Справа № 192/3338/16-ц
Провадження № 2/192/125/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"27" січня 2017 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Стрельникова О.О.

за участю секретаря судового засідання - Папян Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

за участю:

позивачки - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на її користь на утримання малолітньої дитини.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 18 червня 2005 року вона уклала шлюб з відповідачем, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області був зроблений відповідний актовий запис за № 41, який в подальшому було розірвано на підставі рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року.

Вони з відповідачем мають спільну малолітню дитину: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 02 вересня 2016 року відповідач проживає окремо від неї та дитини.

Позивачка посилається на те, що вона самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечувати, доглядати та виховувати неповнолітнього сина, а також виконувати всі інші обов'язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання спільної дитини.

Відповідач, який проживає окремо від сина ухиляється від виконання свого обов'язку, щодо його утримання, оскільки з моменту проживання ними окремо, матеріально синові майже не допомагає, участі у його вихованні не приймає та не виконує жоден із тих обов'язків, які покладені на нього законом, як на батька дитини. При цьому відповідачу абсолютно байдуже де проживає його син і в яких умовах.

За таких умов позивачка не має можливості належним чином самостійно, без участі батька дитини, утримувати їхнього спільного сина і тому змушена звернутися до суду, оскільки між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов'язку утримувати неповнолітнього сина.

З посиланням на ст. 182, ч. 3 ст. 183, ч. 1 ст. 184 СК України, вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на її користь у розмірі 1500 гривень щомісяця, на утримання їхнього спільного малолітнього сина до досягнення ним повноліття.

Позивачка ОСОБА_2. в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, в судовому засіданні 27 січня 2017 року, позов визнав частково, а саме в розмірі 1/3 частини з щомісячного доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину, пояснив, що оскільки він працює з 2015 року, має постійний дохід, тому аліменти з нього слід стягувати в частці від його доходу, а не в твердій грошовій сумі.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей".

Згідно ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а ст. 184 цього Кодексу передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, при цьому визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 18 червня 2005 року (а.с. 5), в період якого у них народилась дитина: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Згідно довідки виконавчого комітету Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №2048 від 29 грудня 2016 року вбачається, що ОСОБА_3, проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Дана обставина визнана сторонами і не оспорюється, як не оспорюється і факт перебування дитини на утриманні позивачки (а.с. 16).

Судом встановлено, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини позивачці регулярно не надає, хоча зобов'язаний це робити.

З довідки, наданою відповідачем в судовому засіданні вбачається, що відповідач працює в ТОВ науково-виробничому підприємстві «Перспектива -1» на посаді робітника виробничої дільниці та отримує постійний дохід, який за останні півроку склав 13658 грн. 63 коп. (а.с. 24).

При цьому будь-якої домовленості щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто, сторони не надали суду доказів укладання між собою відповідного договору про сплату аліментів на дитину, у зв'язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом.

При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує як стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату за місцем роботи, так і дитини, її вік та потреби, вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/3 частини від усіх його доходів (заробітку) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач має постійний регулярний дохід, а права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров'я як відносно дитини, так і відносно відповідача, сторонами не надано, а інших утриманців, зазначених в п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України відповідач не має.

Крім цього, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180-182, 183 СК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 212-215, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Башмачка, Солонянського району, Дніпропетровської області, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, відмовивши в задоволенні решти позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 27 січня 2017 року.

Головуючий: суддя Стрельников О.О.