Справа № 163/3180/16-ц
Провадження № 4-с/163/1/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Павлуся О.С.,

за участю секретаря Семенюк К.М.,

заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

головного державного виконавця Моніч Т.М.,

стягувача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Любомль скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

19.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії головного державного виконавця Турійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 при винесенні постанови про опис та арешт майна боржника ВП № 52847535 від 29.11.2016 року, просив визнати останні неправомірними та скасувати постанову.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що на виконанні головного державного виконавця Турійського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_4 перебуває виконаче провадження ВП № 52847535 по виконанню виконавчого листа №163/999/16-ц виданного 02.11.2016 року Любомльським районним судом Волинської облсаті про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 800 (вісімсот) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 11.04.2016 року і до їх повноліття. 29.11.2016 року ОСОБА_4 було винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме торгового павільйону та земельної ділянки на якій він розташований за адресою м. Любомль, вул. Володимирська, 15а, Волинської області.

Вважає, що вказана постанова винесена з грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та інших актів законодавства, які регулюють питання випадків, підстав та умов накладення арешту на майно під час виконавчого провадження, оскільки сума заборгованості по сплаті аліментів, яка становить 12213,33 грн., є неспіврозмірною з вартістю належного та арештованого його майна, питання щодо визначення вартості якого, взагалі не приймалось.

Крім того, зазначив, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, однак державним виконавцем накладено арешт саме на нежитлове приміщення та земельну ділянку під ним.

Заявник та його представник просили скаргу задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в ній.

Головний державний виконавець Турійського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_4, просила в задовленні даної скарги відмовити, так як при її винесені були дотримані вимоги закону.

Заслухавши думку заявника та його представника, державного виконавця, стягувача, дослідивши матеріали справи та виконавче провадження ВП № 52847535, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з виконавчого провадження ВП № 52847535 по виконанню виконавчого листа №163/999/16-ц виданного 02.11.2016 року Любомльським районним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 800 (вісімсот) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 11.04.2016 року і до їх повноліття, 22.11.2016 року головним державним виконавцем Турійського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_4 винесено постанову про його прийняття до виконання.

Під час здійснення виконавчого провадження 24.11.2016 року ОСОБА_4 було направлено запити до Державної інспекції сільського господарства, ТСЦ 0742 та відділу Дежргеокадастру, щодо зареєстрованого за ОСОБА_1 рухомого та нерухомого майна.

25.11.2016 року згідно сформованих запитів в рамках данного виконавчого провадження, отримано відповідь ПФУ, згідно якої відомості про ОСОБА_1 як особу, яка отримує пенсію та працює не знайдено. Відповідно до відповіді ДПС ОСОБА_1 не володіє відкритими рахунками в банках та інших фінансових установах.

Станом на 29.11.2016 року заборгованість із сплати аліментів в даному виконавчому провадженні становила 12213,33 грн, за понад три місяці.

Разом з тим в матеріалах виконавчого провадження наявна інформаційна довідка №72573157 від 08.11.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якої за ОСОБА_1 зареєстрована квартира за адресою вул. Н.Ужвій, 9а/19 в м. Любомль Волинської області, та торговий павільйон з земельною ділянкою для його обслуговування за адресою вул. Володимирська, 15а в місті Любомль Волинської області.

29.11.2016 року головним державним виконавцем Турійського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_4 було винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме торгового павільйону та земельної ділянки на якій він розташований за адресою м. Любомль, вул. Володимирька, 15а, Волинської області.

При цьому, 15.12.2016 року та 19.12.2016 року на адресу Турійського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області надійшли відповіді ТСЦ 0742 та Державної інспекції сільського господарства, що транспортні засоби та сільськогосподарська техніка за ОСОБА_1 не зареєстровані.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Частиною 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику.

Матеріалами виконавчого провадження доводиться та обставина, що державним виконавцем Моніч Т.М. 24.11.2016 року направлялися запити до Державної інспекції сільського господарства, ТСЦ 0742 та відділу Дергеокадастру, щодо зареєстрованого за ОСОБА_1 рухомого та нерухомого майна, проте відповіді з даних установ остання отримала лише в грудні місяці 2016 року.

Отже, головним державним виконавцем Моніч Т.М., всупереч ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», за відсутності відповідей з Державної інспекції сільського господарства та ТСЦ 0742 про зареєстроване за ОСОБА_1 рухоме майно, передчасно, а саме 29.11.2016 року, було винесено постанову про опис та арешт майна, а саме нерухомого майна.

Разом з тим, судом встановлено, що оцінка арештованого майна не проводилась, що в свою чергу позбавляє можливості встановитиспівмірность заходів примусового виконання рішення.

Стаття 57. Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згідні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Крім того, Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №324349 від 04.11.2009 року, підтверджується, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,10 га розташованої по вул. Д.Галицького, 11 в місті Любомль Волинської області, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на підставі , що в силу положень ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» дозволяло ОСОБА_1 запропонувати зазначений вид майна, як такий який можливо реалізувати в першу чергу.

На думку суду, накладення арешту на торговий павільйон повністю паралізує будь-яку підприємницьку діяльність ОСОБА_1 для отримання доходу з метою зокрема добровільного погашення боргу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії головного державного виконавця Турійського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_4 при винесені постанови про опис та арешт майна боржника ВП № 52847535 від 29.11.2016 року були передчасними, без врахування співмірності заходів примусового виконання рішення та обсягу вимог за рішенням, без достатньої перевірки та з'ясування наявності всього належного ОСОБА_1 рухомого та нерухомого майна та без надання останньому можливості скористатися своїм законним правом надати перелік майна, на яке в першу чергу може бути звернуте стягнення, а отже неправомірними, в зв'язку з чим дана постанова підлягає скасуванню.

Щодо твердження державного виконавця Моніч Т.М. про пропущення заявником строку на звернення з даною скаргою, суд зауважує, що дане питання судом вирішувалось при відкритті провадження в даній справі, та приймалось до уваги те, що дана скарга спочатку подавалася ОСОБА_1, до Турійського районного суду Волинської області, який ухвалою від 13 грудня 2016 року повернув її ОСОБА_1, роз'яснивши йому право на звернення до належного суду, а саме до Любомльського районного суду Волинської області, чим останній і скористався, подавши її 19.12.2016 року.

Керуючись ст. ст. 386, 387 ЦПК України, на підставі статей 2, 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати дії головного державного виконавця Турійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 при винесені постанови про опис та арешт майна боржника ВП № 52847535 від 29.11.2016 року неправомірними.

Постанову головного державного виконавця Турійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 про опис та арешт майна боржника ВП № 52847535 від 29.11.2016 року скасувати.

Стягнути з Турійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 275 (двісті сімдесят пять) грн. 20 коп.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Любомльського районного суду Павлусь О.С.