Справа №585/4894/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/455/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)»

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 лютого 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_3 просив суд стягнути з Роменської виправної колонії УДПтСУ в Сумській області (№56) (відбулася зміна назви на Державна установа «Роменська виправна колонія (№56)») на його користь моральну шкоду у сумі 2000,00 грн., завданої йому внаслідок порушення його права на таємницю кореспонденції.

Свої вимоги мотивує тим, що він засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання у Роменській виправній колонії № 56 з 04.05.2005 року. 24.12.2013 року він подав начальнику відділення СДПВ 1 ОСОБА_4 чотири конверти для відправлення до Апеляційного суду м. Києва та Роменського міськрайонного суду Сумської області. У першому конверті знаходилася його заява від 24.12.2013 року про доручення документів до апеляційної скарги на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25.10.2013 року по цивільній справі № 757/11540/13-ц. Конверт був запечатаний особисто ним та оплачений власними поштовими марками відповідно до встановлених тарифів. В дублікаті супровідного листа Роменської ВК № 56 за вихідним № 15/4876 від 24.12.2013 року, підписаного начальником РВК № 56, зазначено: назву та адресу суду, до якого подано звернення, його персональні дані, вид та предмет його звернення, кількість аркушів та примірників. Вказана інформація в супровідному листі вказує на те, що відповідач здійснив перегляд його кореспонденції до Апеляційного суду м. Києва та не реєстрував її в журналі з приміткою «закритий конверт». У другому, третьому та четвертому конверті, адресованих Роменському міськрайонному суду Сумської області, знаходився відповідно його інформаційний запит від 24.12.2013 року по справі № 1815/3151/2012 р., його заява від 24.12.2013 року про надання йому дубліката виконавчого листа на рішення від 13.11.2012 р. по справі № 1815/3151/2012 р., його заперечення від 24.12.2013 року на заперечення Роменській ВК (№56) від 16.12.2013 року по справі № 585/3521/13-ц. Конверти були запечатані особисто ним та оплачені власними поштовими марками. В його особовій справі зберігаються супровідні листи відповідача за вих. № 15/4874 від 24.12.2013 року, № 15/4875 від 24.12.2013 року, № 15/4873 від 24.12.2013 року, підписані начальником установи, у яких зазначено: назву та адресу суду, до якого подано звернення, його персональні дані, вид та предмет його звернення, кількість аркушів та примірників, що свідчить про те, що відповідач здійснив перегляд його кореспонденції до Роменського міськрайонного суду Сумської області та не реєстрував її в журналі з приміткою «закритий конверт». Дії відповідача, що вчиненні в порушення вимог встановлених Інструкцією № 1304/ 5 та ч. 4 ст. 113 КВК України, завдали йому моральної шкоди, між ним та адміністрацією виник конфлікт, він втратив спокій, сон та працездатність, що посилило його душевні страждання.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07.02.2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково та стягнуто з Роменської виправної колонії УДПтС України в Сумській області № 56 на користь ОСОБА_3 200,00 грн. моральної шкоди та 64,00 грн. судового збору на користь держави, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державна установа «Роменська виправна колонія (№56)» подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення про відшкодування моральної шкоди в цілому та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що всі звернення позивача направлялися Роменською виправною колонією № 56 згідно з положеннями законодавства, чинного на день відправлення кореспонденції, а саме, ч. 4 ст. 113 КВК України, п. 4 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах».

Суд не прийняв до уваги, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 1969/5 від 24.11.2014 року «Про затвердження Змін до деяких наказів Міністерства юстиції України з питань реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань», було внесено зміни, зокрема і до п. 4 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах», в абзаці другому слова «організацій та прокурору» замінено словами «організацій, до суду та прокуророві».

Згідно з цими змінами, лише з цього часу було встановлено відправлення кореспонденції до судів загальної юрисдикції у закритому вигляді, тому направляючи кореспонденцію позивача у відкритому вигляді, Роменська виправна колонія №56 діяла відповідно до норм чинного на той час законодавства.

Представник Роменської виправної колонії №56 доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити. Повідомила, що адміністрацією колонії копію апеляційної скарги та судову повістку про місце та час розгляду справи апеляційним судом було вручено ОСОБА_3 завчасно.

Від засудженого ОСОБА_3 до апеляційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу, де він посилаючись на норми Кримінально-виконавчого кодексу України та Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просив відхилити доводи скарги і рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 4 ст. 113 Кримінально-виконавчого кодексу України, кореспонденція, яку засуджені адресують до суду, перегляду не підлягає, а листи заявника від 24.12.2013 року до судів направлялися разом із супровідними листами пенітенціарної установи, в яких наводився стислий виклад порушених у листі питань, що свідчить про перегляд вказаної кореспонденції. Внаслідок чого, відповідачем було порушено право ОСОБА_3 на таємницю кореспонденції до судів. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходив з засад розумності та справедливості.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

З цивільної справи вбачається, що ОСОБА_3 засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання у Роменській виправній колонії УДПтСУ в Сумській області № 56.

В супровідному листі, підписаному начальником Роменської виправної колонії № 56, за вих. №15/4873 від 24.12.2013 року, зазначено, що адміністрація колонії на адресу Роменського міськрайонного суду направляє заперечення гр. ОСОБА_3 та заперечення Роменської ВК №56 від 16.12.2013 року №4718, щодо його позовної заяви на 2 арк. в 1 примірнику.

В супровідному листі, підписаному начальником Роменської виправної колонії № 56, за вих. №15/4874 від 24.12.2013 року, зазначено, що адміністрація колонії на адресу Роменського міськрайонного суду направляє інформаційний запит гр. ОСОБА_3 щодо знаходження серед матеріалів справи №1815/3151/2012 року поштового повідомлення на 1 арк. в 1 примірнику.

В супровідному листі, підписаному начальником Роменської виправної колонії № 56, за вих. №15/4875 від 24.12.2013 року, зазначено, що адміністрація колонії на адресу Роменського міськрайонного суду направляє заяву гр. ОСОБА_3 про видачу дубліката виконавчого листа на 2 арк. в 1 примірнику.

В супровідному листі, підписаному начальником Роменської виправної колонії № 56, за вих. №15/4876 від 24.12.2013 року, зазначено, що адміністрація колонії на адресу Апеляційного суду м. Києва направляє заяву гр. ОСОБА_3 щодо долучення до його апеляційної скарги наступні матеріали на 7 арк. в 1 примірнику.

31.12.2013 року ОСОБА_3 було ознайомлено з даними листами (а.с. 55-58).

Таким чином, листи ОСОБА_3 від 24.12.2013 року адресовані Роменському міськрайонному суду та Апеляційному суду м. Києва були переглянуті адміністрацією колонії перед відправкою адресатам.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування. Винятками можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинності чи зясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншим способом одержати інформацію неможливо.

Частинами 1,2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Частинами 3, 4 ст. 113 Кримінально-виконавчого кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду.

Кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінально-виконавчого кодексу України щодо адаптації правового статусу засудженого до європейських стандартів», прийнятого 08.04.2014 року, внесено зміни до КВК України, зокрема до ч. 4 ст. 113 КВК України, слова «організацій та прокуророві» замінено словами «організацій, до суду та прокуророві».

Згідно з наказом Міністерства юстиції України № 1969/5 від 24.11.2014 року «Про затвердження змін до деяких наказів Міністерства кримінальних покарань», були внесені зміни, зокрема і до п. 4 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах», в абзаці другому слова «організацій та прокурору» замінено словами «організацій, до суду та прокуророві».

Отже, кореспонденція засудженого ОСОБА_3 від 24.12.2013 року адресована Роменському міськрайонному суду та Апеляційному суду м. Києва підлягала перегляду, так як останній подав до адміністрації колонії вказані конверти з документами 24.12.2013 року, тобто до внесення змін до Кримінально-виконавчого кодексу України, і тому на законних підставах була переглянута працівниками виправної установи.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено про завдання йому моральної шкоди діями адміністрації колонії щодо перегляду його кореспонденції від 24.12.2013 року, оскільки, відповідач діяв відповідно до вимог закону, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, висновок місцевого суду про те, що неправомірними діями відповідача порушено право ОСОБА_3 на таємницю кореспонденції, чим завдано останньому моральної шкоди, є помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Отже, через неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою судді Апеляційного суду Сумської області від 22.02.2017 року відстрочено Державній установі «Роменська виправна колонія (№56)» сплату судового збору за подання апеляційної скарги у даній цивільній справі до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи майновий стан позивача і керуючись положення ст. 88 ЦПК України та п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», колегія суддів приходить до висновку, що питання судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 лютого 2017 року скасувати, ухваливши нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» про відшкодування моральної шкоди.

Питання судових витрат по сплаті судового збору покласти за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: