Справа № 1329/44/12
Провадження №2/460/120/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2017 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді - Тесля Б.І.,

з участю секретаря Хархаліс Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа державний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Коцюмбас С.Й., про визнання недійсним договору купівлі-продажу,-

В С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою та його правонаступник ОСОБА_1 з уточненням до неї, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та Відповідачем та посвідчений 13 березня 2006 року державним нотаріусом Новояворівської державної нотаріальної контори. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_4 являвся власником даного майна, а з Відповідачем у них була домовленість про те, що вона зобов'язується доглядати його до смерті, надавати йому матеріальну допомогу і на таких саме умовах, він бажав укласти з Відповідачем відповідний договір. Через деякий час, після укладення договору, Відповідач перестала його доглядати, переконуючи його про необхідність у продажі будинку, з пропозицією переїхати на проживання в інше місце до її родини, з чим він ніяк не погоджувався, оскільки ще до підписання договору у нотаріуса, між ними була зовсім інша домовленість. Крім цього, у 2007 році проведеною судово-психіатричною експертизою встановлено той факт, що ОСОБА_4 станом на 13 березня 2006 року (на момент укладення спірного договору) страждав стійким хворобливим розладом психічної діяльності у формі старечої деменції, внаслідок церебрального атеросклерозу та за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а відтак не міг укладати будь-яких договорів, у тому числі і спірного. На підставі наведеного просить вказаний договір визнати недійсним в судовому порядку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні тим, що викладені в уточненій позовній заяві. Просить позов задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заяві.

В судовому засіданні представники позивача уточнені позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просять позов задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заявленого позову не визнала та суду пояснила, що вона познайомилась з позивачем ОСОБА_5, і з його слів їй стало відомо про те, що він має намір продати свій житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться в АДРЕСА_1, оскільки гроші йому потрібні на операцію. Вона погодилася йому допомогти, оформила необхідні документи та уклала з Позивачем договір купівлі-

-2-

продажу, передавши йому відповідну суму коштів в день оформлення договору, про що зазначено в договорі. Вважає договір купівлі - продажу законним, так як при його укладенні, Позивач справляв враження особи, яка розуміла значення своїх дій, а тому просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні теж заперечив позовні вимоги ОСОБА_1, вважає договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки таким, що відповідає вимогам закону і просить відмовити в заявленому позові в зв'язку з його безпідставністю. Звертає увагу суду на те, що висновок судово-медичної експертизи, на який покликаються Позивач та його Представник, викликає сумнів, оскільки датований 07.12.2008 року, тобто вже після смерті позивача ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Третя особа - державний нотаріус Коцюмбас С.Й. в судовому засіданні позовних вимог позивача ОСОБА_4 не визнав та суду пояснив, що він не виясняв у спілкуванні з Сторонами дійсних намірів та умов посвідченого ним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 13 березня 2006 року, який оспорюється, але при підписанні цього договору, ним була дотримана процедура підписання договору, учасниками підписання цього договору були представлені всі необхідні документи і продавець та покупець були присутніми в нотаріальній конторі та особисто підписували цей договір.

Допитана як свідок ОСОБА_7 дала суду показання про те, що вона особисто теж добре знала позивача ОСОБА_4, який сам проживав в житловому будинку. Йому часто допомагали чужі люди, які за винагороду наводили в господарстві порядок. Ще при житті, під час розмов з ОСОБА_4, який приходив до неї за молоком, він говорив їй про договір, укладений між ним та ОСОБА_2, стверджуючи при цьому, що він думав та вважав про своє утримання до смерті, а насправді його обманули і що, підписуючи без окулярів якийсь документ, він залишився без житла і обов'язково в суді буде цей договір оскаржувати.

Допитана як свідок ОСОБА_8 дала суду показання про те, що вона особисто чула, як позивач ОСОБА_4 казав, що його обманули. Також він говорив, що відповідач грошей йому не давала.

Свідок ОСОБА_9 дала суду письмові пояснення про те, що їй відомо, що ОСОБА_2 доглядала за ОСОБА_4. За послуги вона одержувала від ОСОБА_4 щомісячну плату. Згодом ОСОБА_4 відмовився від її послуг так як він дізнався, що ОСОБА_2 без його відома привласнила його будинок та земельну ділянку. Також вона чула, як на зборах «Свідків ОСОБА_10» ОСОБА_2 говорила, що гроші в сумі 25000 гривень вона за будинок і земельну ділянку ОСОБА_4 не платила. Про це ОСОБА_2 також їй особисто говорила.

Допитаний як свідок ОСОБА_11 дав суду показання про те, що він знав ОСОБА_4 Останній був врівноваженою та розсудливою людиною. В 2006 році ОСОБА_4 був мисливцем та займався риболовлею. Психічних відхилень в нього він не бачив. Також йому відомо, що ОСОБА_4 в 2006 році звертався про встановлення йому опікунства. Рішенням йому було встановлено опікунство. Жодних розмов про продаж будинку ОСОБА_4 з ним не вів. Про те, що ОСОБА_4 продав свій будинок ОСОБА_2 він дізнався тільки сьогодні.

Допитаний як свідок ОСОБА_12 дав суду показання про те, що він працював заступником голови Партії захисту пенсіонерів України у Львівській області. 24 жовтня 2006 року до них прийшов ОСОБА_4 та подав заяву, в якій просив захистити його конституційні права в Яворівському районному суді. У цій заяві йшлось про відсутність волевиявлення ОСОБА_4 на відчуження будинку та земельної ділянки та оформленні договору довічного утримання між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Дану заяву він особисто зареєстрував. У зв'язку з викладеним в заяві вони в правоохоронні органи не звертались.

-3-

Заслухавши пояснення Сторін, їх представників, показання свідків в судовому засіданні, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у смт. Івано-Франкове Яворівського району Львівської області.

З довідки виконкому Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області за НОМЕР_2 від 18 серпня 2006 року вбачається, що ОСОБА_4 дійсно проживав в АДРЕСА_1.

В судовому засіданні встановлено і підтверджено документально, що предметом спору являється житловий будинок АДРЕСА_1, а також земельна ділянка площею 0,1601 га для обслуговування будинку та ведення особистого підсобного господарства. Згаданий будинок та земельна ділянка по названій адресі належали позивачу ОСОБА_5 на праві приватної власності. Згідно витягу з реєстру прав власності вартість нерухомого майна становить 31488 гривень, а експертна вартість земельної ділянки становить 40234 гривні.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 13 березня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Новояворівської державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі за НОМЕР_3, позивач ОСОБА_4 продав, а відповідач ОСОБА_2 купила житловий будинок АДРЕСА_1.

В судовому засіданні також встановлено, що на час оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 13 березня 2006 року, позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, був особою похилого віку, за місцем своєї реєстрації в АДРЕСА_1 проживав один, відносин з сином та його дружиною не підтримував. На той час, позивач ОСОБА_4 висловлював своє бажання, щоб хтось його доглядав та допомагав йому до смерті, надавав йому матеріальну та моральну допомогу, за що він згідний був віддати такій особі свій житловий будинок.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст.203 ЦК.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину зокрема зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам моральним засадам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до Акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» №3 від 03 січня 2007 року встановлено, що позивач ОСОБА_4 на час проведення експертизи страждав стійким хворобливим розладом психічної діяльності у формі старечої деменції, внаслідок церебрального атеросклерозу та за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними.

-4-

Також, у відповідності до Акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» № 924 датованої 07 грудня 2008 року (фактично проведеної 07 грудня 2007 року) встановлено, що ОСОБА_4 станом на 13 березня 2006 року (момент укладення оспорюваного договору) страждав стійким хворобливим розладом психічної діяльності у формі старечої деменції, внаслідок церебрального атеросклерозу та за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними. На час проведення експертизи він також страждав старечою деменцією, внаслідок церебрального атеросклерозу та за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

В судовому засіданні також встановлено, що у вищевказаному Акті №924 від 07 грудня 2008 року допущено описку, внаслідок якої невірно вказана дата проведення експертизи. У дійсності ж вказана судово-психіатрична експертиза проведена 07 грудня 2007 року за особистою участю ОСОБА_4, що підтверджується відповіддю №232 від 29.06.2016 року завідуючого відділенням судово-психіатричної експертизи КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_13

За таких встановлених обставин, суд критично ставиться до сумнівів представника відповідача ОСОБА_6 щодо правдивості Акту №924 від 07 грудня 2008 року, оскільки дані припущення не доведені жодними доказами.

Відповідно до статті 225 ЦК України, правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 05 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зазначено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

За таких встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір купівлі-продажу був укладений позивачем ОСОБА_4, будучи дієздатним, проте у момент вчинення такого правочину перебував у такому стані, коли не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а відтак укладений ним договір може бути визнаний судом недійсним.

Оцінюючи доказипо справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні доведено правомірність заявлених уточнених позовних вимог позивача ОСОБА_1 з приводу визнання оспорюваного договору недійсним, оскільки під час укладення такого договору позивач ОСОБА_4 був дієздатною фізичною особою, але таким, що не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати, а тому заявлені позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3-11, 58-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позов задоволити. Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки площею 0,16 га по вул. Винниченка 4, у смт. Івано-Франкове Яворівського району Львівської області, який був укладений 13 березня 2006 року між

- 5 -

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та посвідчений державним нотаріусом Новояворівської державної нотаріальної контори Коцюмбасом С.Й.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ Б.І.ТЕСЛЯ