопада 2001 року Перещепинською міською радою, подана до нотаріальної контори 11 листопада 2010 року, та заява про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5, подана до нотаріальної контори також 11 листопада 2010 року. Представником позивача наданий заповіт від імені ОСОБА_5 на імя позивача, посвідчений 19 травня 2004 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 районного нотаріального округу ОСОБА_4 за р.№ 749, на спадкову земельну ділянку. Крім того, за даними Спадкового реєстру виявлено наявність заповіту від імені спадкодавця ОСОБА_5, посвідченого 12 травня 2009 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 районного нотаріального округу ОСОБА_4, який скасовано 21 травня 2009 року. Відповідно до інформації, наданої приватним нотаріусом ОСОБА_3 районного нотаріального округу ОСОБА_4, зазначений заповіт скасований заявою заповідача 21 травня 2009 року. Із копії заповіту, наданої приватним нотаріусом ОСОБА_3 районного нотаріального округу ОСОБА_4 вбачається, що предметом заповіту є земельна ділянка, розташована на території Перещепинської міської ради, Новомосковського району, Дніпропетровської області, належна спадкодавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю III-ДП № 106098, виданого 27 листопада 2001 року Перещепинською міською радою, тобто земельна ділянка, стосовно якої було посвідчено заповіт на ім'я позивача. Згідно із п.п.5.1, 5.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо для оформлення спадщини надано кілька заповітів спадкодавця, нотаріус повинен надати їм правову оцінку, керуючись положеннями статті 1254 Цивільного кодексу України. Частинами 2, 3 ст.1254 Цивільного кодексу України передбачене право заповідача у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Із наданих документів вбачається, що предметом заповіту на ім'я позивача, посвідченого 19 травня 2004 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 районного нотаріального округу ОСОБА_4 за р.№ 749, та заповіту, посвідченого 12 травня 2009 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 районного нотаріального округу ОСОБА_4 за р.№ 652, є одна й та сама земельна ділянка. Таким чином, заповіт від 19 травня 2004 року за р.№ 749 на ім'я позивача на спадкову земельну ділянку, посвідчений раніше, ніж заповіт на ту ж саму земельну ділянку на ім'я іншої особи, скасований новим заповітом від 12 травня 2009 року за р.№ 652. Крім того, останній заповіт скасований особисто заповідачем, тому спадкування земельної ділянки за заповітом взагалі неможливе. Оскільки позивач відмовився від прийняття спадщини за законом, спадкування за законом також неможливе.

Таким чином, вважає, що внаслідок неправильного роз'яснення відповідача ОСОБА_2, неодноразового скасування заповітів спадкодавцем, позивач помилилася та відмовилась від спадщини за законом на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки вважала, що ОСОБА_2 успадкує житловий будинок, належний ОСОБА_5, померлій 10 червня 2010 року, а позивач в свою чергу - спадкову земельну ділянку. Внаслідок викладеного позивач змушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 10 червня 2010 року.

Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття (ч. 6 ст. 1273 ЦК України). У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування.

Відповідно до пункту 4 розділу 1 частини II Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, до заяви про відкликання поданої заяви про відмову від прийняття спадщини застосовуються такі ж правила прийняття заяв, як і до первинних заяв. Таким чином, вказана заява подається спадкоємцем особисто у письмовій формі.

У разі, коли особа не встигла відкликати заяву про відмову від прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, така відмова може бути визнана недійсною судом. З огляду на те, що відмова від прийняття спадщини є одностороннім правочином, то визнання такої відмови недійсною в судовому порядку здійснюється з таких підстав:

1) вчинення відмови спадкоємцем, який у момент її вчинення не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними (ст. 225 ЦК України);

2) вчинення відмови під впливом помилки (ст. 229 ЦК України);

3) вчинення відмови під впливом обману або насильства (статті 230,231 ЦК України);

4) вчинення відмови під впливом тяжкої обставини і на невигідних умовах (ст. 233 ЦК України).

На підставі ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий право чин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Позивач в позові вказала, що внаслідок неправильного роз'яснення відповідача ОСОБА_2 про подальшу долю майна, через наявність домовленості із відповідачем, як іншим спадкоємцем за законом, щодо розподілу всієї маси спадкового майна, позивач помилилася та відмовилась від спадщини за законом на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки вважала, що ОСОБА_2 успадкує житловий будинок, належний ОСОБА_5, а вона свою чергу - спадкову земельну ділянку.

Відповідач позов визнав, наведені в позовній заяві обставини, покладені в обґрунтування позову не спростував. Проти задоволення позову згідно з поданою ним заявою не заперечив, визнавши позов.

За ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Ч.4 ст.174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Також, матеріали справи не містять доказів обізнаності позивача на час подання заяви про відмову від спадкування за законом про складання ОСОБА_5 заповіту від 12 травня 2009 року, скасування заповіту 21 травня 2010 року та з урахуванням поданої заяви про прийняття спадщини за заповітом від 19 травня 2004 року навпаки свідчать про бажання позивача отримати у спадщину частину спадкового майна земельну ділянку.

Означені обставини, як самі по собі так і у своїй сукупності свідчать, що на час подання позивачем відмови від прийняття спадщини за законом, остання бажала отримати у спадщину спадкове майно та вважала, що подаючи заяву про відмову від спадщини за законом вона отримає частину спадкового майна земельну ділянку, а отже помилялася щодо обставин, які мають істотне значення у вигляді скасування заповіту спадкодавцем, а тому правочин щодо відмови від спадщини за законом має бути визнаний недійсним і про обставини які змусили подати її заяву про відмову від прийняття спадщини дізналася лише із листа нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Внаслідок викладеного, поданий позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору - Приватного нотаріуса ОСОБА_3 районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4, ОСОБА_3 районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини задовольнити.

Визнати недійсною відмову ОСОБА_1 від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 10 червня 2010 року, подану до ОСОБА_3 районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 11 листопада 2010 року, зареєстровану в реєстрі за № 1653.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.О. Парфьонов