АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/761/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 23 Шкреба В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівГончар Н. І., Ювшина В. І.
при секретаріГаджієвій Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Дочірнього сільськогосподарського підприємства "Агрокомплекс" на рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Дочірнього сільськогосподарського підприємства "Агрокомплекс" про визнання договору оренди землі припиненим та повернення земельної ділянки,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_6 через свого представника звернулась до суду з позовом до ДСП «Агрокомплекс» про визнання договору оренди землі припиненим та повернення земельної ділянки, посилаючись на те, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 14 серпня 2006 року вона є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,54 га, що розташована в адміністративно-територіальних межах Райгородської сільської ради Кам'янського району Черкаської області.

15 вересня 2010 року між сторонами було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 5 років.

В серпні 2015 року позивач направив листа до відповідача про те, що не бажає продовжувати дію договору оренди земельної ділянки. Проте, ДСП "Агрокомплекс" продовжує користуватись земельною ділянкою та відмовляється в добровільному порядку повернути земельну ділянку позивачу, мотивуючи тим, що здійснив державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки не в 2010, а в 2013 році, а тому бажає використовувати земельну ділянку протягом 5 років з часу державної реєстрації договору оренди землі, тобто до 2018 року.

Враховуючи уточнені позовні вимоги, просила суд визнати припиненим спірний договір оренди земельної ділянки від 15 вересня 2010 року, зобов'язати відповідача повернути позивачу земельну ділянку, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ДСП «Агрокомплекс» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просили суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з відсутності доказів на підтвердження існування фактичного виконання укладеної між сторонами додаткової угоди, тобто її визнання сторонами як юридичного факту, через що прийшов до висновку, що ця додаткова угода не породила у сторін взаємні права і обов'язки, а отже по минуванню 5 річного строку дії спірного договору оренди, орендні відносини між сторонами припинились.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, тобто права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею.

Відповідно до ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно ст.13 ЗУ «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до положень ст. 33 Закону України "Про оренду землі" реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Судом встаоновлено, що позивач має в приватній власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,54 га з кадастровим номером :03:000:0538, що розташована в адміністративно-територіальних межах Райгородської сільської ради Кам'янського району Черкаської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 627651 від 14 серпня 2006 року. (Т.1 а.с. 6)

15 вересня 2010 року між сторонами строком на 5 років, з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою, на умовах платності був укладений договір оренди № 50 цієї земельної ділянки (Т.1 а.с. 28-30)

В цей же день між сторонами підписано акт прийому-передачі зазначеної ділянки.

19 листопада 2013 року здійснено державну реєстрацію договору. (Т.1 а.с. 31, 87).

12 серпня 2015 року, тобто в період часу з дня укладення договору оренди земельної ділянки до закінчення його дії, ОСОБА_6 звернулася до директора ДСП «Агрокомплекс» з повідомленням про наміри припинити оренду належної їй земельної ділянки, так як вважала, що договір закінчує свою дію в 2015 році (Т.1 а.с. 239 ).

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач підставою припинення дії договору та повернення земельної ділянки вказала на закінчення 16 вересня 2015 року 5-ти річного терміну його дії, встановленого у п. 8 спірного договору.

Колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції обґрунтовано, із посиланням на норми матеріального права та судову практику, дійшов до висновку про те, що строк дії договору оренди землі починається з дня, коли сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах договору та підписали його, а не з дня державної реєстрації.

Твердження апелянта про незгоду із рішенням у даній частині не ґрунтується на вимогах закону. Встановивши, що договір оренди між сторонами може вважатись укладеним та має юридичну чинність з моменту реєстрації ( з 19 листопада 2013 року), районний суд вірно встановив, що моментом укладення такого договору є 15 вересня 2010 року, а державна реєстрація не змінює цього факту. Водночас, державна реєстрація іншого речового права має значення для визначення моменту набрання договором юридичної сили, тобто моменту часу з якого слід вважати, що сторони набули цивільних прав та обов'язків, на досягнення яких було спрямоване їхнє волевиявлення. Даний висновок районний суд узгодив із правовими позиціями Верховного Суду України у відповідних постановах.

Також безпідставними є і твердження апелянта про те, що волевиявлення орендодавця шляхом направлення відповідного листа про припинення дії договору після закінчення його строку, не породжує жодних правових наслідків.

Відповідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Для застосування ч.1 ст.33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Таким чином, встановивши відсутність у орендодавця волевиявлення на продовження договору оренди землі, а саме: його заява про припинення дії договору після закінчення його строку, районний суд дійшов вірного висновку про відсутність переважного права у відповідача на поновлення договору оренди землі.

Посилання апелянта на те, що в даному випадку має місце автоматична пролонгація договору оренди землі (ст. 764 ЦК України) колегія суддів не приймає, оскільки про своє заперечення щодо подальшого використання належної ОСОБА_6 земельної ділянки відповідачем, вона повідомила ДСП «Агрокомплекс» ще до закінчення дії договору оренди, а така конструкція як автоматичне продовження договірних відносин передбачає саме відсутність заперечення орендодавця.

Крім того, районним судом обґрунтовано не взято до уваги зміст Додаткової угоди №1 від 2 березня 2015 року про продовження дії спірного договору до 15 вересня 2018 року як факт внесення змін до основного договору, зокрема до строку його дії, оскільки згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 12566/12567/16-32 від 15.12.2015 року підпис від імені ОСОБА_6 у цій Додатковій угоді нею не виконувався, а належить іншій особі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують.

Клопотання представника позивачки ОСОБА_7 про постановлення окремої ухвали щодо виявлення факту допущення порушення закону посадовими особами ДСП «Агрокомплекс», повідомлення прокурора Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області та Кам'янське ВП ГУНП в Черкаській області про можливу наявність в діях посадових осіб зазначеного підприємства ознак правопорушень для проведення перевірки та вжиття відповідних заходів реагування, при перегляді оскаржуваного рішення суду в апеляційному порядку задоволенню не підлягає, оскільки таке клопотання в суді першої інстанції не заявлялось і судом не розглядалось.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Дочірнього сільськогосподарського підприємства "Агрокомплекс" - відхилити.

Рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Дочірнього сільськогосподарського підприємства "Агрокомплекс" про визнання договору оренди землі припиненим та повернення земельної ділянки - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :