Провадження №2/389/1045/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року Знам'янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

при секретарі Солонько К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в місті Знам'янка Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг за договорами позики в сумі 46000 грн. та 3% річних в сумі 7027 грн. 27 коп., а всього стягнути 53027 грн. 27 коп.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 05.06.2015, 14.06.2015, 03.07.2015, 30.07.2015 та 11.08.2015 ОСОБА_2 взяв у нього в борг 10500 грн., 10500 грн., 10500 грн., 10500 грн. та 4000 грн. відповідно, які зобов'язався повернути до 01.06.2016, 01.06.2015, 03.07.2016, 30.07.2016 та 11.08.2016 відповідно, про що власноруч написав п'ять розписок. В обумовлений строк гроші він не повернув, на його неодноразові прохання повернути борг не реагує. У зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання відповідач також має сплатити 3% річних в сумі 7027 грн. 27 коп. Викладені обставини змусили його звернутися до суду з даним позовом.

Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Зазначив, що кошти за вказанами розписками він перераховував на картковий рахунок ОСОБА_2 через відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль», а останній відсилав поштою на його адресу розписки. Лише одна розписка від 14.06.2015 була написана у нього дома, де в присутності свідка і передавалися кошти в сумі 10500 грн.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій не визнав заявлені вимоги та просив суд справу розглядати у його відсутності. Також відповідач надав заперечення, в якому зазначив, що грошей саме в борг у позивача не брав і боргових розписок не писав. Суму отриманих коштів він не пам'ятає, але вказує, що вони були отримані та призначені для спільного ведення бізнесу з вирощування грибів. Використав він гроші за цільовим призначенням. Розписку він власноручно написав лише одну від 14.06.2015. Дана розписка підтверджує лише отримання коштів для ведення спільної діяльності. Інші надані позивачем розписки ним написані не були. Крім того, у наданих копіях розписок загальна сума коштів складає 46000 грн., а позивач з невідомих причин просить стягнути 53027 грн. 27 коп. У зв'язку з викладеним, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши позивача, пояснення свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

З розписок, оригінали яких містяться в матеріалах справи, від 05.06.2015, 14.06.2015, 03.07.2015, 30.07.2015 та 11.08.2015, вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10500 грн., 10500 грн., 10500 грн., 10500 грн. та 4000 грн. відповідно, які зобов'язався повернути до 01.06.2016, 01.06.2015, 03.07.2016, 30.07.2016 та 11.08.2016 відповідно. Також, у розписках вказано, що ці кошти будуть являтися грошовими коштами для спільної діяльності у випадку оформлення офіційного документу (договору про спільну діяльність) відповідно до норм законодавства (а.с.60, 61, 62, 63, 64).

У двох розписках, а саме від 30.07.2015 та від 11.08.2015, підпис відповідача відсутній.

Згідно з розрахунком, доданим позивачем до позовної заяви, заборгованість відповідача з урахуванням боргу за договорами позики в сумі 46000 грн. та 3% річних в сумі 7027 грн. 27 коп. становить 53027 грн. 27 коп. (а.с.9-10).

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він один раз влітку 2015 року був присутній під час написання ОСОБА_2 розсписки, та в його присутності ОСОБА_1 передав 10500 грн. ОСОБА_2

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того самого роду і такої самої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст.1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 №6-63цс13 викладена правова позиція, згідно з якою, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Обов'язок доказування, відповідно до ст.10 ЦПК України, покладений на сторони у справі.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України, суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Судом роз'яснено положення ст.ст.10, 60 ЦПК України щодо права на призначення та проведення почеркознавчої експертизи з метою доведення чи спростування факту написання безпосередньо ОСОБА_2 розписок від 30.07.2015 та від 11.08.2015, оскільки в них відсутній підпис відповідача, що підтверджується технічним записом та журналом судового засідання, однак позивач таким правом скористатися не забажав та заперечував необхідність проведення такої експертизи.

У порушення ст.ст.58, 59 ЦПК України належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про те, що розписки від 30.07.2015 та від 11.08.2015 написав саме відповідач, позивач суду не надав, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про необхідінсть відмови у задоволенні позовних вимог у частині стягнення боргу за договорами позики від 30.07.2015 та від 11.08.2015 на загальну суму 14500 грн.

Одночасно судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини з договорів позики і зобов'язання ОСОБА_2 у передбачений ними строк не виконані, про що свідчать оригінали написаних ним розписок від 05.06.2015, 14.06.2015, 03.07.2015, які надані позикодавцем ОСОБА_1 Так, як вбачається з тексту кожної з вказаних розписок, відповідач отримав та зобов'язується повернути позивачу отримані ним гроші в сумі 10500 гривень. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про те, що вказані у розписках суми позики підлягають стягненню з ОСОБА_2 а саме: за розпискою від 05.06.2015 в сумі 10500 грн.; за розпискою від 14.06.2015 в сумі 10500 грн.; за розпискою від 03.07.2015 в сумі 10500 грн., а всього 31500 грн.

З урахуванням поданого відповідачем заперечення, в ході судового розгляду суд визнавав за потрібне надання відповідачем особистих пояснень з приводу обставин написання розписок, з'ясування природи правовідносин, що склалися між сторонами, про що його було повідомлено. Однак, будучи двічі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, відповідач в судові засідання не з'явився. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження викладених в запереченні доводів існування інших обставин написання розписок відповідачем в судове засідання не надано.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Підставою застосування передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Як передбачено ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. При цьому слід ураховувати, що проценти на неустойку не нараховуються (частина друга статті 550 ЦК).

Так, враховуючи, що в боргових розписках від 05.06.2015, 14.06.2015, 03.07.2015 був встановлений строк виконання грошового зобов'язання, а саме ОСОБА_2 мав повернути ОСОБА_1 борги за вказаними розписками до 01.06.2016, 01.06.2016 та 03.07.2016 відповідно, позичальник своєчасно не повернув суму позики, тобто прострочив виконання, інший розмір процентів не встановлений ні договором, ні законом, вимога кредитором пред'явлена, тому суд вважає, що ОСОБА_2 зобов'язаний сплатити як суму боргу, так і три проценти річних від простроченої суми, відповідно до наступного розрахунку.

Щодо розрахунку 3% річних, що нараховуються на суму боргу 10500 грн. за розпискою від 05.06.2015, судом встановлено, що кількість днів прострочення з 01.06.2016 по 01.11.2016 (дата звернення ОСОБА_1 до суду з позовом) складає 154 дні. Тож, 10500*3*154:365:100=132 грн. 90 коп.

Щодо розрахунку 3% річних, що нараховуються на суму боргу 10500 грн. за розпискою від 14.06.2015, судом встановлено, що кількість днів прострочення з 01.06.2016 по 01.11.2016 (дата звернення ОСОБА_1 до суду з позовом) складає 154 дні. Тож, 10500*3*154:365:100=132 грн. 90 коп.

Щодо розрахунку 3% річних, що нараховуються на суму боргу 10500 грн. за розпискою від 03.07.2015, судом встановлено, що кількість днів прострочення з 03.07.2016 по 01.11.2016 (дата звернення ОСОБА_1 до суду з позовом) складає 122 дні. Тож, 10500*3*122:365:100=105 грн. 29 коп.

Всього за трьома розписками 3% річних складають 371 грн. 09 коп.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, ст.ст.526, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, керуючись, ст.ст.10, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договорами позики від 05.06.2015, від 14.06.2015 та від 03.07.2015, а саме загальну суму боргу в сумі 31500 (тридцять одну тисячу п'ятсот) грн., загальну суму 3% річних в сумі 371 (триста сімдесят одну) грн. 09 коп., а всього стягнути 31871 (тридцять одну тисячу вісімсот сімдесят одну) грн. 09 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області в десятиденний строк з дня проголошення рішення через Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Знам'янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Савельєва