Справа №461/4485/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Котельви К.О.,

при секретарі Остапчук М.Ю.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Львівське комунальне підприємство «Цитадель Центр» про усунення перешкод у користування власністю, виселення та компенсацію завданої моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, мотивуючи тим, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. Зазначена квартира складається із однієї кімнати площею 16,4 кв.м., підсобних приміщень, що перебували у спільному користуванні з власниками інших житлових приміщень у цій квартирі, а також комори у підвалі, що позначена на плані літерою ХУ1 площею 8,6 кв.м. Влітку 2013 року відповідач за договором купівлі-продажу набув право власності на квартиру АДРЕСА_2, самовільно, без згоди позивачки зайняв вищезазначене приміщення комори у підвалі будинку та поставив навісний замок на металевих дверях, що перешкоджало доступу позивачки до приміщення підвалу та іншим мешканцям будинку до приміщень загального користування (позначені на плані літерами Х1,Х11,Х111,Х1У). Згідно уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., яка полягає у тому, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу переживала стрес, причиною якого є порушення її прав як власника та володільця приміщень загального користування. Внаслідок постійного стресу погіршився стан її здоровя, у зв'язку з цим зверталася за медичною допомогою, був порушений звичайний порядок її життя. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивачка та її представник уточнені позовні вимоги підтримали, давши пояснення, аналогічні до викладених у них. Просили позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні відповідач уточнені позовні вимоги заперечив. Просив в задоволенні позову відмовити. Додатково пояснив, що дійсно зайняв приміщення підвалу, через те, що позивачка відмовлялась показати правовстановлюючі документи на спірний підвал, проте на момент розгляду справи вже ключі повернув позивачці.

Представник третьої особи ЛПК «Цитадель Центр» в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та дату судового засідання. Суд вважає, за можливе розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши пояснення учасників справи, зясувавши дійсні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_3, квартира складається з однієї кімнати площею 16,4 кв.м., до квартири належить комора в підвалі площею 5,0 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом №1-2376 від 7 липня 2008 року /а.с.5/ та витягом про державну реєстрацію прав № 31076030 від 25.08.2011 року /а.с.6/.

11.06.2015 року ЛКП «Цитадель центр» складено акт про відмову сина мешканця квартири № 2 п. Крутченського С.В. надати ключ від приміщень спільного користування працівникам ЛКП «Цитадель центр» або мешканці квартири № 17 даного будинку /а.с.8/.

Як вбачається з даних про інвентаризацію підвальних приміщень буд. 26 на вул. С. Бандери №1199 від 16.12.2015 року /а.с.9/ підвальне приміщення під літ. ХІ пл.8,60 кв.м., перебуває у фактичному використанні мешканки квартири № 17. Підвальні приміщення під літ. XY пл. 13.0 кв.м., XIY пл. 2.20 кв.м., XII пл. 1.30 кв.м., XIII пл. 1.30 кв.м. перебувають у фактичному використанні мешканців квартири № 2.

Окрім того, ОСОБА_1 подала заяву до СВ Галицького РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області про самовільне захоплення ОСОБА_3 її приватної власності. Відомості викладені в заяві ОСОБА_1 внесені в ЄРДР за № 0003574 від 19.09.2016 року та розпочато досудове розслідування за ст. 356 КК України. Постановою від 19.11.2016 року провадження по справі закрито у звязку з відсутністю складу злочину.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 повернув ОСОБА_1 ключ від вхідних дверей до підвальних приміщень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Про дотримання судом засад розумності, виваженості та справедливості при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди також звертає увагу Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Відповідно до встановлених ст. 1167 ЦК України загальних підстав для покладення відповідальності на заподіювача моральної ( немайнової ) шкоди необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", що містяться в п.п.4, 5 цієї постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Самі по собі факт зайняття приміщень підвалу відповідачем не свідчить про заподіяння немайнової шкоди позивачу та не підтверджує того, що такі дії відповідача викликали негативні наслідки немайнового характеру для позивача та явились причиною її моральних страждань. Окрім того, позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів, які б підтверджували заподіяння їй моральної шкоди діями відповідача, а також наявність причинного зв'язку між заподіянням шкоди і протиправним діянням заподіювача.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, під час судового розгляду справи, суду не надано доказів, що доводять ті обставини, на які посилався позивач, як на підстави своїх вимог, зокрема наявність причинного зв'язку між протиправним діянням відповідача, та вини останнього в її заподіянні, тривалість та розмір моральних страждань, не доведено з чого виходить позивач при визначенні моральної шкоди саме в розмірі 20 000 грн.

У зв'язку з цим суд відхиляє вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди оскільки така не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

Керуючисьст.ст. 4, 10, 60, 88, 169, 212, 215, 224ЦПК України, ст.ст.16, 22, 23, 60, 1166, 1167 ЦК України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із наступними змінами і доповненнями, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К.О. Котельва