Головуючий суду 1 інстанції - Чернобривко Л.Б.
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 415/2825/16-ц
Провадження № 22ц/782/1042/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року січня «18» дня Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Єрмаков Ю.В.

за участю секретаря Коротенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу

за апеляційною скаргою

Виконавчого комітету Лисичанської міської ради Луганської області

на рішення

Лисичанського міського суду Луганської області від 12 грудня 2016 року

по цивільній справі за позовом

Керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Лисичанської міської ради Луганської області про зарахування на квартирний облік та соціальний облік, законний представник неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Лисичанської міської ради

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 12 грудня 2016 року позовну заяву Керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до виконкому Лисичанської міської ради про зарахування на квартирний облік та соціальний облік, законний представник неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Лисичанської міської ради задоволено.

Зобов'язано Виконавчий комітет Лисичанської міської ради зарахувати на квартирний облік та соціальний облік дитину-сироту ОСОБА_2 для подальшого забезпечення житлом у позачерговому порядку, після досягнення повноліття та завершення строку перебування в сім'ї піклувальника.

Стягнуто з виконавчого комітету Лисичанської міської ради на користь прокуратури Луганської області ( р/р 3839, банк ДКСУ м. Київ, МФО 820172, . Код класифікації видатків бюджету-2800) судовий збір в сумі 1378(одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, Виконавчого комітету Лисичанської міської ради Луганської області, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача є незаконним та таким, що порушує право неповнолітнього ОСОБА_2

З такими висновками суду першої інстанції колегія судів не може не погодитись, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Так, у червні 2016 року керівник Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Виконавчого комітету Лисичанської міської ради Луганської області про зарахування на квартирний облік та соціальний облік, законний представник неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Лисичанської міської ради, посилаючись на те, що прокуратурою міста Лисичанськ вивчено стан дотримання прав дітей, позбавлених батьківського піклування, на постановку на позачерговий квартирний облік.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2, серія НОМЕР_3, виданого 17.09.1998 Пелагеївською селищною радою м. Тореза Донецької області, він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Торезі Донецької області, його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Рішенням Виконкому Торезької міської ради Донецької області № 294 від 15.07.2009р. ОСОБА_2 надано статус дитини-сироти, оскільки батько дитини помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а мати померла ІНФОРМАЦІЯ_4., про що свідчать відповідні актові записи та копії свідоцтв про смерть.

Рішенням Виконкому Лисичанської міської ради Луганської області № 663 від 15.09.2009 над дитино-сиротою ОСОБА_2 встановлено опіку та призначено опікуном його сестру ОСОБА_3. Крім того, ч п. 1 зазначеного рішення вказано, що житла та майна у малолітньої дитини немає.

Служба у справах дітей Лисичанської міської ради у серпні 2015 року зверталась до виконавчого комітету Лисичанської міської ради з клопотанням зарахувати на квартирний облік у позачерговому порядку дитину-сироту ОСОБА_2, як таку, що погребує поліпшення житлових умов, та яка до влаштування під опіку (опікун ОСОБА_3 мешкає в АДРЕСА_1 мешкала у АДРЕСА_2

Зазначене клопотання Служби у справах дітей 09.09.2015 розглянуто на засіданні громадської комісії з житлових питань при Виконкомі Лисичанської міської ради, яка посилаючись на положення ст. 33 Закону № 2342-ІV, прийняла рішення про відмову дитині- сироті ОСОБА_2 у включенні до списків позачергового отримання житла та зарахуванні на квартирний облік на загальних підставах.

Приймаючи рішення про відмову у постановці на квартирний облік для позачергового отримання житла дитині-сироті ОСОБА_2 громадська комісія з житлових питань м. Лисичанська при виконкомі Лисичанської міської ради керувалася лише положенням ст. 33 Закону, посилаючись на ту обставину, що місцем походження дитини- сироти та місцем її проживання до встановлення опіки є АДРЕСА_2

Комісією під час прийняття вищезазначеного рішення не враховано положення ст.46 Житлового кодексу України, якою передбачено, що діти цієї категорії повинні забезпечуватися житлом у позачерговому порядку після завершення строку перебування у сім'ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування у разі відсутності в них житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Вирішення цього питання не можливе без перебування дитини на квартирному обліку, як такої, що потребує забезпечення житлом саме у позачерговому порядку.

Згідно з Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014 місто Торез Донецької області є територією не підконтрольною України, де проводиться до теперішнього часу антитерористична операція.

Ця обставина свідчить про те. що за місцем свого походження та проживання до встановлення опіки дитина-сирота ОСОБА_2 не може бути поставлений на квартирний облік для забезпечення житлом після досягнення повноліття у позачерговому порядку.

Однак, цей факт також не був врахований Комісією під час прийняття оскаржуваного рішення, чим фактично порушено право дитини-сироти бути забезпеченим житлом.

Враховуючи викладене, керівник Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області звернувся з позовом до суду з вимогою зобов'язати відповідача зарахувати на квартирний облік та соціальний квартирний облік дитину-сироту ОСОБА_2, у передбаченому законом порядку.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 121 Конституції України однією з функцій органів прокуратури є представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 45 ЦП К України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» №1697-УІІ від 14.10.2014р. визначено, що прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина лише у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорюванні права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у АДРЕСА_2, батьком вказано - ОСОБА_4, мати - ОСОБА_5 (а.с.8).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

Згідно свідоцтва про смерті серії НОМЕР_2, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12).

Рішенням Виконкому Торезької міської ради Донецької області № 294 від 15.07.2009 ОСОБА_2 надано статус дитини-сироти (а.с.10).

Рішенням Виконкому Лисичанської міської ради Луганської області № 663 від 15.09.2009 над дитино-сиротою ОСОБА_2 встановлено опіку та призначено опікуном його сестру ОСОБА_3 (а.с.11).

Служба у справах дітей Лисичанської міської ради зверталась до виконавчого комітету Лисичанської міської ради з клопотанням зарахувати на квартирний облік у позачерговому порядку дитину-сироту ОСОБА_2, як таку, що потребує поліпшення житлових умов (а.с.16).

Зазначене клопотання Служби у справах дітей 09.09.2015 розглянуто на засіданні громадської комісії з житлових питань при Виконкомі Лисичанської міської ради, яка прийняла рішення про відмову дитині-сироті ОСОБА_6 у включенні до списків позачергового отримання житла та зарахуванні на квартирний облік (а.с.19-20).

Приймаючи рішення про відмову у постановці на квартирний облік для позачергового отримання житла дитині, позбавленій батьківського піклування ОСОБА_2, житлова комісія при виконкомі Лисичанської міської ради керувалася лише положенням ст. 33 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13.01.2005р. № 2342-ІV, посилаючись на ту обставину, що місцем походження дитини відповідно до свідоцтва про її народження є АДРЕСА_2.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що комісією під час прийняття рішення не враховано положення ст. 46 ЖК України, якою передбачено, що діти цієї категорії повинні забезпечуватися житлом у позачерговому порядку після завершення строку перебування у сім'ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування у разі відсутності в них житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Вирішення цього питання не можливе без перебування дитини на квартирному обліку, як такої, що потребує забезпечення житлом саме у позачерговому порядку. На даний час житло де проживав ОСОБА_2 знаходиться в АДРЕСА_2, яке на даний час є територію непідконтрольною владі України. Ця обставина свідчить про те, що за місцем свого походження дитина, позбавлена батьківського піклування ОСОБА_2 не може бути поставлена на квартирний облік для забезпечення житлом після досягнення повноліття у позачерговому порядку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, а також особи з їх числа беруться відповідними органами місцевого самоврядування на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем їх походження або проживання до влаштування в сім'ї громадян, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а таким місцем для ОСОБА_2 є АДРЕСА_2.

Так, розподіл і надання житлових приміщень здійснюється згідно з Житловим Кодексом України та правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради міністрів УРСР та Української республіканської ради професійний спілок від 11 грудня 1984 року № 470 і належить виключно до компетенції органів місцевої влади, на які відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» покладено повноваження щодо обліку громадян, які згідно з чинним законодавством потребують поліпшення житлових умов, розподілу на надання відповідно до чинного законодавства житла, що належить до комунальної власності.

Відповідно до ст. 36 ЖК України облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районного, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Згідно ч. 2 ст. 39 ЖК України передбачено, що діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, а також особи з їх числа беруться відповідними органами місцевого самоврядування на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем їх походження або проживання до влаштування в сім'ї громадян, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Статтею 10 Закону України від 12 січня 2006 року № 3334-IV «Про житловий фонд соціального призначення» визначено підстави виникнення у громадянина права взяття на соціальний квартирний облік, зокрема, соціальний квартирний облік здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування за місцем проживання громадян (для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які досягли 16 років, осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - за місцем походження або проживання дітей такої категорії до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування), які мають право на отримання квартир, садибних (одноквартирних) жилих будинків із житлового фонду соціального призначення, після набуття ними повної цивільної дієздатності відповідно до закону.

Відповідно до ст. 33 Закону України від 13 січня 2005 року № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, у разі відсутності в таких дітей житла мають право зараховуватися на квартирний облік та соціальний квартирний облік за місцем їх походження або проживання до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, за заявою опікуна чи піклувальника, прийомних батьків, батьків-вихователів, адміністрації закладу, де проживає дитина, або органу опіки та піклування.

Також частиною 2 ст. 11 Закону України від 02 червня 2005 року № 2623-IV «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачено, що діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, у разі відсутності в таких дітей житла, мають право зараховуватися на квартирний та соціальний квартирний облік за місцем їх походження або проживання до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, за заявою опікуна чи піклувальника, прийомних батьків, батьків-вихователів, адміністрації закладу, де проживає дитина, або органу опіки чи піклування. Після досягнення 18 років такі діти, а також особи з їх числа після завершення строкової військової служби в Збройних Силах України або після повернення з місць позбавлення волі протягом місяця забезпечуються соціальним житлом до надання їм благоустроєного жилого приміщення для постійного проживання.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які до передачі під опіку чи піклування, влаштування в дитячі будинки сімейного типу, прийомні сім'ї, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, не мали впорядкованого житла або вселення яких у приміщення, що вберігалося за ними, неможливе внаслідок його знищення чи пошкодження або з інших поважних причин, що унеможливлюють проживання там цих дітей, забезпечуються позачергово впорядкованим житлом за місцем їх походження або проживання до влаштування в сім'ї громадян, відповідні заклади в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 30 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. № 2402-111 встановлено, що держава вживає всіх можливих заходів для забезпечення захисту прав дітей, які перебувають у зоні воєнних дій і збройних конфліктів.

Згідно ст. 42 ЖК України жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтею 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першою статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Згідно абзацу 4 частини 1 статті 46 ЖК України поза чергою жиле приміщення надається дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім'ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради міністрів УРСР та Української республіканської ради професійний спілок від 11 грудня 1984 року № 470 на квартирний облік беруться, потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно п. 64 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини» від 24 вересня 2008 року № 866, у разі коли у дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, відсутнє житло, яке належить їй на праві власності (користування), або якщо повернення до нього неможливе, після досягнення дитиною 16-річного віку служба у справах дітей за місцем походження або проживання дитини з урахуванням її бажання подає районній, районній у м. Києві та м. Севастополі держадміністрації, виконавчому органові міської, районної у місті, сільської, селищної ради документи дитини, необхідні для взяття її на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Районна, районна у містах Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті, сільської, селищної ради за місцем походження або проживання дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, у разі відсутності у неї житла після закінчення (припинення) її перебування під опікою, піклуванням, у прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, медичному, навчальному, виховному закладі, іншому закладі або установі, в яких проживають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, позачергово забезпечує її житловим приміщенням.

Крім того, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН № 44/25 від 20.11.1989р., держави - учасниці Конвенції зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага мас приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У справі «Валлова і Валла (Wallova and Walla) проти Чеської Республіки» Європейський суд з прав людини визнав, що роль влади в соціальному забезпеченні полягає, саме в тому, щоб допомогти громадянам, які потрапили у важкі ситуації, які не мають необхідних знань про існуючому порядку, керувати їх діями і. крім іншого, консультувати їх щодо різних видів соціальних допоміг, можливостей отримати соціальне житло або щодо інших способів подолання труднощів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач зобов'язаний зарахувати на квартирний облік та соціальний облік дитину-сироту ОСОБА_2 для подальшого забезпечення житлом у позачерговому порядку, після досягнення повноліття та завершення строку перебування в сім'ї піклувальника.

В апеляційному суді представник відповідача не навів ніяких нових обставин та не надав нових доказів, які давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення суду, у справі не встановлено.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та в межах апеляційного оскарження на підставі доказів наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області, ~

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Лисичанської міської ради Луганської області ~ відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 12 грудня 2016 року ~ залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді: І.О. Дронська

Ю.В. Єрмаков