Справа № 372/1958/16-ц Головуючий у І інстанції Кравченко М. В.
Провадження № 22-ц/780/645/17 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 46 02.03.2017
УХВАЛА

Іменем України

02 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Білоконь О.В.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області, управління Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області, ОСОБА_3 про визнання протиправними і скасування рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог, просив визнати протиправними і скасувати рішення Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області від 06 липня 2016 року №193.8.VІІ, яким надано ОСОБА_3 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,07 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, для ведення особистого селянського господарства із земель Григорівської сільської ради та рішення Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області від 18 серпня 2016 року № 237.9.VІІ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0618 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 послався на те, що він на підставі договору купівлі-продажу від 22 липня 2011 року придбав у ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером НОМЕР_2, а 15 листопада 2013 року на підставі договору купівлі - продажу придбав у ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,25 га, з кадастровим номером НОМЕР_3, які розташовані по АДРЕСА_1. Вказував, що фактичні межі зазначених земельних ділянок не встановлені, а їх координати, що зазначені в державному акті та в кадастровому плані, не співпадають з фактичними координатами його земельних ділянок. З метою усунення невідповідності меж земельних ділянок він неодноразово звертався до Григорівської сільської ради, однак його заяви залишені без належного реагування. Позивач зазначав, що поряд з належними йому земельними ділянками знаходиться земельна ділянка, що належить до земель запасу Григорівської сільської ради, з якої зсувається грунт на його земельні ділянки. Вказував, що з метою укріплення зсувонебезпечної земельної ділянки, він за власні кошти збудував укріплювальну стіну та гідросвердловину для водопостачання до будинку та прибудинкових споруд, які розташовані на належних йому земельних ділянках.

В подальшому йому стало відомо, що рішенням Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області від 06 липня 2016 року № 193.8.VІІ ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,07 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, для ведення особистого селянського господарства із земель Григорівської сільської ради, а рішенням цієї ж ради від 18 серпня 2016 року №237.9.VІІ затверджено проект землеустрою щодо відведення у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0618 га, що розташована за вказаною вище адресою. Позивач вважає, що вказаними рішеннями ради ОСОБА_3 виділено земельну ділянку, на якій розміщені належні йому будівельні споруди, а саме, укріплювальна стіна та гідросвердловина, а тому, на його думку, порушуються його право власності на земельні ділянки та будівельні споруди.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03 листопада 2016 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, не повне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи і порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оспорювані рішення Григорівської сільської ради прийняті у відповідності до вимог ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Позивачем не доведено, що цими рішеннями ради порушені його права на належні йому земельні ділянки та будівельні споруди. За таких обставин суд дійшов висновку, що законні підстави для захисту прав позивача відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Виходячи з положень ст.152 ЗК України та роз'яснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

Системний аналіз зазначених положень ЦК України та ЗК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України свідчить про те, що вирішуючи питання про недійсність рішення органу місцевого самоврядування та правовстановлюючого документа на право власності на земельну ділянку, суд має встановити не тільки дотримання вимог законодавства щодо відведення земельної ділянки, а й факт порушення таким актом прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав - користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 22 липня 2011 року та від 15 листопада 2013 року належать дві земельні ділянки площею по 0,25 га, кожна, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастрові номера НОМЕР_3 та НОМЕР_2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Позивач із залученням коштів інших осіб самочинно збудував споруди поблизу належних йому земельних ділянок за відсутності відповідних дозволів на земельній ділянці, що належить Григорівській сільській раді.

Згідно з рішенням Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області від 06 липня 2016 року № 193.8.VІІ надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,07 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, для ведення особистого селянського господарства із земель Григорівської сільської ради.

Рішенням Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області від 18 серпня 2016 року № 237.9.VІІ затверджено проект землеустрою щодо відведення у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0618 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Судом першої інстанції встановлено, що належні позивачу ОСОБА_2 земельні ділянки не є суміжними, не накладаються та не мають спільних меж чи точок перетину із земельною ділянкою площею 0,0618 га, яка відведена оспорюваними рішеннями Григорівської сільської ради у приватну власність ОСОБА_3

Також судом першої інстанції встановлено, що ні позивач ОСОБА_2, ні відповідач ОСОБА_3, в установленому законом порядку не набули право власності на земельну ділянку площею 0,0618 га, яка відведена оспорюваними рішеннями Григорівської сільської ради у приватну власність ОСОБА_3 Вказана земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади та її розпорядником є Григорівська сільська рада.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що доводи позивача про порушення його права як власника двох земельних ділянок площами по 0,25 га, кожна, з кадастровими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_2, які розташовані по АДРЕСА_1, через загрозу зсуву грунту, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем у порушення вимог ст.ст.57, 58, 59, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

Також суд дійшов правильно зазначив, що доводи позивача про те, що ним фактично збудовано споруду у виді підпірної стіни не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки судом встановлено, що вказана споруда збудована самочинно за відсутності відповідних дозволів. При цьому, позивачем не доведено, що вказана споруда розташована на межі земельної ділянки площею 0, 0618 га, яка виділена ОСОБА_3 Суд вірно вказав, що доводи позивача про те, що він є власником будівельних матеріалів, які використані під час будівництва підпірної стіни, не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки позивачем не надано суду будь-яких доказів на придбання ним будівельних матеріалів, а наданий ним кошторис скважини стосується іншої особи - замовника.

Отже, встановивши вказані обставини та виходячи з положень ст.60 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено порушення його цивільних прав оспорюваними рішеннями Григорівської сільської ради від 06 липня 2016 року та від 18 серпня 2016 року.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив тих обставин, що позивачем за власні кошти на спірній земельній ділянці було збудовано укріплювальну стіну та гідросвердловину з гідротехнічним обладнанням, не заслуговують на увагу, оскільки обставини будівництва вказаних об'єктів не є предметом спору у даній справі та не впливають на законність прийняття органом місцевого самоврядування оспорюваних рішень.

З цих же підстав також не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав належної оцінки доводами позивача щодо його неодноразових звернень до Григорівської сільської ради з приводу зсуву ґрунту зі спірної земельної ділянки на належну позивачу земельну ділянку.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Ураховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді