У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2009 року з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів. Також, рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2012 року з нього стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 від всіх видів його заробітку. Крім того, ОСОБА_3 сплачує Публічному акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» за виконавчими листами від 09 жовтня 2014 року №177/916/14 та від 25 грудня 2014 року № 155/2288/14 заборгованість за кредитним договором, який вони брали разом із відповідачкою на сімейні потреби. Після сплати аліментів та примусового стягнення заборгованості за кредитним договором у ОСОБА_3 майже не залишається коштів на власне існування, а тому змушений звернутися до суду із заявою про зменшення розміру стягнутих аліментів з 1/4 до 1/6 частини усіх видів доходів.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в частині зменшення розміру аліментів, утриманих з ОСОБА_3 за рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2012 року на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 з 1/4 до 1/6 частини усіх видів доходів, залишено без розгляду за заявою позивача відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року скасовано рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2016 року. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Зменшено стягнутий з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 розмір аліментів на утримання ОСОБА_4, стягнутий рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2009 року з 1/4 частини всіх видів його доходів (заробітку) до 1/6 частини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Стягнення аліментів у новому розмірі почато з дати набрання рішенням законної сили, тобто з 06 грудня 2016 року до повноліття дитини.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказівнад іншими.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного рішення апеляційного суду.

Відповідно до ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 05 травня 2006 року № 3, відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'ку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що позивачем не надано безспірних, належних і допустимих доказів, які б підтверджували саме зміну в бік погіршення матеріального становища на час його звернення до суду з позовними вимогами про зменшення розміру аліментів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, дійшов правильного висновку, що стягнення аліментів на другу дитини та примусове стягнення заборгованості за кредитним договором є тими обставинами, які призводили до погіршення матеріального стану та додаткових витрат позивача, у порівнянні із часом визначення розміру аліментів на першу дитину у 2009 році.

Апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак