Кодимський районний суд Одеської області
__________________________________________________________________________________________
Справа № 503/1433/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Гури А.І.,

при секретарі Поліковській О.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кодимі, Одеської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, 10 серпня 2016 року, звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, про стягнення боргу за договором позики та просить стягнути з відповідача борг, з урахуванням індексу інфляції, 3% річних, а також судові витрати, повязані з розглядом справи.

В судовому засіданні представник позивача (на підставі довіреності), позов підтримав у повному обсязі та пояснив, що 16 жовтня 2013 року до позивача ОСОБА_1 звернувся відповідач ОСОБА_3 з проханням позичити 3000 доларів США для створення бізнесу. В цей же день, ОСОБА_3, отримавши зазначену суму грошей, написав розписку про їх отримання, зобовязавшись повернути борг 1 січня 2015 року. В цей же день, на прохання ОСОБА_3, позивач позичив останньому ще 25000 грн.. Про отримання цієї суми грошей, відповідач написав розписку про їх отримання, зобовязавшись повернути борг до грудня 2015 року. Строк повернення коштів за договорами позики минув, відповідно 01 січня 2015 року та 30 грудня 2015 року. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути борги, однак врегулювати спір мирним шляхом не вдалося. Відповідно до ст.615 ч.1 ЦК України у разі порушення зобовязання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Просить стягнути з відповідача на користь позивача грошовий борг у сумі 99460 грн., втрати від інфляції за весь час прострочення і три відсотки річних від простроченої суми за весь час прострочення станом на день винесення рішення суду.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив. Дійсно, 16 жовтня 2013 року він позичив у позивача 3000 доларів США і 25000 грн., написавши відповідні розписки про отримання цих грошових коштів. В обумовлений законом строк він борги позивачу повернув, здійснивши відповідні перекази грошових коштів на платіжну картку ОСОБА_1. Після цього він звернувся до позивача з проханням повернути боргові розписки. На це ОСОБА_1 відповів, що ці розписки він знищив.

Вислухавши вимоги та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи й оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Частиною першою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом установлено, що 16 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики у вигляді розписки (а.с. 9). Згідно умов зазначеного договору ОСОБА_1 позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 3000 доларів США. Відповідно до умов договору позики, відповідач зобовязався повернути грошові кошти до 01 січня 2015 року.

Також, 16 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений ще один договір позики у вигляді розписки. (а.с.10). Згідно умов зазначеного договору ОСОБА_1 позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 25000 грн.. Згідно умов цього договору позики відповідач зобовязався повернути грошові кошти до грудня 2015 року. Але по теперішній час відповідач гроші позивачу не повернув.

Частиною 1 ст.208 ЦК України, передбачено, що в письмовій формі необхідно укладати угоди фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує в 20 і більше разів неоподаткований мінімум доходів громадян.

З розписок чітко вбачається зміст укладеної угоди, підписи сторін.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Ст.1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З тексту розписок вбачається, що відповідач отримав грошові кошти до їх підписання.

Згідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з такого.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.

Судом установлено, що між сторонами виникли правовідносини на підставі розписок, за змістом яких ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_1 у тому числі грошові кошти в іноземній валюті 3000 доларів США. Тобто, предметом договору була іноземна валюта.

Отже, в цій частині позову, вимоги позивача про стягнення боргу (3000 доларів США) за договором позики, повинні бути задоволені без урахування встановленого індексу інфляції.

З цього приводу Верховний Суд України висловив правову позицію у своїй постанові №6-771цс15 від 27 січня 2016 року, де зазначено, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.

Згідно розяснень, що містяться в пункті14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року, згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній

частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести

розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом,

встановленим Національним банком України на день ухвалення

рішення.

Сума позики по розписці від 18.10.2013 року становить 3000 долари США, Три проценти річних ( період з 01.01.2015 року по 14.03.2017 року) складає 3000х3%:100%:365х804= 198.24 долари США. Станом на 14 березня 2017 року, згідно курсу НБУ, 1 долар США коштує 26,89 грн.. Таким чином, загальна сума першої позики становить 3198,24 долари США (3000+198.24), що за курсом НБУ становить 86000,67 грн..

Сума позики по розписці від 18.10.2013 року складає 25000 грн.. Середній індекс інфляції з 01.12.2015р. по 14.03.2017р. складає 114,5%, сума з урахуванням індексу інфляції складає: 25000 х 114,5% = 28625 гривень. Три проценти річних складає: 25000 х 3:100%:365х470=965.75 гривень. Таким чином загальна сума другої позики є 28625+965.75=29590,75 гривень.

Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на вищевказане, на підставі ст. ст. 15, ст.625, ст.1046, ст. 1047, ст. 1049 ЦК України, керуючись ст.ст.4-8, 11, 15, 88, ч.3 ст.208, ст.ст.209, 212-215,218, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг, з урахуванням індексу інфляції, 3% річних у розмірі 29590 (двадцять девять тисяч пятсот девяносто) гривень 75 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг, у розмірі, 3000 долари США, що за курсом НБУ становить 86670 (вісімдесят шість тисяч шістсот сімдесят) грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1094 грн..

В задоволенні решти позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення цього рішення.

Суддя А.І.Гура