У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/4325/15-ц

провадження № 4-с/0285/1/17

06 березня 2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Савицької Л.Й.

при секретарі Дуянової Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за скаргою ОСОБА_1

на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області ОСОБА_2 щодо відкриття виконавчого провадження, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, ОСОБА_3 звернувся з скаргою до суду. Просить: визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області ОСОБА_2 щодо відкриття виконавчого провадження №49218546; скасувати постанову головного державного виконавця відділу ДВС Новоград-Волинського МРУЮ ОСОБА_2 від 05 листопада 2015 року про відкриття виконавчого провадження №49218546; зобов'язати державного виконавця винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. В обґрунтування скарги посилається на те, що виконавче провадження відкрито, хоча строк предявлення виконавчого листа до виконання пропущено.

Від ОСОБА_1 до суду надійшла письмова заява, в якій він скаргу підтримує у повному обсязі та просить суд її задовольнити з підстав, викладених у ній, з урахуванням матеріалів справи, в тому числі, матеріалів виконавчого провадження, розгляд справи проводити у його відсутності та відсутності його представника.

Представник ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ОСОБА_4 до суду не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином.

Від представника Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_5, яка уповноважена представляти інтереси ОСОБА_2 згідно довіреності останньої, надійшла до суду письмова заява, в якій Новоград-Волинський ВДВС скаргу не визнає повністю та просить відмовити в повному обсязі за безпідставністю, мотивуючи тим, що головний державний виконавець Кулик О.Б. діяла в межах своїх повноважень і оскаржувана постанова була винесена правомірно, відповідно до вимог закону.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали відповідних виконавчих проваджень, суд приходить до наступного висновку.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Судом встановлено наступне.

21 листопада 2011 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області виданий виконавчий лист про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 188665 грн. 98 коп. (а.с.14).

Рішення суду набрало законної сили 13 жовтня 2011 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон)

Відповідно до ст. 17 Закону визначено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.

Згідно ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчі документи, можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом, з наступного дня після набрання рішенням законної сили (ст. 22 Закону).

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист вперше був пред`явлений стягувачем до виконання у виконавчу службу 10.10.2012 року, на підставі чого 11.10.2012 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження. 21.10.2013 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 4 ч.1 ст. 47 Закону .

Статтею 47 Закону встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у випадку, передбаченому частиною 1 цієї статті. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 Закону.

Як слідує з письмових пояснень представника скаржника строк предявлення виконавчого документа сплив ще 10.10.2013 року, а тому відкриття провадження по ньому в 2015 році є неправомірним (а.с.7-8).

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Згідно ч. 2 ст. 23 Закону після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується .

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у звязку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк предявлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його переривання

22.05.2014 року стягувач повторно пред'явив виконавчий документ до виконавчої служби та державним виконавцем 26.05.2014 року відкрито виконавче провадження.

Постановою в.о. начальника ВДВС від 03.04.2015 року скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.05.2014 року. Того ж дня державним виконавцем винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

10.08.2015 року виконавчий лист № 2-417/11 знову надійшов на виконання, однак 12.08.2015 року. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п.8 ст. 26 Закону, у звязку із спливом строку дії довіреності представника стягувача. Вищезазначені постанови не оскаржувалась стягувачем.

04.11.2015 року стягувачем предявлено вищевказаний виконавчий документ до виконання. 05.11.2015 року винесено оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження.

Скаржник посилається на пропуск стягувачем строку предявлення виконавчого документа до виконання, як підставу для відмови у відкритті виконавчого провадження (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як слідує із письмового заперечення представника ВДВС, останній не погоджується з таким твердженням, оскільки виконавчий лист неодноразово предявлявся до виконання, що перериває встановлені законом строки предявлення згідно ст. 23 Закону і є підставою для початку повторного відліку цього строку.

Таким чином, спірним у даній справі є питання оцінки факту предявлення виконавчого документа до виконання у випадку, коли у відкритті виконавчого провадження було відмовлено.

Слід зазначити, що Закон не містить визначення поняття «предявлення до виконання». Разом з тим ст. 25 Закону визначає процедуру прийняття виконавчого документа до виконання.

З огляду на аналіз вищевказаної норми, будь-яка з вищезазначених дій державного виконавця можлива лише у випадку предявлення виконавчого документа, тобто його фактичної передачі державному виконавцю.

Прийняття виконавчого документа до виконання шляхом відкриття провадження у справі, або відмова у відкритті провадження, - є похідними обставинами, що не можуть існувати без предявлення документа.

Оскільки ст. 23 Закону повязує переривання строку саме з предявленням, а не з прийняттям виконавчого документа до виконання,слід вважати, що факти послідовного предявлення виконавчого документа в межах строку тривалістю в один рік після кожного повернення документа стягувачу, призвели до переривання встановленого законом строку, отже, відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження за пропуском такого строку.

Судом встановлено, строк предявлення виконавчого листа до виконання після його повернення стягувачу 21.10.2013 року на підставі п.4 ч. 1 ст. 47 Закону було перервано 21.05.2014 року - в межах одного року після повернення. Скасування постанови про відкриття провадження та відмова у відкритті провадження від 03.04. 2015 року не позбавляє стягувача права предявляти той самий документ протягом одного року, що й було зроблено стягувачем 10.08.2015 року та 04.11.2015 року.

Таким чином підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження та скасування оскаржуваної постанови про його відкриття від 05.11.2015 року відсутні.

Крім того,забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Справи щодо порушення права на виконання рішення суду протягом розумного строку (пункт 1 статті 6, стаття 13 Конвенції та стаття 1 Першого протоколу до Конвенції) неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Зокрема, такі порушення були констатовані Європейським судом у справах «Терновік та 19 інших проти України», «Роженко та 23 інших проти України», «Штабовенко та 89 інших проти України», «Кононова та 89 інших проти України», «Писарський та 164 інших проти України» та «Цибулько та 249 інших проти України». Примусове виконання рішення суду органами державної влади визнається Європейським судом з прав людини невідємною частиною права особи на справедливий судовий розгляд (ст. 6 Конвенції) та ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Оскільки виконавчий документ тривалий час (з 26.05.2014 року по 03.04.2015 року) перебував на виконанні у ВДВС, питання його повернення (з будь-яких підстав) перебувало у сфері контролю органу державної влади, а стягувач протягом цього часу був позбавлений можливості отримати належне виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Беручи до уваги зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку щодо відсутності порушень прав чи свобод скаржника з боку державного виконавця, а тому у задоволенні скарги слід відмовити. Державний виконавець діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені статтями 17, 19, 20, 25 Закону.

Отже, в задоволенні поданої скарги слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області ОСОБА_2 щодо відкриття виконавчого провадження, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 (пяти) днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 (пяти) днів з дня отримання копії ухвали.

Головуюча