Єдиний унікальний номер (справа №) 216/243/15-ц
Номер провадження у суді 2/216/46/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року місто ОСОБА_1 Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Павленко О.О.

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28 листопада 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та факторинговою компанією «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу. Відповідно до п. 2.1, 2.2 договору банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. З моменту відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора переходять всі повязані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів. Разом із тим, 28.11.2012 між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу. Відповідно до п. 2.1, 2.2 договору клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі повязані з ним права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісії, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів. Отже, внаслідок укладання вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 25.03.2008 року № 0307/0308/71-047 позичальником згідно якого є ОСОБА_4. 25.03.2008 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_4 уклали кредитний договір № 0307/0308/71-047, з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, банк зобовязується надати боржнику (позичальнику) кредит у сумі 46000,00 доларів США, а він зобовязується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк (кредитор) свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу 1 кредит у сумі 46000,00 доларів США. В свою чергу, ОСОБА_4 неналежно виконує взяті на себе зобовязання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 29.12.2014 року має прострочену заборгованість: за кредитом 44976,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 709206,57 грн.; по відсотках 35131,57 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 553974,13 грн. У звязку з систематичним порушенням боржником своїх обовязків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору була нарахована неустойка: пеня 62395,39 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 983885,20 грн. Аналізуючи норми ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, розмір неустойки (пеня) становить 15944,31 долари США,що курсу НБУ на дату розрахунку складає 251418,75 грн. В забезпечення виконання зобовязань позичальника, що випливають з основного договору, 25.03.2008 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 уклали договір поруки №0307/0308/71-047-Р-1. Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_3 як поручитель поручається за виконання ОСОБА_4 обовязків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідно до умов договору поруки, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідають перед позивачем за порушення обовязків за договором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. Тому, на підставі викладеного, просили стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору.

28 вересня 2016 року винесено розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, у звязку зі звільненням судді Черкасенко Т.Г. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 вересня 2016 року цивільну справу № 216/243/15-ц було розподілено судді Кузнецову Роману Олександровичу.

Ухвалою від 30 вересня 2016 року цивільну справу № 216/243/15-ц прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні не визнала в повному обсязі з огляду на наступне. Коли ПАТ «Сведбанк» перестав існувати, то приблизно десь пів року до неї та ОСОБА_4 ніхто не предявляв претензій щодо несплати коштів, а вони в свою чергу навіть намагалися шукати куди їх сплачувати. Так, вона поїхала у відділення банку, однак воно було закрите, їй дали київський номер, на який вона дзвонила, щоб зясувати куди сплачувати кошти. За телефоном їй було повідомлено, що всі рахунки закриті та назвали якийсь рахунок у ПАТ «ПриватБанк», але вона не знала з ким балакала, та на якій підставі вона повинна платити на вказаний рахунок. ПАТ «Сведбанк» не повідомив їх, що закривається, на який рахунок сплачувати кошти, а також про те, що змінюється кредитор, тому вона не стала сплачувати кошти невідомо на який рахунок. Також зазначила, що ПАТ «Сведбанк» не виконав своїх обовязків, оскільки не повідомив їх про те, що змінюється кредитор. І ТОВ «ФК «Фактор Плюс» також нічого не присилав на їх адресу щодо відступлення їм права вимоги, а вже аж потім прислало лише ТОВ «Кредитні ініціативи», однак за 4 роки вони не надали їм жодної документації щодо переходу до них права вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених вимог мотивуючи тим, що відповідно до п. 2.3 договору факторингу, укладеному між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», перехід прав вимоги відбувається лише після сплати відчуження права вимоги. Також, згідно п. 2.5 договору факторингу, укладеного між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», останнє повинно повідомити відповідачів про відступлення права вимоги, однак цього зроблено не було. Отже, до заявлення позову кредитор, тобто позивач, не забезпечив повідомлення відповідачів про перехід до нього права вимоги і не надав документів щодо такого переходу, тому відповідачі могли не виконувати свої зобовязання перед кредитором.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне.

25 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0307/0308/71-047, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти в розмірі 46 000, 00 доларів США, зі сплатою 12,5 % річних та кінцевим терміном повернення 24.03.2038 року (том 1, а.с. 4-7).

Крім того, 25.03.2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №0307/0308/71-047-Р-1, згідно якого остання, як поручитель, прийняла на себе зобовязання перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_4 усіх її зобовязань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №0307/0308/71-047 від 25.03.2008 року (том 1, а.с.14).

Відповідно до договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року, ПАТ «Сведбанк», яке виступало правонаступником ВАТ «Сведбанк», відступило права вимоги за кредитами та передало їх ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (том 1, а.с.17-30), яке відповідно до договору факторингу від 28.11.2012 року відступило права вимоги заборгованості по кредитних договорах та передало їх ТОВ «Кредитні ініціативи» (том 1, а.с.31-39).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №0307/0308/71-047 від 25.03.2008 загальна сума заборгованості ОСОБА_4 станом на 29.12.2014 складає 1 514 599,45 грн.: сума заборгованості за кредитом 44976,00 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 709206,57 грн.; сума заборгованості за відсотками 35131,57 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 553974,13 грн.; пеня за останній календарний рік 251418,75 грн. (том 1, а.с.62).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та обєктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, що регулюють питання виконання зобовязань.

Матеріалами справи підтверджено, що 25.03.2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 0307/0308/71-047.

Згідно Договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року (том 1, а.с.17-30) публічне акціонерне товариство «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» (банк), відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (фактор) свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором (п.2.1 договору).

Також, відповідно до п. 2.3 вказаного Договору факторингу, перехід від банку до фактора прав вимоги заборгованості до боржника відбувається в розрахункову дату та після сплати фактором ціни продажу в повному обсязі, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

При цьому у додатку до вказаного договору факторингу реєстрі заборгованостей боржників №1-Б від 28.11.2012, зазначено заборгованість ОСОБА_4 за договором №0307/0308/71-047 від 25.03.2008 року (том 1, а.с.164-166).

Як вбачається з меморіальних ордерів №1 та №2 ТОВ «ФК «Вектор Плюс» проведено оплату по договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року (том 2, а.с.35,36), тобто саме з 28.11.2012 товариство набуло право вимоги за договором №0307/0308/71-047 від 25.03.2008 року.

Разом із цим, 28 листопада 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (клієнт) та товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (фактор) уклали договір факторингу (том 1, а.с.31-39), відповідно до п.2.1 якого клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором.

При цьому у додатку до вказаного договору факторингу реєстрі заборгованостей боржників та купівельна ціна додаток 1-Б від 28.11.2012, зазначено заборгованість ОСОБА_4 за договором №0307/0308/71-047 від 25.03.2008 року (том 1, а.с.59-61).

Також, відповідно до п. 2.3 вказаного Договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржника відбувається в дату відступлення, якою є дата укладання цього договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

Разом із цим відповідно до п. 2.4 Договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги за договорами забезпечення відбувається у момент укладання договору(ів) щодо передачі права вимоги за договорами забезпечення у дату відступлення.

Крім того, перехід від клієнта до фактора прав вимоги за договорами забезпечення відбувається у момент укладання договору(ів) щодо передачі права вимоги за договорами забезпечення у дату відступлення.

Таким чином ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги до боржника та поручителя з моменту укладання договору факторингу, тобто з 28 листопада 2012 року.

При цьому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Стаття 516 ЦК України закріплює порядок заміни кредитора у зобовязанні, та вказує, що заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом із цим, п. 10.5 кредитного договору №0307/0308/71-047 від 25 березня 2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4, передбачено, що банк має право повністю або частково перевести свої права та зобовязання по цьому договору, а також, по угодам, повязаним із забезпеченням повернення кредиту, третій особі без згоди позичальника (а.с.6 зворотній бік).

З аналізу вище зазначеного вбачається, що ТОВ "Факторингова компанія «Вектор Плюс» правомірно, без порушення норм чинного законодавства, укладено договір на відступлення права вимоги, а позивачем правомірно набуто всіх прав кредитора за кредитним договором укладеним з відповідачем ОСОБА_4, при цьому згода останньої на укладення даних договорів не потрібна.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно умов укладеного договору ОСОБА_4 був наданий кредит у розмірі 46000,00 доларів США на строк по 24.03.2038 року. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Проте як було встановлено судом, відповідачем умови договору не виконувались.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому за приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи відсутність оплати за кредитом з боку відповідача, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог про стягнення зі ОСОБА_4 суми заборгованості по кредиту в розмірі 44976,00 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 709206,57 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Так, відповідно до п. 1.3 договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Згідно п. 3.2, 3.3 вказаного договору проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, починаючи з діти видачі кредиту до моменту його повернення. При розрахунку процентів за кількість днів у році приймається 360 (триста шістдесят). Проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником через касу банку на рахунок нарахованих відсотків № 2238.0.0411961.01 щомісяця в період з «01» по «10» число включно, за попередній календарний місяць; проценти нараховані за останній календарний місяць фактичного користування кредитом сплачуються позичальником одночасно з погашення кредиту.

Позивач у своїй заяві надав розрахунок процентів за користування кредитом станом на 29 грудня 2014 року, тому, враховуючи, що визначення предмету та підстав позову є виключним правом позивача, суд вважає за можливе прийняти до уваги розрахунок належних до стягнення процентів саме до цієї дати та у такому розмірі, тому сума відсотків, що підлягає стягненню, склала 35131,57 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 553974,13 грн.

Одночасно, за приписами статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

При цьому за ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 8.1 кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості. При розрахунку суми пені за кількість днів у році приймається 360 (триста шістдесят) днів.

Статтею 549 ЦК визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Оскільки відповідач ОСОБА_4, яка отримала суму кредиту в повному обсязі, не виконує належним чином своїх зобовязань по своєчасному поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ним, тому з відповідача підлягає стягненню пеня згідно розрахунку банку за останній рік до звернення з позовом до суду в розмірі 15944,31 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 251418,75 грн.

Крім того, за приписами ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Також, ч. 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №0307/0308/71-047-Р-1.

Так, згідно абз. 4 укладеного договору поруки поручитель зобовязується перед банком відповідати за виконання зобовязань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором №0307/0308/71-047 від 25 березня 2008 року, у сумі 46000,00 доларів США, строком до 24 березня 2038 року, з процентною ставкою 12,5 % річних за їх використання.

Пунктом 1 вказаного договору передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобовязання усім належним йому майном та грошовими коштами.

Відповідальність поручителя за цим договором обмежується сумою кредиту, визначеною згідно з основним зобовязанням, нарахованими процентами, пенями, комісіями та іншими платежами, передбаченими основним зобовязанням (п. 3 договору поруки).

На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідачів в солідарному порядку підлягає стягненню поточна заборгованість за кредитом у розмірі 1 514 599,45 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом 709206,57 грн.; суми заборгованості за відсотками 553974,13 грн.; пені 251418,75 грн.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За приписами частини 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, розмір якої станом на 01.01.2015 складає 1218,00 грн.

Отже з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654,00 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 60, 61, 79, 88, 209, 213, 215-218 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 549, 553, 554, 611, 624, 627, 1048, 1054 ЦК України, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України у від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд

У Х В А Л И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно зі ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (р/р 2001, , місцезнаходження: 07400, Київська область, м. Бровари, бульвар Незалежності, будинок 14) заборгованість за кредитним договором в сумі 1514599 (один мільйон пятсот чотирнадцять тисяч пятсот девяносто девять) гривень 99 копійок, яка складається з наступного: 709206 (сімсот девять тисяч двісті шість) гривень 57 копійок - заборгованість за кредитом; 553974 (пятсот пятдесят три тисячі девятсот сімдесят чотири) гривні 13 копійок - заборгованість за відсотками; 251418 (двісті пятдесят одна тисяча чотириста вісімнадцять) гривень 75 копійок пеня.

Стягнути зі ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (р/р 2001, , місцезнаходження: 07400, Київська область, м. Бровари, бульвар Незалежності, будинок 14) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (р/р 2001, , місцезнаходження: 07400, Київська область, м. Бровари, бульвар Незалежності, будинок 14) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а у разі відсутності особи яка має право на апеляційне оскарження, протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов