Справа № 500/5506/16-ц
Провадження № 2/500/16/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Адамова А.С.,
при секретарі Хачатрян А.Т.,
за участю: позивача ОСОБА_1, перекладача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення,
Згідно уточнень позовних вимог від 21.12.2016р. позивач просить суд встановити факт проживання його та ОСОБА_5 однією родиною з 09.08.1975р. по 09.03.2008р., за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Телеграфна, 26
Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.
Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином через оголошення в газету «Одеські вісті», про причину неявки суд не повідомили, тому суд відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивача.
У судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_6, ОСОБА_7, які є сусідами, та які пояснили, що дійсно ОСОБА_1 протягом тривалого часу, а саме з дитинства, багато років та на день смерті ОСОБА_5 постійно проживав разом з нею, однією родиною, за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Телеграфна, 26. Він вів зі спадкодавцем спільне господарство, доглядав бабусю та хоронив її. Позивач та померла мали спільний бюджет.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши покази свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, суд дійшов наступного.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 142861 від 11.03.2008 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_5 померла 09.03.2008 року.
Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 1228 ЦК України право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.
Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 за життя залишила заповіт від 17.10.2003р. та заповіт від 05.09.2005р., посвідчені приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_8 на житловий будинок, земельні ділянки.
Спадкоємцем за законом четвертої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України після смерті ОСОБА_5 став ОСОБА_1, який спадщину прийняв фактично, оскільки проживав зі спадкодавцем за однією адресою.
Інший спадкоємець за законом першої черги - дочка спадкодавця ОСОБА_3, спадщину не прийняла, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, не проживала та не була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, в установлений законом шестимісячний строк не звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.
Відповідач по справі ОСОБА_4, сестра позивача, спадщину після смерті ОСОБА_5, теж не прийняла, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, не проживала та не була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, в установлений законом шестимісячний строк не звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.
Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.
Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_8 за №280/02-14 від 15.09.2016р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із тим, що факт проживання спадкоємця зі спадкодавцем однією родиною не менш як пять років до часу відкриття спадщини не підтверджений.
Якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину (видачі, свідоцтва про право на спадщину), вона може звернутися до суду за захистом своїх прав відповідно до ст. 16 ЦК та п. 23 ППВСУ від 30 травня 2008 N 7 (ухвала ВССУ від 11 травня 2011 року у справі N 6-3629св10).
Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст. 256 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду.
Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз.2 п.2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.08 року до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.
Встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем ОСОБА_5 однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини необхідно ОСОБА_1 для подальшої реалізації спадкового права після смерті ОСОБА_5
Так, факт проживання позивача з його бабусею ОСОБА_5, яка померла 09.03.2008 року, за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Телеграфна, б. № 26, однією родиною не менш як пять років до часу відкриття спадщини, день її смерті, підтверджують допитані в судовому засіданні свідки та зібрані у справі докази, їх належна оцінка.
Визнання факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією родиною не менше пяти років до дня відкриття спадщини автоматично призводить до визнання ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги відповідно до ст.1264 ЦК України. Отже встановлення вказаного факту має, визначені юридичні наслідки, що виражаються у отриманні статусу спадкоємця четвертої черги.
При цьому, задоволенню підлягають лише вимоги щодо встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією родиною не менше пяти років до дня відкриття спадщини після ОСОБА_5 (09.03.2008р.), за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Телеграфна, 26, та не підлягають задоволенню вимоги щодо встановлення цього факту у період з 09.08.1975р., тому що, саме встановлення факту проживання однією родиною не менше пяти років до дня відкриття спадщини необхідно позивачу для реалізації своїх прав. Доказів необхідності встановлення такого факту саме з 09.08.1975р. суду не надано.
Згідно вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Враховуючи викладене, а також те, що свідки підтверджують факт проживання позивача разом з померлої, суд приходить до висновку, що позов в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією родиною не менше пяти років до дня відкриття спадщини після ОСОБА_5 (09.03.2008р.), за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Телеграфна, 26, підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215, 224, 256 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити частково.
Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією родиною не менше пяти років до дня відкриття спадщини після ОСОБА_5 (09.03.2008р.), за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Телеграфна, 26.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 25.01.2017р.
Суддя: ОСОБА_9