ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4706/16-ц
Провадження № 2/210/516/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"13" березня 2017 р.
Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Чайкіної О.В., за участю секретаря Куксенко О.В.
розглянувши в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради провизнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_2звернулася до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є власником домоволодіння, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сорочинська, 27 на підставі договору дарування домоволодіння від 03 грудня 2012 року. В момент укладення даного договору позивач мала прізвище ОСОБА_4, однак змінила його на прізвище ОСОБА_2, внаслідок укладення шлюбу 20 серпня 2016 року. Попередній власник вказаного домоволодіння 26 травня 2005 року здійснив реєстрацію місця проживання у домоволодінні громадянки ОСОБА_3 Дана громадянка позивачу не знайома, та ніколи її не бачила. Відповідач не є членом сім"ї власника, взагалі ніколи не мешкала в даному домоволодінні, комунальні послуги ніколи не сплачувала. Враховуючи те, що ОСОБА_3, не мешкає у вищезазначеній квартирі, позивач просить визнати її особою, що втратила право користування жилим приміщенням.
В судовому засіданні позивач не була присутня, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, клопотань про перенесення розгляду справи до суду не надходило. Тому суд розглядає справу у відсутність відповідача з ухваленням заочного рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, враховуючи наступне.
Реєстрація відповідача у житловій квартирі, яка на праві приватної власності належить позивачу також підтверджена відомості з адресно-довідкового відділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 09 листопада 2016 року.
Згідно договору дарування домоволодіння від 03 грудня 2012 року ВТА № 006633, власником вищевказаного домоволодіння є ОСОБА_6 (а.с.7-8). Відповідно до витягу про реєстрацію прав № 36745020 від 14.12.2012 року, домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Сорочинська, 27 на підставі договору дарування ВТА № 006633, ВТА №006634 від 03.12.2012 року посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі за № 2466 (а.с.9).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-Ки № 343430 від 20 серпня 2016 року, укладено шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_8 (а.с.10).
Згідно акту, складеного мешканцями по вул. Сорочинська в Металургійному (Дзержинському) районі міста ОСОБА_1, засвідченого квартальним комітетом № 11) відповідач у справі ОСОБА_3не мешкає в домоволодінні, в якій вона має місце реєстрації з моменту реєстрації, а саме з 2008року.
Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї.
Вказана правова позиція викладена в Постанові ВСУ від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16, та є обовязковою для застосування.
Так, судом встановлено, що Відповідач у справі, не будучи власником домоволодіння, не будичи членом сім"ї власника, залишається зареєстрованою в ньому, при цьому не проживає у домоволодінні, що належить на праві власності Позивачу ОСОБА_2, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю власнику ОСОБА_9, та між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні житлом позов підлягає задоволенню.
З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_2знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України відповідно до якої, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати сплачені за подання позову, а саме в розмірі 551,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.15, 60, 88 ч.1, 212, 215-218, 223-230, 294 ЦПК України, ст.ст. 29, 30, 41, 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради провизнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, що втратила право користування жилим приміщенням домоволодінням № 27 по вулиціСорочинська в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області.
Рішення суду є підставою для зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О. В. Чайкіна