Справа № 163/3018/16-ц
Провадження № 2/163/44/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області в складі головуючого - судді Чишія С.С.

при секретарі Носку А.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 просить постановити рішення про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що розташоване по АДРЕСА_1. Свої вимоги обґрунтував тим, що перебував у шлюбних відносинах з відповідачкою. З січня 2004 року ОСОБА_2 забрала всі свої особисті речі та залишила житло за місцем реєстрації. В даний час шлюб розірвано, ОСОБА_2 понад шість місяців не проживає за місцем реєстрації, проте добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає.

В судовому засідання позивач свої вимоги із заявлених підстав та викладених в позовній заяві фактичних обставин підтримав в повному об'ємі.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що будинок почали будувати разом із позивачем під час шлюбу. Після його розірвання шлюбу залишила позивача і перейшла на проживання до своїх батьків, хоча періодично навідується в будинок. Вважає, що має право на частку в будинку, тому не згідна із заявленими вимогами.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

Із відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що позивач є єдиним власником будинку АДРЕСА_1; його право на будинок зареєстроване 27.04.2016 року.

З довідки Гущанської сільської ради Любомльського району Волинської області вбачається, що по АДРЕСА_1 зареєстровані, але фактично не проживають колишня дружина позивача ОСОБА_2 та син ОСОБА_1

Згідно із свідоцтвом серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвали шлюб 19.01.2004 року.

Відповідно до витягу з архівної копії рішення Гущанської сільської Ради Любомльського району від 27.12.1996 року №8/1 ОСОБА_1 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку на території сільської ради.

Відповідно із ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст.319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно з ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно із ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Частиною 3 ст.156 ЖК України встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Аналіз поданих сторонами доказів та відповідних їм положень закону дає підстави для такого висновку.

З часу розірвання шлюбу між сторонами відповідачка набула статусу колишнього члена сім'ї позивача.

Право власності на житловий будинок позивач набув через 12 років після розірвання шлюбу. На даний час таке його зареєстроване у встановленому порядку право не оспорене і не скасоване. Підстав для віднесення будинку до спільної сумісної власності подружжя під час розгляду справи не встановлено, з цього приводу позивачка не надала жодних доказів і своїм правом подати зустрічний позов не скористалась.

Не подано позивачкою і доказів поважності причин непроживання в будинку, хоча право проживання за собою вона вважає наявним із заявлених в судовому засіданні міркувань.

За таких обставин суд вважає, що відповідачка понад шість місяців не проживає в спірному будинку без поважних причин, а тому втратила право на користування жилим приміщенням.

У зв'язку з наведеним позов є обґрунтованим та доведеним і підлягає повному задоволенню.

Згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідачку.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням по АДРЕСА_1, котре належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 551(п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення протягом 10 днів з дня його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд.

Головуючий : суддя Чишій С.С.