АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/514/17 Головуючий І інстанції -
Справа № 641/4205/16-ц Колодяжна І.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів дарування Доповідач - Міненкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Міненкової Н.О.

суддів: Кокоші В.В.

Пономаренко Ю.А.

за участю секретаря: Лашакової Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Сьома Харківська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4, в якому просить поновити йому пропущений строк на звернення до суду та визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, укладеного 23.05.2008 року між ОСОБА_5 та його донькою ОСОБА_4, посвідченого державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Головань В.Я.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, 23 травня 2008 року державним нотаріусом Сьомої ХДНК Головань В.Я. посвідчений договір дарування між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2. Про наявність даного договору позивач дізнався випадково 30 квітня 2016 року у нотаріуса при отриманні юридичної консультації.

Позивач вважає договір дарування недійсним, оскільки ОСОБА_5 навмисно приховав від нотаріуса при укладанні договору дарування факт про наявність рішень судів, якими розподілені частки спірної квартири між співвласниками. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.10.2004 року припинено право спільної сумісної власності на спірну квартиру між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та визначено ідеальну частку в розмірі 1/2 частини спірної квартири за ОСОБА_3 Дане рішення скасоване ухвалою того ж суду від 11.05.2005 року.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 07.06.2007 року було змінено рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.04.2007 року, яким перерозподілено ідеальні частки в праві власності на спірну квартиру та виділено в користування ОСОБА_5 житлову кімнату № 9, площею 16,3 кв.м., з якої є вихід на лоджію площею 1,7 кв.м., ОСОБА_7 виділено в користування житлову кімнату №7, площею 13,2 кв.м. та житлову кімнату № 8, площею 15,0 кв.м., з якої є вихід на лоджію площею 1,4 кв.м.; службові приміщення залишені в спільному користуванні сторін.

Позивач вважає, що укладання даного договору суттєво порушує законні права позивача на спірну квартиру.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2016 року скасувати, позов ОСОБА_3 задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.10.2004 року припинено право спільної сумісної власності на спірну квартиру між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та визначено ідеальну частку в розмірі 1/2 частини спірної квартири за ОСОБА_3

Дане рішення скасоване ухвалою того ж суду від 11.05.2005 року.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 07.06.2007 року було змінено рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.04.2007 року, яким перерозподілено ідеальні частки в праві власності на спірну квартиру та виділено в користування ОСОБА_5 житлову кімнату №9, площею 16,3 кв.м., з якої є вихід на лоджію площею 1,7 кв.м., ОСОБА_3 виділено в користування житлову кімнату №7, площею 13,2 кв.м. та житлову кімнату № 8, площею 15,0 кв.м., з якої є вихід на лоджію площею 1,4 кв.м.; службові приміщення залишені в спільному користуванні сторін.

Судом встановлено, що 23 травня 2008 року ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_4 прийняла у дар 1/2 частини квартири АДРЕСА_2. Договір дарування посвідчений державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Головань В.Я., зареєстрований в реєстрі за № 5-647.

Право власності ОСОБА_4 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 зареєстровано 24.06.2008 року, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № 19294457 від 24.06.2008 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вказаним позовом 11 травня 2016 року.

23 травня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_3, посвідченого державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Головань В.Я., зареєстрованого в реєстрі за №5-647.

Відповідно до відповіді на звернення ОСОБА_4 від 14.07.2016 року за №6-229/07 КП «Харківські теплові мережі», в серпні 2012 року особистий рахунок на квартиру АДРЕСА_3 переоформлено на ОСОБА_4

З повідомлення КП «Харківводоканал» від 01.08.2016 року вбачається, що 01.10.2011 року особистий рахунок на квартиру АДРЕСА_2 переоформлено на ОСОБА_4

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_3 є недоведеними, крім того, ОСОБА_3, звертаючись до суду з вищевказаним позовом, пропустив без поважних причин позовну давність тривалістю в п»ять років, встановлену ч. 3 ст. 258 Цивільного кодексу України.

Судова колегія вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2007 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим приміщенням та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про припинення спільної сумісної власності та визначення ідеальної частки в праві спільної часткової власності на квартиру. Задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 про припинення спільної сумісної власності. Спільна сумісна власність на квартиру АДРЕСА_4 між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 припинена Визначена за ОСОБА_8 ідеальна частка в розмірі ? частини в праві спільної часткової власності.

Рішенням колегії суддів апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2007 року рішення суду першої інстанції змінено в частині визначення порядку користування приміщенням в квартирі. Виділено в користування ОСОБА_5 в спірній квартирі житлову кімнату № 9 площею 16,3 кв.м., з котрої є вихід на лоджію площею 1,7 кв.м. ОСОБА_3 в квартирі виділено житлові кімнати: №-7 пл. 13,2 кв.м. та № 8 площею 15,0 кв.м., з якої є вихід на лоджію пл.. 1,4 кв.м.. Службові приміщення залишені у загальному користуванні. ( а.с.18-20 ). Рішення набрало законної сили і не скасовано.

Посилання позивача на те, що рішення про припинення спільної сумісної власності і визначення за ОСОБА_3 ідеальної частки в розмірі ? частини скасовано і спір з цього приводу не вирішений спростовується вищевказаними рішеннями судів.

На час укладення договору дарування спільна часткова власність на спірну квартиру була припинена, частки в квартирі визнані за її власниками рівними в розмірі ? частині за кожним. Про ці обставини було відомо позивачу, так як спільна сумісні власність була припинена саме за його позовними вимогами.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом. Позивач посилався в позовній заяві на спеціальну норму щодо визнання правочину недійсним з підстав передбачених ч.1 ст. 229 та ст. 230 ЦК України, але докази на підтвердження того, що угода яка була укладена не за участю позивача, а між іншими особами була здійснена внаслідок введення в оману чи обману суду не надані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313,317, 319 ЦПК України судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - Н.О.Міненкова

Судді - В.В. Кокоша

- Ю.А. Пономаренко