У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2. звернулися до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 14 січня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № 10-2318917 на суму 10 тис. доларів США на строк до 15 січня 2016 року.

21 грудня 2015 року між позивачами було укладено договір про відступлення права вимоги, який було надано відповідачу.

15 січня 2016 року позивачі звернулися до банку із письмовою вимогою про повернення вкладу, проте, кошти їм повернуто не було. Вважають, що відповідач не виконує взятих на себе договірних зобов'язань.

Позивачі просили стягнути з відповідача на їх користь 275 490,36 грн, яка складається з: 2 600 070 грн - сума вкладу; 1 624,12 грн - пеня та 13 796,24 грн - сума відсотків.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 червня 2016 року позов ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_3 суму коштів в розмірі 137 745,18 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_2 суму коштів в розмірі 137 745,18 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2016 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3. та ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2. просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, як зазначено у ст. 1060 ЦК України, укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15 та від 13 червня 2016 року № 6-1123цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, дійшов обґрунтованого висновку, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію (з 25 грудня 2015 року), що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення грошових коштів.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов