Справа № 159/4685/15-ц Провадження № 22-ц/773/67/17 Головуючий у 1 інстанції: Бондар В.М.
Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А. ,

суддів - Карпук А.К., Здрилюк О.І.

секретар судового засідання Кирилюк О.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства ОСОБА_5 банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6 про захист права споживача за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства ОСОБА_5 банк «ПриватБанк» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк» ( далі-ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання недійсними правочинів.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.07.2006 року між нею та Закритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 банк «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач, було укладено кредитний договір № VОКVGК00001001, за умовами якого банк зобовязався надати їй кредитні кошти готівкою через касу на строк з 28.07.2006 року по 28.07.2021 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 27 000 доларів США на придбання житла, а також у розмірі 4 408,66 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця у період сплати у розмірі 0,21% від суми виданого кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 6.2 даного договору.

На забезпечення виконання умов кредитного договору між нею та банком 28.07.2006 року було укладено іпотечний договір, за яким банку в іпотеку було надано нерухоме майно, а саме цегляний житловий будинок загальною площею 81,1 кв. м, житловою площею 42,7 кв. м, розташований за адресою: вул. Драй-Хмари, 5 м. Ковель, Волинської області, з надвірними будівлями і спорудами.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 28.07.2006 р. між ОСОБА_6 та банком було укладено договір поруки № VОКVGК00001001/1.

Також 28.07.2006 р. між ОСОБА_3 та ЗАТ «Інгосстрах» було укладено договір особистого страхування № VОКVGК00015884 та договір страхування майна № VОКVGК00015883.

19.02.2007 року банк відступив свої права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, у відповідності до п. 2.3.10 кредитного договору, компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі» яка знаходиться за адресою: ОСОБА_7, 1-й поверх, ОСОБА_8, 9, ОСОБА_1, ЕС4Л 21Ш, Великобританія, яка надалі поіменована «ЮМЛ».

21.11.2011 р. між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору № VОКVGК00001001 від 28.07.2006 р.

Вважає, що кредитний договір та додатковий договір до нього є недійсними, також недійсним є похідні договори поруки та іпотеки. Підставою недійсності кредитного договору вказувала не проведення банком переддоговірної роботи . Стверджувала, що при укладенні оспорюваного кредитного договору та додаткової угоди банк вів її в оману, включив ряд незаконних і несправедливих умов, які призвели до негативних наслідків, що є підставою для визнання цих правочинів недійсними. До укладення кредитного договору банк не надав письмової інформації по жодній із позицій і не отримав від неї письмового підтвердження про ознайомлення. Також вказувала, що банк ввів її в оману щодо реального фінансового навантаження при погашенні кредиту. Кредитний договір не містить ні детального розпису загальної вартості кредиту, ні умов дострокового повернення кредиту споживачем. Банком не зазначено у кредитному договорі предмету, тарифів і обґрунтування вартості кожної супутньої вартості. Зазначала , що банком не було надано графік платежів, а відтак фактично приховано інформацію щодо розподілу сплачених сум на погашення кредиту, процентів та прихованих платежів. Зауважувала, що у відповідача на час укладення оспорюваного договору була відсутня індивідуальна ліцензія на надання кредиту в іноземній валюті.

Просила визнати недійсним кредитний договір № VОКVGК00001001 від 28.07.2006 року, повернути сторони в попередній стан; визнати недійсним іпотечний договір від 28.07.2006 року; визнати недійсним договір поруки від 28.07.2006 р. № VОКVGК00001001/1; всі судові витрати покласти на відповідача.

В додаткових поясненнях, поданих 25 квітня 2016 року ОСОБА_3 зазначала, що у звязку з відступленням права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки , що укладені між нею та ПАТ «КБ «Приватбанк» «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі» у позивача були відсутні правові підстави для укладення у листопаді 2011 року додаткової угоди до кредитного договору. Зазначала, що уклавши з нею додатковий договір позивач вів її в оману, оскільки не мав права укладати такий договір в своїх інтересах. Скориставшись її правовою необізнаністю спонукав до укладення додаткової угоди.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2016 року позов в даній справі задоволено частково.

Ухвалено визнати недійсною додаткову угоду від 21.11.2011 року до кредитного договору № VОКVGК00001001 від 28.07.2006 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Рішення в частині відмови в позовних вимогах сторонами не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення даним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов, місцевий суд, виходив з того, що відповідач навмисно ввів в оману позивача, оскільки не мав права на укладання додаткової угоди від 21.11.2011 року до кредитного договору VОКVGК00001001 від 28.07.2006 року.

ОСОБА_6 погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.07.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір № VОКVGК00001001, за яким ОСОБА_5 зобовязався надати Позивачу кредит на строк з 28.07.2006 року по 28.07.2021 року включно в розмірі 27 000 доларів США на придбання житла, а також у розмірі 4 408,66 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту, щомісяця у період сплати у розмірі 0,21% від суми виданого кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 договору ( а.с.9-10).

В якості забезпечення виконання зобовязань по даному кредитному договору між тими ж сторонами 28.07.2006 року було укладено іпотечний договір, за яким Відповідачу було надано в іпотеку житловий будинок загальною площею 81,1 кв. м, житловою площею 42,7 кв. м, розташований по вул. Драй-Хмари, 5 в м. Ковелі Волинської області, з надвірними будівлями і спорудами.( а.с. 11-13)

Також, в якості забезпечення виконання зобовязань по даному кредитному договору 28.07.2006року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та третьою особою ОСОБА_6 було укладено договір поруки № VОКVGК00001001/1 ( а.с.14-15).

28.07.2006 року між позивачем та ЗАТ «Інгосстрах» було укладено договір страхування майна № VОКVGК00015883 та договір особистого страхування № VОКVGК00015884.( а.с.16-17).

21.11.2011 року між позивачем ОСОБА_3 та Банком було укладено Додаткову угоду до кредитного договору № VОКVGК00001001 від 28.07.2006 року( а.с.18-20).

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороті, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживача.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

За змістом даних норм матеріального права правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що умови укладеного між банком та позивачем кредитного договору і додатків до нього були погоджені сторонами у встановленому законом порядку і позичальник проти них не заперечував, тобто договір є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. ст. 3, 627 ЦК України.

Так, у кредитному договорі передбачені всі істотні умови такого виду договору відповідно до вимог законодавства. У договорі вказана сума кредиту, дата видачі кредиту, відсоткова ставка та її вид, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, право дострокового виконання зобовязань за договором та його умови. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Тобто відсутня несправедливість умов договору.

При цьому протягом тривалого часу ОСОБА_3 виконувала умови договору, сплачувала усі платежі, отже, схвалила умови договору.

Крім того, на час укладення оспорюваного кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» мало отриману в установленому законом порядку банківську ліцензію від 4 грудня 2001 року, видану Національним банком України на здійснення банківських операцій з валютними цінностями та дозвіл від 29 липня 2003 року з додатком до нього, в якому наведено перелік операцій, що має право здійснювати банк з валютними цінностями.

У порушення наведеного, суди вірно не знайшли підстав, передбачених ст. ст. 11, 18, Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 203, 215, 230 ЦК України, для визнання правочину недійсним.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та визнаючи додаткову угоду недійсною, суд першої інстанції виходив з того, що 19.02.2007 року ОСОБА_5 відступив свої права вимоги за зазначеними кредитним договором та договором іпотеки, у відповідності до п. 2.3.10 кредитного договору, компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі» з місцезнаходженням за адре¬сою: ОСОБА_7, 1-й поверх, ОСОБА_8, 9, ОСОБА_1, ЕС4Л 21Ш, Великобританія, яка надалі поіменована «ЮМЛ». Внаслідок відступлення ЮМЛ є єдиним власником усіх прав вимоги за Кредитним договором (у тому числі, а не обмежуючись ним, прав на отримання всіх платежів, передбачених кредитним договором, і всіх прав іпотекодержателя за договором іпотеки) з 19.02.2007 р.

Про відступлення прав вимоги ОСОБА_5 письмово повідомив ОСОБА_3 23.02.2007 року та додатково підтвердив це 29.09.2016 року. Вважав даний факт встановленим ( а.с.67).

Однак з матеріалів справи вбачається, що 13.10.2011 року між «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел--Сі» (продавець) та ПАТ КБ «ПриватБанк» ( покупець) та «ТМФ Транс Лімітед» було укладено Договір викупу (відступлення) прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за № 611,612.( а.с.188-197).

Пунктом 1.1. Договору сторони визначили, що термін «відповідні Основні ОСОБА_10» означає відповідні права вимоги за іпотеками та відповідні права вимоги за кредитами.

Пунктом 2.1 Договору, сторони погодились, що продавець «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» цим погоджується продати, а покупець ПАТ КБ «ПриватБанк» цим погоджується купити відповідні основні іпотечні активи.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що сторони цим домовляються, що відповідні основні іпотечні активи продаються відповідно до Переліку Активів.

Пунктом 2.4 Договору від 13.10.2011 року передбачено, що купівля-продаж відповідних основних іпотечних активів та відповідне відступлення відповідних основних іпотечних активів покупцем набирає чинності негайно після укладання та нотаріального посвідчення цього договору. Не існує жодної умови для набрання чинності відступленням.

Згідно з Додатком 1 «Перелік Активів» до Договору викупу ( відступлення) прав вимоги від 13.10.2011 року серед активів, за якими до ПАТ КБ «ПриватБанк» перейшло право вимоги, зазначено також зобовязання, які виникли на підставі кредитного договору № VОКVGК00001001 від 28.06.2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» ( актив за порядковим номером 222).

У відповідності до положень ст. 512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за право чином ( відступлення прав вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. ( ст.516 ЦК України).

Таким чином, 13.10.2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» набуло прав кредитора ОСОБА_3 за її зобовязанням, які виникли у неї на підставі кредитного договору VОКVGК00001001 від 28.07.2006 року.

Отже, станом на момент укладання додаткової угоди від 21.11.2011 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» були наявні усі передбачені Законом права на укладання додаткових угод до раніше укладених договорів.

Дані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. ( ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

В порушення наведеної норми Закону, суд першої інстанції. маючи докази про відступлення відповідачем у 2007 році право вимоги «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі», не перевірив та не запропонував сторонам подати докази щодо кредитора за зобовязаннями ОСОБА_3 на час ухвалення оскаржуваного рішення, а тому прийшов до передчасного висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним додаткової угоди.

Крім того, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції фактично вийшов за межі позовних вимог сформульованих позивачем.

Статтею 11 ЦПК України, яка закріплює принцип диспозитивності цивільного судочинства, передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа , яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пунктом 3 ч.2 ст. 199 ЦПК України встановлює, що позовна заява серед іншого, повинна містити зміст позовних вимог.

Зі змісту прохальної частини позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 просить визнати недійсним кредитний договір № VОКVGК00001001 від 28.07.2006 року, укладений між позивачем та відповідачем, визнати недійнсним іпотечний договір від 28.07.2006 року, укладений між сторонами та визнати недійсним договір порпуки від 28.07.2006 року № VОКVGК00001001/1 укладений між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк». Позовної вмоги, такої як визнання недійсною додаткової угоди від 21.11.2011 року до кредитного договору, позивачем заявлено не було, протягом розгляду справи в суді першої інстанції заяви про збільшення або уточнення позовних вимог позивачем не подавалось.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З врахуванням викладено, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів про порушення його законних прав та інтересів відповідачем - ПАТ КБ «ПриватБанк» під час укладання додаткової угоди від 21.11.2011 року до кредитного договору VОКVGК00001001 від 28.07.2006 року .

Враховуючи, що невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи призвело до неправильного вирішення спору, судове рішення в частині задоволених вимог слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові, задовольнивши вимоги апеляційної скарги частково, оскільки відповідач у прохальній частині вказував про скасування рішення вцілому.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства ОСОБА_5 банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2016 року в даній справі в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк» про визнання недійсною додаткової угоди від 21.11.2011 року до кредитного договору № VОКVGК00001001 від 28.07.2006 року, укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 акціонерним товариством ОСОБА_5 банк «ПриватБанк» - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: