справа №619/4132/15-ц
провадження №2/619/43/17
Рішення

іменем України

17 січня 2017 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Нечипоренко І.М.

за участю секретаря

судового засідання - Носачової І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії, знесення будівель, споруд, штучних водойм, заборону вчиняти певні дії,

установив:

Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд ухвалити рішення, згідно якому зобов'язати ОСОБА_3 відновити свій паркан на межі земельної ділянки між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, що належать їй та відповідачу, згідно визначених меж між домоволодіннями; знести штучні водойми та вольєри, що розміщені на межі між даними домоволодіннями на відстані менше ніж 25м від межі між земельними ділянками; заборонити відповідачу на відстані менше ніж 25м від межі між земельними ділянками утримувати та вирощувати диких та декоративних птахів; знести сарай (літ. Б, З, Г), в якому утримуються птахи, розташований на відстані 1 метру від належного їй будинку, посилаючись на те, що вона є власницею домоволодіння по АДРЕСА_1. Її сусід - ОСОБА_3, проживає у домоволодінні АДРЕСА_2, який тривалий час унеможливлює її нормальне життя та порушує земельне законодавство, оскільки на своєму подвір'ї та городі займається фіктивною незаконною підприємницькою діяльністю, без отримання відповідних дозволів, без сплати відповідних податків та зборів, розводить утримує та продає понад 12 різних видів птахів у кількості понад 300 особин. Фактично на земельній ділянці, що відведена у власність для ведення підсобного господарства утворив незаконну птахоферму в житловому масиві, чим порушується низка законів в сфері земельного законодавства, створюються несприятливі умови для утриманих птахів та є порушенням прав сусідів на нормальне життя. На своєму городі ОСОБА_3 утворив штучне озеро для лебедів чорного та білого кольору безпосередньо на межі з її земельною ділянкою, чим забруднюються ґрунти та порушено правила геодезії, оскільки дозволу на здійснення штучного озеру та зміни цільового призначення земельної ділянки останній не отримав. Вказане призводить до псування та зниження родючості її земельної ділянки, тобто псується її власність та є порушенням її права на земельну ділянку. Кожен день з території сусіда до неї доносяться неприємні запахи від тварин, що призводить до забруднення повітря в її будинку, 24 години на добу птахи, які утримуються в неможливих умовах здійснюють постійний шум, що унеможливлює забезпечення нормального відпочинку вночі, що є грубим порушенням суспільного порядку. Крім того, вольєри з птахами останній розташував безпосередньо на межі з її земельною ділянкою, що унеможливлює використання своєї земельної ділянки через псування ґрунту та повітря навколо, оскільки шумоезольований паркан сусід не збирається ставити, створюються неможливі умови для її проживання у будинку. Крім того, на території його земельної ділянки знаходиться сарай у аварійному стані, який розташований на небезпечній відставні від труби газопостачання її будинку і у разі його завалення може призвести до аварійної ситуації з негативними наслідками. Убрати конструкції для утримання птахів від межі останній не погоджується. Вона неодноразово зверталась до сусіда із проханням дотримуватися норм ДБН при улаштуванні на межі без відповідного відступу від межі вольєрів по утриманню диких птахів, усунути порушення останнім норм використання межових границь та цільового призначення земельної ділянки, утворенням штучного озера, вжити заходів щодо поновлення та утримання у належному стані свого паркану, що належить йому і який фрагментально вже повалено на її земельну ділянку та вжити заходів до ремонту та утриманню аварійного сараю, розвалення якого може стати причиною аварії та пошкодити трубу газопостачання її будинку, однак останній на її прохання не реагує, у зв'язку з чим вона змушена звертатися за захистом своїх прав до суду. Порушення прав позивача полягає в будівництві та влаштуванні вольєрів для тварин ОСОБА_3 безпосередньо на межі з її земельною ділянкою (без дотримання відступу від межі та без узгодження з сусідами). Крім того, частина третя статті 375 ЦК України передбачає, що «Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням». Відповідно правил ДБН360-92** п. 3.25 «Для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань між бічною межею ділянки і стіною житлового будинку або господарської будівлі треба приймати не менше 1,0м» Вказаних норм дотримано не було, крім того, паркан відповідача частково зруйновано і перебуває на її земельній ділянці. Згідно висновку експертизи №2924/8174 від 29.08.16 встановлено, що на території земельної ділянки ОСОБА_3 на відстані менше ніж 1 м від межі з домоволодінням АДРЕСА_1 знаходяться вольєри для утримання птахів та 2 штучні водойми, а на відстані 1 метру від будинку позивача розташований сарай для утримання птахів, що є порушенням ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» 7.2: 3.25*, 3.26, 3.30, 3.35, відповідно до яких сарай, в якому утримуються птахи, повинен бути розташований на відстані 15 метрів від будинку ОСОБА_2, а вольєри і водойми на відстані не менше 1 метру від межі. Згідно проведеної перевірки управління Держпродспоживслужби в Дергачівському районі встановлено, що відповідачем на своєму подвір'ї вирощується більше ніж 100 голів птахів. Згідно наказу Державного департаменту ветеринарної медицини Мінагрополітики України від 19.12.2006 року № 100 закріплено поняття санітарно-захисної зони, так ОСОБА_3 порушено вказану норму, оскільки санітарно-захисна зона для утримання до 100 голів птиці повинна становити 25 метрів від межі, а понад 100 голів - 50 метрів від межі. ОСОБА_3 було рекомендовано усунути вказані порушення та перемістити вольєри на відповідну відстань від межі, що останнім зроблено не було.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову зазначивши, що межа між земельними ділянками ніколи не була порушена, всі будівлі побудовані понад 50 років тому і при приватизації земельної ділянки позивача попереднім власником претензій до будь-кого з сусідів у неї не було, про що був складений та підписаний акт погодження меж земельної ділянки в натурі. Таким чином, вимога відновити паркан фактично зводиться до вимоги незаконно примусити його у судовому порядку збудувати паркан для задоволення потреб позивача. Крім того, позивач категорично забороняє йому перебувати на належній їй ділянці, а без цього ремонт паркану неможливий. Селищною радою не встановлено будь-яких порушень з його боку. Він не створює ніяких перешкод у здійсненні прав ОСОБА_2, його домоволодіння неодноразово перевірялося різними службами і порушень з його боку встановлено не було. Законом не заборонена діяльність, якою він займається на своїй земельній ділянці. Він законно володіє своїм майном, право власності на яке зареєстровано в установленому законом порядку. Ті господарські будівлі, які вимагає знести позивач побудовані в 1937, 1947 та 1968 роках та до цього часу використовуються ним за своїм призначенням та були побудовані в той час, коли сусідньої будівлі ще не існувало.

Позивач та представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та про обставини справи пояснили, як зазначено вище.

Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Солоницівської селищної ради за №28 від 21 жовтня 2004 року ОСОБА_4 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0840га за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08 грудня 2010 року Дергачівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в КП «БТІДРР», ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла 25 квітня 2009 року, належить житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка розміром 0,0840га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

17.09.2010 на даний житловий будинок виготовлено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.22-27).

ОСОБА_3 являється власником житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 26.01.2000, посвідченого Дергачівською державною нотаріальною конторою (а.с.48).

13.02.2010 року на зазначений вище житловий будинок виготовлено технічний паспорт (а.с.45-47).

Актом від 20.12.2003 встановлено та погоджено межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, даний акт підписаний, в т.ч. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.19).

Позивач вважає, що діями відповідача, які пов'язані з утриманням великої кількості птиці порушене її право як сусіда на нормальне життя, забруднюється ґрунт та повітря навколо, у зв'язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як передбачено статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Як вбачається з листа Головного Управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 26.08.2016 під час обстеження території домоволодіння (АДРЕСА_1) було підтверджено факт розміщення вздовж межі домоволодіння, з боку домоволодіння гр. ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) приміщень та вольєрів для утримання свійської та декоративної птиці. Санітарно-захисна зона між об'єктами для утримання птиці і межею житлової забудови відсутня. Під час обстеження птахи створювали звуки характерні для їх видів. Був відчутний запах характерний для місць утримання птиці. Було видно, що в окремих вольєрах утримуються папуги, кури, індокачки, чорні лебеді. З території домоволодіння АДРЕСА_1 встановити загальну кількість птиці, їх клінічний стан та кількість об'єктів, в яких утримується птиця встановити не можливо. Було надане усне роз'яснення, що згідно п. 5.4. «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів», затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я від 19.06.96 №173, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.07.1996р. за №379/1404, промислові, сільськогосподарські та інші об'єкти, що є джерелами забруднення навколишнього середовища хімічними, фізичними та біологічними факторами, при неможливості створення безвідходних технологій повинні відокремлюватись від житлової забудови санітарно-захисними зонами. Мінімальна санітарно-захисна зона визначена в додатку №5 цих правил. Шириною санітарно-захисної зони вважається відстань між територією сільськогосподарського підприємства та межею житлової забудови поселення. Згідно даних Дергачівської районної лікарні ветеринарної медицини на протязі 2016 року птиця, яку утримує гр. ОСОБА_3 не досліджувалася на інфекційні хвороби та не піддавалася щепленню проти Ньюкаслської хвороби птиці (а.с.127-128).

16 травня 2016 Управлінням Держпродспоживслужби в Дергачівському районі надана довідка перевірки дотримання вимог санітарного законодавства, відповідно до якої комісією у складі: головного спеціаліста відділу безпечності харчових продуктів ветеринарії Управління Держпродспоживслужби в Дергачівському районі Кіріленко В.О., головного спеціаліста відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Управління Держпродспоживслужби в Дергачівському районі Горішним О.Ю., завідувачем господарством Солоницівської селищної ради Позенко В.Ф., в присутності гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_3, проведено розгляд скарги гр. ОСОБА_8, щодо погіршення умов проживання, а саме: шум від свійської птиці, сморід та поява кліщів, що пов'язує з утворенням птахоферми на подвір'ї у сусіда ОСОБА_3, який мешкає за адресою АДРЕСА_2. Під час виїзду встановлено, що у господарстві ОСОБА_3 утримується птахопоголів'я, як свійських так і екзотичних птахів. Зі слів власника, кількість птахів приблизно сягає 174 голів, а саме: фазани - 30 голів; кури «Бентамки декоративні» - 40 голів, «Лігорн» -16 голів, індик - 1; лебідь чорний - 16 голів; качки декоративні «Каролінки» та «Мандаринки» - 50 голів, «Пеганки» - 3; папуги «Розелли пістрі» - 18 пар. На присадибній території, на відстані приблизно 15 метрів від жилої будівлі розташовано 2 пташники по типу вольєру (площею приблизно 10x5 метрів, виготовлені з сітки з вічками 2x2 сантиметри), клітки розділено на секції (стінки якої з вічками 1x3сантиметри). Також в наявності сарай, в якому знаходяться 14 куриць та 2 півні породи «Лігорн», що розташований на межі між двома володіннями на відстані 1 метру до будинку ОСОБА_8 (що є порушенням ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» п. 3.26). Клітки в місцях утримання птиці забезпечені кормушками та поїлками. Годівля та забезпеченість водою птиці достатня, прибирання годівниць та видалення посліду проводиться своєчасно. На момент перевірки послід збирається в купи поруч з вольєрами. При візуальному огляді птиці через сітки, хворих не виявлено. Згідно наданого акту від 02.10.2015 Вільшанським ДЛВМ птиця привита вакциною проти Ньюкасльської хвороби птиці із штабу «Полімун-НК-Клон-124». (а.с.129).

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом п. б ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до листа Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області від 14.09.2015 було проведено відбір проб атмосферного повітря та вимірювання рівнів шуму біля житлового будинку позивача та за результатами проведених досліджень атмосферного повітря встановлено, що вміст аміаку, вуглецю оксиду, пилу, сірководню не перевищує «Гранично допустимі концентрації хімічних і біологічних чинників в атмосферному повітрі населених місць». При вимірюванні рівнів шуму біля житлового будинку встановлено, що еквівалентний рівень шуму відповідає вимогам СН 3077-84 «Санитарные нормы допустимого шума в помещениях жилых и общественных зданий и на территории жилой застройки» (а.с.30-31).

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до положень ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Частиною 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Так, позивач просить зобов'язати відповідача відновити свій паркан на межі між земельними ділянками.

Згідно ст.21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» огорожі є малими архітектурними формами, розміщення яких здійснюється за рішенням власника з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Таким чином, враховуючи зазначену вище норму закону, влаштування огорожі - є добровільне бажання власника, тому суд позбавлений можливості зобов'язати ОСОБА_3 відновити паркан на межі, отже, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, позивач просить знести штучні водойми, що розміщені на межі на відстані не менш ніж 25м від межі.

При цьому, позивачем не надано суду доказів на підтвердження порушення будь-яких прав наявністю штучних водойм на території відповідача.

Крім того, позивач просить знести вольєри, що розміщені на межі на відстані не менш ніж 25м від межі.

Аналізуючи надані позивачем письмові докази суд зазначає, що посилання ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області в листі від 26.08.2016 на необхідність наявності санітарно-захисної зони між спірними земельними ділянками відповідно до п. 5.4. «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів» є безпідставним та необгрунтованим, оскільки дана норма розміщена в розділі 5 «Вимоги до розташування та організації виробничої території», якою не являється територія, ОСОБА_3

Також, суд вважає безпідставним посилання позивача на обов'язкову наявність санітарно-захисної зони на підставі наказу Державного департаменту ветеринарної медицини Мінагрополітики України від 19.12.2006 за №100, оскільки даним наказом затверджено Ветеринарно-санітарні вимоги утримання птиці в особистих селянських господарствах, якими згідно ст. 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» являється господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і поживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. Члени особистого селянського господарства здійснюють діяльність на свій розсуд і ризик у межах встановленого правового господарського порядку, дотримуючись вимог цього Закону, законів України, інших нормативно-правових актів. Діяльність, пов'язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.

Статтею 3 зазначеного вище Закону передбачено, що дія цього Закону поширюється на фізичних осіб, яким у встановленому законом порядку передано у власність або оренду земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту зайняття ОСОБА_3 особистим селянським господарством.

З листа Дергачівської об'єднаної ДПІ ГУДФС у Харківській області від 04.09.2015р. вбачається, що при обстеженні домоволодіння АДРЕСА_2 будь-яких ознак ведення робіт, які відносяться до підприємницької діяльності та використання праці найманих осіб не встановлено (а.с.28).

Також позивач просить заборонити відповідачу на відстані менше ніж 25м від межі між земельними ділянками утримувати та вирощувати диких та декоративних птахів; знести сарай (літ. Б, З, Г), в якому утримуються птахи, розташований на відстані 1 метру від належного їй будинку.

Відповідно до ухвали суду від 10.03.2016 Харківським НДІСЕ ім. Бокаріуса надано висновок судової будівельно-технічної експертизи №2924/811 від 31.08.2016, згідно якому межі землекористування між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 порушені. Зазначити як повинна проходити межа і як усунути порушення меж не уявляється можливим. Господарські будівлі та споруди, що розташовані на території земельної ділянки АДРЕСА_2 не відповідають будівельним нормам і правилам, оскільки, як зазначено в дослідницькій частині, під час натурного обстеження встановлено, що на території домоволодіння АДРЕСА_2 знаходяться вольєри для утримання птахів. Дані споруди не мають фундаментів, підлога - грунт, стіни з сітки. Два з вольєрів мають у своєму складі штучні водоймища (див. фототаблицю). Проектна документація на дані будівлі відсутня. Частина вольєрів знаходиться на відстані менше 1.0м від домоволодіння АДРЕСА_1. Дані вольєри мають бути перенесені вглиб домоволодіння, на відстань не менше 1,0м від сусіднього домоволодіння, із збереженням санітарних та протипожежних вимог. Крім того, на території домоволодіння АДРЕСА_2 є сарай для птиці, який знаходиться на відстані 1 метру від будинку ОСОБА_8 Оскільки відповідно до вимог ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" [7.2] відстань між житловим будинком та будівлями з тваринами має становити не менше ніж 15м, даний сарай не може використовуватися для утримання птахів. Межі земельної ділянки згідно державного акту домоволодіння АДРЕСА_1 фактичному розташуванню меж, та межам виділеної земельної ділянки рішенням виконкому Дергачівського району від 21.03.1958 року не відповідають. Зазначити як повинна проходити межа і як усунути порушення меж не уявляється можливим (а.с.99-115).

У судовому засіданні експертом ОСОБА_9 22.12.2016 надано висновок, відповідно якому зазначити, як порушені межі землекористування між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3, в чому це виражено та як усунути цю невідповідність, враховуючи координати земельної ділянки АДРЕСА_1 не уявляється можливим, оскільки при проведенні первинної експертизи надано фактичні межі земельної ділянки в електронному вигляді. При нанесенні на фактичні межі координат приватизації встановлено, що дані земельні ділянки не перетинаються, а знаходяться на відстані одна від одної. Відповідно до даних технічного паспорту на домоволодіння АДРЕСА_2 на відстані менше 15м від житлового будинку АДРЕСА_1 знаходяться сарай літ. «Б» (з погрібом ліг. «Г») та сарай літ. «З» (а.с.179).

У відповідності до ч.ч. 2 та 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав, особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. А також не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах.

Суд зазначає, що сарай літ. «Б» (з погрібом ліг. «Г») та сарай літ. «З», як вбачається з копії технічного паспорта не являються самочинним будівництвом, позивачем не надано доказів про перебування даних будівель у аварійному стані, побудовані вони відповідно в 1937, 1947 та 1968 роках, знаходяться на відстані 1м від будинку позивача, що відповідає п.3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Однак, як вбачається з матеріалів справи у вольєрах та даних сараях утримується птиця, що є порушенням ДБН 360-92 ** "Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень", де в п. 3.25а* Таблиці 3.2 зазначено, що відстань між житловим будинком та господарськими будівлями (сараями) для утримання худоби, домашніх тварин та птиці площею до 50 кв.метрів має складати 15 метрів; в п. 3.26 зазначено, що відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці - не ближче 12 м; в п.3.35 зазначено, що сараї для домашньої худоби, кроликів, нутрій, лисиць і птиці треба розміщувати на відстані від житлових будинків відповідно до протипожежних і санітарних норм: одинокі або подвійні - не менше 15 м.

Таким чином, суд вважає, що позивач, утримуючи птицю у вольєрах та сараях літ. «Б» (з погрібом ліг. «Г»), літ. «З», порушує державні будівельні норми та як наслідок правила добросусідства, а саме права позивача, якому завдаються незручності пов'язані з неприємними запахами та шумовим забрудненням, викликані утриманням птахів, що впливає на її нормальний ритм життя, про що було підтверджено у судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_11, не дивлячись на те, що згідно листа Держсанепідслужби атмосферне повітря не перевищує «Гранично допустимі концентрації хімічних і біологічних чинників в атмосферному повітрі населених місць» (а.с.30). При цьому, з даного листа вбачається, що при вимірюванні рівнів шуму біля будинку позивача встановлено, що еквівалентний рівень шуму становить 55 дБА, тоді як норма, з урахуванням поправки +5 - становить 60дБА, максимальний рівень імпульсного шуму - 65 дБА, тоді як норма з урахуванням поправки +5 становить 75 дБА, отже, рівень шуму біля житлового будинку позивача наближений до максимальних показників, що створює, на думку суду, шумове забруднення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що поновлення права позивача в цій частині позовних вимог, підлягає шляхом перенесення вольєрів для утримання птиці вглиб садиби відповідача на відстань не менше 15м від будинку позивача та заборони відповідачу утримувати у сараї літ. «Б» (з погрібом ліг. «Г») та сараї літ. «З» птицю чи інших тварин, що є адекватним, на думку суду, змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право позивача.

Як роз'яснено в п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Згідно з приписами ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного (ст.ст. 91, 96, 103 ЗК України).

Статтею 104 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Відповідно до ст. 209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212, 214-216, 218 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 перенести вольєри для утримання птиці, які розташовані на земельній ділянці АДРЕСА_2 на відстань від житлового будинку АДРЕСА_1, належного ОСОБА_2, не менш ніж 15 метрів.

Заборонити ОСОБА_3утримувати у сараї літ. «Б» (з погрібом ліг. «Г») та сараї літ. «З», які розташовані на земельній ділянці АДРЕСА_2, птицю чи інших тварин.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 243,60грн. (двісті сорок три гривні 60 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. М. Нечипоренко