Ухвала

іменем україни

27 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Південна українська соєва компанія» про розірвання договору оренди земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Херсонської області від 16 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся у суд з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 грудня 2014 року між ним та ФГ «Альма» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,50 га, проте у 2015 році позивачу стало відомо, що 01 листопада 2006 року його покійна мати ОСОБА_6 уклала договір оренди цієї ж земельної ділянки з відповідачем.

Після отримання позивачем вищевказаної земельної ділянки у спадщину договір між ним та ТОВ «Південна українська соєва компанія» (далі - ТОВ «ПУСК») не переукладався, орендну плату за цим договором він не отримував, крім того, передбачений чинним законодавством проект землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь щодо земельної ділянки не розроблений відповідачем до цього часу.

На підставі вказаного ОСОБА_4 просив розірвати договір оренди землі від 01 листопада 2006 року, укладеного між ОСОБА_6 та ТОВ «ПУСК».

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 05 квітня 2016 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 16 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Однією з підстав для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати (п. д ч. 1 ст. 141 ЗК України).

Умовами договору, укладеного між ОСОБА_6 та ТОВ «ПУСК», передбачено, що перехід права власності на земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов та розірвання договору, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» та ст. 770 ЦК України.

Встановивши, що позивач не вчинив жодних дій, спрямованих на отримання орендної плати, у той час як орендар вжив всі залежні від нього дії необхідні для виконання свого обов'язку зі сплати орендної плати, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки згідно з ч. 1 ст. 613 ЦК України відбулось прострочення кредитора, який не отримав запропоновані орендарем щорічні платежі, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача відповідальності за таке порушення.

Також апеляційний суд обґрунтовано не прийняв до уваги твердження позивача, що відповідач не розробив проект землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь щодо земельної ділянки, як підставу для розірвання договору оренди землі, оскільки на момент укладення цього договору обов'язок з розроблення такого проекту не був передбачений ні умовами договору, ні законодавством.

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що апеляційний суд, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана Л.М. Мазур О.В. Попович