Ухвала

іменем україни

06 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КузнєцоваВ.О., Євтушенко О.І., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Віжомлянської сільської ради Яворівського району Львівської області, державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про визнання незаконними рішень, відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 26 червня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Віжомлянської сільської ради Яворівського району Львівської області, державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про визнання незаконними рішень, відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що на підставі заповіту його бабусі ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,він успадкував нерухоме майно, а саме: старий та новозбудований будинок з господарськими спорудами на земельній ділянці площею 0,18 га в селі Віжомля.

Рішенням виконкому Віжомлянської сільської ради від 22 жовтня 1993 року № 97 «Про затвердження заяв громадян по приватизації земельних ділянок» була задоволена його заява про приватизацію присадибної земельної ділянки площею 0,18 га.

Рішенням сільської ради № 30 від 17 квітня 1997 року старому будинку присвоєно другийпогосподарський номер.

02 листопада 2009 року він подав в сільську раду заяву про видачу державного акту на право власності на присадибну земельну ділянку розміром 0,18 га, яка сільською радою була переданадо Управління держкомзему в Яворівському районі, на яку отримав відмову.

17 лютого 2010 року повторно звернувся в сільську раду з заявою про видачу державного акту на право власності на присадибну земельну ділянку розміром 0,18 га, на що отримав відмову та роз'яснення про необхідність звернення до Яворівського РВ ЛРФ державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

На звернення в липні 2014 року до Яворівського РВ ЛРФ державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» отримав відмову у виготовленні технічної документації на присадибну земельну ділянку розміром 0,18 га.

У серпні-вересні 2014 року звертався до Віжомлянської сільської ради про внесення змін до рішення ради в частині виготовлення технічної документації з землеустрою стосовно встановлення меж присадибної земельної ділянки в натурі, однак знов отримав відмову, з посиланням на те, що землі загального користування не приватизовуються.

Віжомлянська сільська рада не розглядала його письмових звернень в його присутності, не повідомляла про дату розгляду, не знайомила з прийнятими рішеннями.

Незаконними рішеннями Віжовлянської сільської ради, прийняттям незаконного та необґрунтованого висновку, неправдивими листами відповідями, систематичними зволіканнями та ненаданням відповідей йому було завдано значної майнової та моральної шкоди.

В зв'язку з викладеним просив позов задовольнити шляхом: зобов'язаня державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» компенсувати йому вартість робіт з виготовлення технічної документації для одержання державного акту на право власності; зобов'язати державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» виправити у карті плану земельної ділянки зміну площі в сторону зменшення, встановивши межі земельної ділянки відповідно до поземельної, погосподарської книг і матеріалів повторної зйомки, проведеної в 2014 році; стягнути з державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на його користь 3 000 грн майнової шкоди, 5 000 грн - моральної шкоди та 300 грн - витрат на проведення геодезичної зйомки меж присадибної земельної ділянки, в результаті якої зменшено її розміри з 0,18 га до 0,16 га; скасувати рішення Віжомлянської сільської ради від 17 квітня 1997 року № 30 «Про відкриття погосподарського номера ОСОБА_6; скасувати рішення Віжомлянської сільської ради від 04 липня 2006 року, від 14 грудня 2009 року та від 22 травня 2010 року про відмову в наданні рішень на оформлення права власності на земельні ділянки для ведення селянського господарства і садівництва; стягнути з Віжомлянської сільської ради на його користь 12 000 грн майної шкоди та 15 000 грн - моральної шкоди, завданої йому систематичним прийняттям за його заявами незаконних рішень та неправомірними діями її працівників при розгляді його письмових звернень.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 26 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 27 січня 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Судами встановлено що ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 лютого 1993 року є власником двох житлових будинків по АДРЕСА_1.Право власності ОСОБА_4 на житлові будинки зареєстровано 02 лютого 2010 року.

На час відкриття спадщини, в зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, присадибна земельна ділянка, на якій розташовані житлові та господарські будівлі не була приватизована.

Рішенням виконавчого комітету Віжомлянської сільської ради народних депутатів № 97 від 22 жовтня 1993 року затверджено заяву № 102 ОСОБА_4 на приватизацію земельної ділянки площею 0,18 га.

Актом обстеження земельної ділянки ОСОБА_4 від 12 грудня 2013 року, складеним комісією Віжомлянської сільської ради, встановлено, що згідно карти роздержавлення та приватизації земель, земельна ділянка позивача межує з вулицею загального користування, яку він вважає частиною своєї земельної ділянки та бажає її приватизувати разом з присадибною земельною ділянкою.

Рішенням виконавчого комітету Віжомлянської сільської ради народних депутатів № 382 від 20 грудня 2013 року ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,18 га.

Яворівським РВВ Львівської РФ центру державного земельного кадастру в межах компетенції за договором з ОСОБА_4 була проведена геодезична зйомка його земельної ділянки за результатами якої був складений план, вирахувана площа земельної ділянки, контур, кути ліній та поворотні точки на плані співпадають з існуючою огорожею зазначеної земельної ділянки. Відповідно до геодезичної зйомки встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить 0,1618 га, про що складено відповідний план.

Геодезична зйомка була проведена з врахуванням даних карти роздержавлення, згідно якої впродовж земельної ділянки ОСОБА_4, на якій розташовані належні йому на праві власності будівлі, проходить дорога спільного користування, що чітко відображено на витягу з карти роздержавлення, яка є в електронному вигляді, і вносити зміни до якої може тільки реєстратор.

До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать землі загального користування населених пунктів, зокрема, вулиці, проїзди, шляхи (ч. 3 ст. 83 ЗК України).

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Виходячи з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Як зазначено в ст. 31 Закону України «Про землеустрій» зміни до документації із землеустрою вносяться за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з безпідставності та недоведеності позовних вимог, оскільки не погодження ОСОБА_4 з результатами геодезичної зйомки та посилання на розроблення приватним підприємством «Західгеоцентр» геодезичної зйомки його присадибної земельної ділянки з включенням у її площу дороги спільного користування та визначенням її площі 0,19 га, не створюють юридичних наслідків з врахуванням положень ч. 3 ст. 83 ЗК України та чинної карти роздержавлення і приватизації земель Віжомлянської сільської ради, тобто не дає підстав для висновку, що при геодезичній зйомці працівниками ЦДЗК були незаконно змінені розміри його присадибної земельної ділянки, як зазначені позивачем підстави для стягнення вартості виконаних та оплачених ним робіт, а також відшкодування моральної й майної шкоди.

Також суди прийшли до вірного висновку про відмову в визнанні незаконним та скасуванню рішення виконавчого комітету Віжомлянської сільської ради від 17 квітня 1997 року № 30 «Про відкриття погосподарського номера ОСОБА_6», оскільки зазначене рішення було прийнято на підставі заяви ОСОБА_4 від 02 квітня 1997 року й вичерпало свою дію фактом його виконання.

Крім того, позовні вимоги ОСОБА_4 про скасування рішення від 17 квітня 1997 року пред'явлені до Віжомлянської сільської ради, тоді як зазначене рішення ухвалено виконавчим комітетом Віжомлянської сільської ради, позовних вимог до якого не заявлено.

Висновок судів про відмову в задоволенні позовних вимог про скасування незаконних рішень сільської ради від 04 липня 2006 року, 14 грудня 2009 року, 22 травня 2010 року про відмову у наданні йому у власність земельних ділянок для ведення селянського господарства та садівництва зроблений правильно, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів про те, що сільською радою приймались рішення відносно нього за такими датами.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів погоджується з висновками судів, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК Українияк підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК Українисуд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 26 червня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

О.І.Євтушенко

Г.І. Мостова