Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Трускавецького міського центру зайнятості до ОСОБА_6 про стягнення коштів за касаційною скаргою Трускавецького міського центру зайнятості на рішення апеляційного суду Львівської області від 04 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року Трускавецький міський центр зайнятості звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що наказом від 23 квітня 2015 року ОСОБА_6 було надано статус безробітної, а із 30 квітня 2015 року їй призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю. У трудовій книжці ОСОБА_6 вказано про її звільнення із роботи 22 січня 2015 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Разом з тим, 11 вересня 2015 року (акт розслідування страхових випадків) за результатами перевірки достовірності даних, які були підставою для надання ОСОБА_6 статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, встановлено, що відповідач не повідомила центр зайнятості про її роботу за цивільно-правовим договором із 23 січня 2015 року по 02 березня 2015 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 не повідомила центр зайнятості про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення, позивач просив стягнути із неї суму незаконно отриманого у період із 23 квітня 2015 року по 23 вересня 2015 року матеріального забезпечення у розмірі 2 593 грн 08 коп.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 20 квітня 2016 року позов Трускавецького міського центру зайнятості задоволено. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь Трускавецького міського центру зайнятості матеріальне забезпечення, виплачене у зв'язку з безробіттям, у розмірі 2 593 грн 08 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 04 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову Трускавецького міського центру зайнятості відмовлено.

У касаційній скарзі Трускавецький міський центр зайнятості, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 23 квітня 2015 року ОСОБА_6 звернулася до Трускавецького міського центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітного. У заяві, як і у формулярі персональної картки ОСОБА_6, відповідач надала відомості про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення та надання соціальних послуг, із яких вбачається останнім її місцем праці ПрАТ «НАСК «Оранта», дата звільнення - 22 січня 2015 року, підстава звільнення - п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Із акта № 1125 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, проведеного 11 вересня 2015 року Львівським міським центром зайнятості, вбачається, що після звільнення 22 січня 2015 року з ПрАТ «НАСК «Оранта» ОСОБА_6 працювала у цій страховій компанії за договором цивільно-правового характеру з 23 січня 2015 року по 02 березня 2015 року і за виконану роботу отримала дохід у сумі 95,00 грн (а. с.14).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 при зверненні до Трускавецького міського центру зайнятості надала недостовірні відомості, внаслідок чого їй були виплачені кошти у розмірі 2 593 грн 08 коп., що є підставою повернення нею суми незаконно отриманого матеріального забезпечення.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що навіть з урахуванням відомостей, одержаних Трускавецьким міським центром зайнятості за результатами розслідування від 11 вересня 2015 року, статус безробітного ОСОБА_6 був встановлений вірно. Відомості, які вона не подала при наданні документів 23 квітня 2015 року, впливають лише на тривалість строку виплати матеріального забезпечення по безробіттю, який не закінчився як за обставин, відомих центру зайнятості 23 квітня 2015 року, так і станом на 11 вересня 2015 року. Таким чином, у спірний період ОСОБА_6 одержувала матеріальне забезпечення по безробіттю правомірно, неподані нею відомості на цей час не вплинули на умови виплати забезпечення, тому підстави для повернення матеріального забезпечення відсутні.

Із висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), статусу безробітного може набутиособа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

За п. 6 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставідокументів, що містять неправдиві відомості.

За змістом п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13 лютого 2009 року № 7-1, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку.

Встановлений судами факт подання ОСОБА_6 недостовірних даних про останнє місце роботи та підставу звільнення з нього підтверджує незаконність отримання нею допомоги по безробіттю та є підставою повернення відповідачем сум незаконно отриманого матеріального забезпечення.

Рішення суду першої інстанції, що ґрунтується на таких висновках вирішення справи, ухвалено із правильним застосуванням Закону України «Про зайнятість населення», Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним та із дотриманням вимог процесуального закону, передбачених ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 315-316 ЦПК України.

Внаслідок неправильного застосування норм матеріального права щодо підстав повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю апеляційний суд помилково скасував ухвалене згідно із законом рішення суду першої інстанції, а тому відповідно до ст. 339 ЦПК України колегія суддів скасовує рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Трускавецького міського центру зайнятості задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 04 серпня 2016 року скасувати, залишити в силі рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 20 квітня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик