Справа №557/51/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року смт. Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі :

головуючого судді Пацка Д.В.

при секретарі Довгалець Н.М.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача Малинівської сільської ради Гощанського району - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Гоща цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Малинівської сільської ради Гощанського району про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Малинівської сільської ради Гощанського району про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позивач посилається на те, що відповідно до земельно-шнурової книги Малинівської сільської ради Гощанського району обліковується в його користуванні земельні ділянки загальною площею 0,50 га (в тому числі 0,43 га - біля будинку та 0,07 га - біля ставка). Земельна ділянка по вул. 17 вересня, 45 в с. Малинівка, що перебуває в його користуванні площею 0,43 га, на якій розташований житловий будинок та господарські споруди, що належать йому на праві приватної власності, згідно з викопіювання по межі від А до Б межує з земельною ділянкою, що перебуває в користуванні ОСОБА_3 (вул. 17 вересня, 45 в с. Малинівка, Гощанського району).

Позивач, посилаючись на ст.ст. 95, 96 ЗК України, вказує на те, що весною 2011 року ОСОБА_3, який являється суміжним землекористувачем, встановив огорожу, без визначення меж земельної ділянки, що перебуває в його користуванні, в результаті чого ним було самовільно зайнято частину, що обліковується за позивачем та перебуває у його фактичному користуванні.

19.04.2011 комісією Малинівської сільської ради було проведено обміри земельних ділянок, що перебувають в користуванні позивача та користуванні ОСОБА_3 За результатами обмірів встановлено, що фактична нестача площі земельної ділянки, яка перебуває в користуванні позивача, становить 0,02 га, а в користуванні ОСОБА_3 перебуває в користуванні зайва земельна ділянка площею 0,04 га.

19.05.2011 рішенням Малинівської сільської ради № 67 затверджено акт обмірів земельних ділянок від 19.04.2011 та зобовязано його з ОСОБА_3 привести межі земельних ділянок, що перебувають у їх користуванні, відповідно до встановлених актом обмірів меж.

ОСОБА_3 не було перенесено огорожу відповідно даного рішення та не було усунено порушення його права користування земельною ділянко по вул. 17 вересня, 45 в с. Малинівка.

В звязку з тим, що актом обміру було встановлено факт порушення його права на користування земельною ділянкою , він звернувся до Малинської сільської ради із заявою щодо встановлення межі земельної ділянки відповідно до акту обмірів 19.04.2011.

Однак 25.08.2011 рішенням Малинівської сільської ради №91 скасовано рішення Малинівської сільської ради №67 від 19.05.2011, та запропоновано йому і ОСОБА_3 вивести межу у відповідності до планів забудови земельних ділянок та виготовити державні акти на право власності на земельні ділянки, що перебувають в їх користуванні.

22.10.2015 постановою Гощанського районного суду Рівненської області у справі №2-а-867/11 визнано незаконним та скасовано рішення Малинівської сільської ради №91 від 25.08.2011. Однак незважаючи на скасування рішення Малинівської сільської ради №91 від 25.08.2011 року ОСОБА_3 до теперішнього часу не виконав припису рішення Малинівської сільської ради №67 від 19.05.2011 щодо приведення меж земельних ділянок, що перебувають у їх користуванні, відповідно до встановлених актом обмірів від 19.04.2011 меж.

Позивач вважає, що ОСОБА_3 порушив приписи ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», щодо обовязковості актів і законних вимог органів та посадових осіб місцевого самоврядування, н е виконав припису Малинівської сільської ради та не привів у відповідність до акту обміру, позивач не має змоги виготовити технічну документацію щодо землеустрою земельної ділянки, для оформлення права власності на неї, оскільки рішенням Малинівської сільської ради Гощанського району 20.10.2011 №109 надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо передачі земельної ділянки у власність площею 0,50 га.

Згідно з викопіювання 0,43 га. земельної ділянки, яка планується до передачі позивачу у власність, знаходиться за адресою: с. Малинівка, вул. 17 вересня, 45 та межує із земельною ділянкою, яка перебуває у користуванні ОСОБА_3 Однак у звяжу із самовільним зайняттям частини земельної ділянки, яка планується до передачі позивачу у приватну власність знаходиться за адресою с. Малинівка, вул. 17 вересня, 45, ОСОБА_3, позивач не має можливості у встановленому ОСОБА_5 Кодексом України порядку набути у власність безоплатно земельну ділянку (ст. 118 ОСОБА_5 кодексу України), що є порушенням гарантованого ст. 14 Конституції України права набуття права власності на землю.

Позивач, посилаючись на ст.ст. 95 ч.2, 152 ЗК України, ст.ст. 14, 55 Конституції України, просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,43 га, що розташована по вул. 17 вересня, 45 в с. Малинівка Гощанського району шляхом: - відновити межі земельної ділянки, що розташована по вул. 17 вересня, 45 в с. Малинівка, Гощанського району, по межі з земельною ділянкою, що перебуває в користуванні ОСОБА_3, до моменту порушення права його користування земельною ділянкою відповідно до акту обміру земельної ділянки від 19.04.2011; - зобовязати ОСОБА_3 знести встановлену огорожу між земельними ділянками, що перебуває в його користуванні та користуванні ОСОБА_3, та звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0386 га. по вул. 17 вересня, 45 в с. Малинівка, Гощанського району, визнати за ним право на отримання у власність безоплатно земельної ділянки площею 0,50 га, в тому числі і земельної ділянки площею 0,43 га, що розташована по вул. 17 вересня, 45 в с. Малинівка, Гощанського району, вирішити питання про судові витрати.

В запереченні проти позову представник відповідача Малинівської сільської ради вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Керуючись ст. 17, 56, 67 Земельного кодексу України, декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.92 р. «Про приватизацію земельних ділянок» Малинівська сільська рада своїм рішенням від 17 квітня 1995 року №7/59 «Про передачу земельних ділянок безкоштовно у приватну власність» (додаток 7) надала ОСОБА_6 можливість приватизувати земельні ділянки, які знаходяться в її користуванні, але даним правом громадянка не скористалась. ОСОБА_6 померла 19 січня 2002 року.

Відповідно до чинного законодавства України, спадкування - це перехід майнових та обовязків померлого громадянина (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємець на основі ст. 66 Закону України «Про нотаріат» має право отримати свідоцтво про право на спадщину. Згідно зі ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Оскільки ОСОБА_6 не залишила заповіт, майнові права та обовязки померлої переходять до спадкоємців за законом. Спадкування за законом відбувається у порядку, визначеному статтями 1258-1267 Цивільного кодексу України, тобто почергово (кожна попередня черга спадкоємців усуває наступну).

В будинку разом з ОСОБА_6 був прописаний та проживав (і проживає) онук - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зі своєю сімєю, який дане питання вирішив по-своєму. Відповідно до документів з архівного відділу Гощанської РДА, які надійшли в Малинівську сільську раду 16.02.2016 року №7/01-37, ОСОБА_1 у 2003 році звернувся в Малинівську сільську раду Гощанського району Рівненської області з заявою щодо відміни п.29 рішення виконавчого комітету Малинівської сільської ради №32 від 14.06.1989 року «Про оформлення документів та реєстрації житлових будинків, які належать громадянам на правах особистої власності», так як (згідно заяви ОСОБА_1В.) вищезгадане майно повинно належати йому.

Рішенням від 25.11.2003 року №72 «Про внесення змін в рішення виконавчого комітету сільської ради від 14.06.1989 р. п.29» (додаток 8) виконавчий комітет Малинівської сільської ради відмінив п.29 рішення №32 від 14.06.1989 року, чим визнав, що оформлене право власності на житловий будинок ОСОБА_6 було незаконне і дав можливість, оминаючи чинне законодавство України, громадянину ОСОБА_1 право оформити свідоцтво на право власності на вищезгаданий будинок, без прийняття спадщини (додаток 9).

Підставою для прийняття рішення виконавчим комітетом Малинівської сільської ради від 25.11.2003 р. №72 «Про внесення змін у рішення виконавчого комітету сільської ради від 14.06.1989 п.29» були: заява ОСОБА_1 (додаток 10) та план на забудову, видане на імя громадянина ОСОБА_1 (додаток 11).

На факти, які мали місце, а саме: - головою сімї, згідно погосподарських книг Малинівської сільської ради, з 1973 року по день смерті (19 січня 2002 року) була ОСОБА_6; - ОСОБА_7 виготовила в РОБТІ свідоцтво на право власності на жилий будинок від 12.12.1989 року, про що записано в реєстраційну книгу №1-22 під реєстровим номером 22; - будинок №45 по вулиці 17 Вересня (зараз - вулиця Миру) знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_6, яка передана їй безкоштовно у власність рішенням сесії сільської ради 17 квітня 1995 року №7/59 «Про передачу земельних ділянок безкоштовно у приватну власність»; - громадянину ОСОБА_1 на території Малинівської сільської ради земля для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ніколи не надавалась, виконком Малинівської сільської ради Гощанського району Рівненської області до уваги не прийняв.

На підставі рішення виконавчого комітету Малинівської сільської ради від 25.11.2003 р. №72 «Про внесення змін у рішення виконавчого комітету сільської ради від 14.06.1989 п.29» було видане розпорядження голови Гощанської районної державної адміністрації Рівненської області від 29.12.2003 року №597 «Про внесення змін до рішення райвиконкому від 18.08.1989 року №172» (додаток 12), що дозволило ОСОБА_1 оформити у 2004 році свідоцтво на право власності на нерухоме майно ОСОБА_6, яке знаходиться за адресою: Рівненська область, Гощанський район, с.Малинівка, вул. 17 Вересня (нині - вулиця Миру), буд. 45, без прийняття спадщини (у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно, в графі «підстава виникнення права власності)» не вказано, що це є спадщина). Але в розпорядженні голови Гощанської РДА від 29.12.2003 року №597 «Про внесення змін до рішення райвиконкому від 18.08.1989 року №172» присутня помилка: підставою для прийняття розпорядження голови РДА мало б бути рішення виконкому Малинівської сільської ради від 25.11.2003 року №72, а в розпорядженні голови Гощанської РДА фігурує рішення виконкому №67. В рішенні виконавчого комітету Малинівської сільської ради від 25.11.2003 року №67 (додаток 13) мова йшла про роботу громадського формування при виконкомі сільської ради по попередженню правопорушень, законності і правопорядку на підвідомчій території і зміст даного рішення ніяким чином не пов'язаний зі справою громадянина ОСОБА_1 На підставі викладеного представник відповідача просить позов ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою залишити без задоволення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 позов підтримали повністю з підстав, викладених у ньому, просять його задовольнити.

Представник позивача пояснив, що оскільки органом місцевого самоврядування своїм рішенням зобовязано сторони привести у відповідність до актів обміру межі земельної ділянки, рішення сільської ради фактично не виконано, є підстави для задоволення позову в повному обємі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 заперечував щодо позову, вказав, що підстав для задоволення позову немає, оскільки межа між земельними ділянками існує ще з 1973 року відповідно до плану забудови, огорожа проходить по межі, межу погоджували разом з позивачем, який сам закріплював стовпці по межі. В травні 2011 почали виготовляти технічну документацію, після чого і виник спір з позивачем. В задоволенні позову просить відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача Малинівської сільської ради заперечувала щодо позову з підстав, викладених у запереченні, вважає позов безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає в повному обсязі. Пояснила, що по земельно-шнурових книгах ще з 1952 року за ОСОБА_6 обліковувалася земельна ділянка для будівництва та обслуговування будинку в розмірі 0,41 га, яка на даний час належить ОСОБА_1 Межа між господарствами позивача і відповідача - проходить вище рівня городу, тому її добре помітно. По межі встановлювався паркан. При цьому при перевірці технічної документації встановлено, що ОСОБА_3 дотримався плану забудови. Вважає позов безпідставним та просить відмовити в його задоволенні.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що вона працює в Малинівській сільській раді землевпорядником, на неї покладені обовязки з обліку земельних ділянках на території сільської ради. Коли ОСОБА_1 надавали довідку про земельну ділянку, її розмір у довідці було зазначено з його слів, оскільки розмежувань у книгах не було. Пізніше, коли виник спір між сторонами по справі, з архіву було надано погосподарські та земельно-шнурові книги. Земельна ділянка надавалася для баби позивача ОСОБА_1 ОСОБА_9.

В судовому засіданні учасники процесу відмовилися від клопотання про допит свідка ОСОБА_10 та вважали продовжити розгляд справи без допиту даного свідка.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Правовідносини регулюються ст. 14 Конституції України, ст.ст. 116, 118, 125, 126, 152, 158 ЗК України, ст. 373 ЦК України.

Право власності громадян та юридичних осіб на землю гарантується ст.14 Конституції України. Відповідно до положень ч.2 ст.14 Конституції України це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підстави набуття права на землю передбачені ст.116 ОСОБА_5 кодексу України.

Відповідно до положень ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю ( земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно зі ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільні справи розглядаються судом в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу ( ч.1 ст. 60 ЦПК України ).

Встановлено, що позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями в с. Малинівка, вул. 17 вересня, 45 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно САА № 755243 від 22.03.2004. Згідно рішення Малинівської сільської ради № 13 від 20.11.2015 вул. 17 вересня в с. Малинівка перейменовано на вул. Миру.

Рішенням № 67 від 19.05.2011 затверджено акт обмірів земельних ділянок землекористувачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в п. 2 рішення зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 привести межі у відповідність до визначених комісією меж земельних ділянок у місячний термін. Згідно акту обмірів земельних ділянок від 19.04.2011, враховуючи фактичні обміри земельних ділянок та облікову документацію, комісія виявила, що фактична нестача площі земельної ділянки у ОСОБА_1 становить 0,02 га, а в ОСОБА_3 виявлена зайва площа земельної ділянки 0,04 га. Комісія пропонує зняти площу 0,02 га у ОСОБА_3 і приєднати її до земельної ділянки ОСОБА_1

Рішенням Малинівської сільської ради № 109 від 20.10.2011 позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації на передачу у приватну власність земельної ділянки орієнтованою площею 0,50 га, представити технічну документацію на сесію сільської ради на затвердження, рекомендувати ОСОБА_1 виготовити державний акт на дану земельну ділянку. Позивач почав виготовляти технічну документацію по даній земельній ділянці.

Постановою Гощанського районного суду від 22.10.2015 адміністративний позов ОСОБА_1 до Малинівської сільської ради Гощанського району, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_3, про визнання рішення нечинним та його скасування задоволено, рішення Малинівської сільської ради Гощанського району № 91 від 25.08.2011 року «Про встановлення меж земельних ділянок між ОСОБА_1 та ОСОБА_6О.», яким скасовано рішення сільської ради від 19.05.2011 року № 67 «Про затвердження акту обмірів земельних ділянок», рекомендовано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вивести межу у відповідності до планів забудови земельних ділянок, виготовити державні акти на право власності на земельні ділянки, які знаходяться в їхньому користуванні, визнано незаконним та скасовано.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При розгляді даної адміністративної справи, судом було встановлено, що 19 травня 2011 року Малинівською сільською радою Гощанського району було прийняте рішення № 67, згідно якого затверджено акт обмірів земельних ділянок від 19 квітня 2011 року та зобовязано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 привести межі земельних ділянок відповідно до меж, встановлених актом обмірів.

Оскільки ОСОБА_3 не переніс огорожу, відповідно до прийнятого сільською радою рішення, то позивач знову звернувся до Малинівської сільської ради 2 серпня 2011 року із заявою з приводу встановлення межі земельної ділянки , відповідно до акту обміру від 19 квітня 2011 року .

З подібною заявою до Малинівської сільської ради і звернувся 5 серпня 2011 року ОСОБА_3

Як було встановлено судом, що підтвердили і сторони в судовому засіданні, рішення сільської ради № 67 від 19.05.2011 фактично сторонами виконане не було, в звязку з чим вони повторно звернулися до сільської ради.

За результатами звернень ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Малинівською сільською радою 25 серпня 2011 року прийнято рішення № 91, згідно якого скасовано рішення Малинівської сільської ради № 67 від 19 травня 2011 року та запропоновано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вивести межу у відповідності до планів забудови земельних ділянок та виготовити державні акти на право власності на земельні ділянки, які перебувають у їхньому користуванні.

Згідно земельно-шнурової книги від 01.07.2004, за ОСОБА_9 значиться всього земель зазначено 0,55 /0,50, вчинено запис 0,99 - 0,25 / 0,74 га.

Згідно записів в погосподарських книгах, за ОСОБА_9 з 1955 року по 1983 рік значилась земельна ділянка площею 0,41 га.

У відповідності до ч.5 ст. 20 ЗК Української РСР (в ред.1970 р.) право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості , засвідчується записами в земельно шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських ОСОБА_10 . У відповідності до земельно шнурової книги по Малинівській сільській раді право користування земельною ділянкою розміром 0,50 га отримала ОСОБА_9 згідно рішення райвиконкому № 153 від 12.05.1972 року і , хоча у цій же земельно шнуровій книзі міститься запис про надання земельної ділянки ОСОБА_1 у такому ж розмірі , в судовому засіданні представник Малинівської сільської ради ОСОБА_4 пояснила, що даний запис був вчинений автоматично після смерті баби позивача - ОСОБА_6 після 19 січня 2002 року, а рішень сільська рада про надання саме ОСОБА_1 земельної ділянки взагалі не приймала.

Згідно ст.ст.22 , 23 ЗК Української РСР (в ред. 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа , що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, заборонялося.

Згідно рішення №7/59 від 17 квітня 1995 року Малинівською сільською радою передано у приватну власність земельну ділянку ОСОБА_9 розміром 0,54 га для ведення особистого підсобного господарства та будівництва і обслуговування житлових будинків і господарських споруд та рекомендовано землекористувачам засвідчити право власності на землю державним актом. Таким чином, за ОСОБА_6 збереглося право користування земельною ділянкою і після введення в дію ЗК Української РСР - з 15 березня 1995 року.

ОСОБА_5 Кодексу Української РСР в редакції 1990 року діяли до 1 січня 2002 року до прийняття ОСОБА_5 Кодексу України .

Відповідно до підпункту „в пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ з 1 січня 2002 року відповідно до статті 125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування , їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) , а з 2 травня 2009 року у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 року № 1066-УІ (1066-17) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Крім того , п.п. „г п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ передбачено , що громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки ( пункт 7 розд. Х „Перехідні положення ЗК України , одержані ними до 1 січня 2002 року у власність , у тимчасове користування у розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством.

Відповідно до ст. 158 ч.3 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Відповідно до ст. 160 ЗК України, сторони, які беруть участь у земельному спорі, мають право знайомитися з матеріалами щодо цього спору, робити з них виписки, брати участь у розгляді земельного спору, подавати документи та інші докази, порушувати клопотання, давати усні і письмові пояснення, заперечувати проти клопотань та доказів іншої сторони, одержувати копію рішення щодо земельного спору, і, у разі незгоди з цим рішенням, оскаржувати його.

Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено, що ОСОБА_6 фактично користувалася земельною ділянкою розміром 0,41 га.

Згідно погосподарських книг з 1973 року головою домогосподарства (головою колгоспного двору) після смерті свого чоловіка, ОСОБА_11 (22.12.1973р.), стала ОСОБА_6, - баба позивача. Дану обставину сторони визнали в судовому засіданні.

19 січня 2002 року ОСОБА_6 померла, про що свідчить актовий запис в Малинівській сільській раді про смерть №3 від 20 січня 2002 року. Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема, на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: с. Малинівка, вул. 17 Вересня (вулиця Миру), 45, Гощанського району Рівненської області.

Належність даного майна ОСОБА_6 підтверджується свідоцтвом на право власності на жилий будинок від 12.12.1989 р., копії яких надані РОБТІ, які в свою чергу були виготовлені на підставі документів: - рішення виконавчого комітету Малинівської сільської ради від 14.06.1989 року №32 «Про оформлення документів та реєстрації житлових будинків, які належать громадянам на правах особистої власності»; - рішення виконавчого комітету Гощанської районної ОСОБА_10 народних депутатів Рівненської області від 18.08.1989 року №172 «Про оформлення документів та реєстрацію житлових будинків, які належать громадянам та колгоспним дворам на правах особистої власності».

Відповідно до протоколу ІІ засідання виконавчого комітету Малинівської сільської ради від 25.11.2003, згідно рішення Малинівської сільської ради від 25.11.2003, відмінено п.29 рішення № 32 від 14.06.1989 року при оформленні права власності на ОСОБА_9 на жилий будинок № 45 по вул. 17 Вересня в с. Малинівка, оформити право власності на вищевказаний будинок за ОСОБА_1.

На підставі рішення виконавчого комітету Малинівської сільської ради від 25.11.2003 р. №72 «Про внесення змін у рішення виконавчого комітету сільської ради від 14.06.1989 п.29» було видане розпорядження голови Гощанської районної державної адміністрації Рівненської області від 29.12.2003 року №597 «Про внесення змін до рішення райвиконкому від 18.08.1989 року №172», на підставі якого ОСОБА_1 оформив у 2004 році свідоцтво на право власності на нерухоме майно ОСОБА_6, яке знаходиться за адресою: Рівненська область, Гощанський район, с.Малинівка, вул. 17 Вересня (вулиця Миру), буд. 45.

ОСОБА_3 виготовив технічну документацію із землеустрою.

Відповідно до ст. 152 ЗК України 2001 року захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

В силу ст. 124 Конституції України, ст. 15, частини 1 ст. 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із механізмів захисту цивільного права є звернення до суду.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права (ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України). Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивачеві належить й право визначення предмета і підстав позову.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України, відповідно до якої захист прав фізичних осіб здійснюється, зокрема, шляхом припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, що існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом.

Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною ОСОБА_10 народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-31цс12 від 30.05.2012року.

Як вбачається із земельно-шнурової книги - присадибні ділянки особистого користування 20.05.2011 - за ОСОБА_1 обліковується всього земель 0,50; 0,14; 0,35; - 0,25 га. В графі «Із загальної площі присадибної ділянки» - орних земель зазначено 0,43; 0,14; 0,35; - 0,25 га.

Як вбачається із земельно-шнурової книги Малинівської сільської ради, яка розпочата 01.07.2004 - за ОСОБА_6 обліковується всього земель 0,55/ 0,50; 0,15; 0,15; 0,15 га. В графі «Із загальної площі присадибної ділянки» - ріллі, пашні зазначено 0,52; 0,15; 0,15; 0,15 га.

Як вбачається із земельно-шнурової книги Малинівської сільської ради за ОСОБА_6 обліковується всього земель 0,50; 0,14; 0,35. В графі «Із загальної площі присадибної ділянки» - ріллі, пашні зазначено 0,47; 0,14; 0,35.

Як вбачається із земельнокадастрової книги колгоспу ім. Дзержинського, с. Малинівка, за ОСОБА_6 обліковується всього земель 0,50. В графі «Із загальної площі присадибної ділянки» - пашні зазначено 0,48 га.

Судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено, що ОСОБА_6 фактично користувалася земельною ділянкою розміром 0,41 га. На даний час ОСОБА_1 також користується земельною ділянкою розміром 0,41 га.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В судовому засіданні позивачем не доведено, а судом не здобуто доказів на підтвердження обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог. Так, ОСОБА_1 не доведено факту наявності порушення його прав та створення йому перешкод в користуванні та розпорядженні своєю земельною ділянкою, що виникли внаслідок дій ОСОБА_3

Згідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування і право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

В судовому засіданні позивачем суду не представлено документів чи інших доказів, що підтверджують правомірність користування ним зазначеною в позові земельною ділянкою чи її частиною в розмірах, зазначених у позові.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Між тим, позивач ОСОБА_1 права власності на вказану земельну ділянку в розмірі, зазначеному в позові, не має.

Відповідно до частини 1, 3 ст. 126 ОСОБА_5 кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Жодних документів, які б підтверджували право власності або право постійного користування земельною ділянкою, зазначеною в позові, позивач суду не надав.

Отже, позивач в судовому засіданні не надав суду відповідного документа про право власності або право користування земельною ділянкою, щодо якої ставить питання про усунення перешкод в її користуванні. Тому суд дійшов висновку, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження його позовних вимог, в тому числі які б підтверджували його право володіння або користування спірною земельною ділянкою.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач не є власником чи законним користувачем спірної частини земельної ділянки, зазначеної в позові.

Позивач не представив суду доказів того, що порушується його право користування чи розпорядження належною йому на праві власності чи користуванні земельною ділянкою чи її частиною.

За таких обставин, враховуючи, що позивач не є власниками чи користувачем на законних підставах земельної ділянки чи її частини, про яку зазначає в позові позивач, позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобовязати ОСОБА_3 знести встановлену огорожу, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

В частині позовних вимог щодо відновлення меж земельної ділянки відповідно до акту обмірів від 19.04.2011, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 3 ст. 158 ОСОБА_5 кодексу України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Статтею 159 ЗК України визначено, що земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви.

Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У рішенні органу місцевого самоврядування, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття.

Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції відповідної ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні ради - сесії.

Відповідно до ст. 160 ЗК України рішення органів місцевого самоврядування вступає в силу з моменту його прийняття. Оскарження зазначених рішень у суді призупиняє їх виконання. Виконання рішення щодо земельних спорів здійснюється органом, який прийняв це рішення. Виконання рішення щодо земельних спорів може бути призупинено або його термін може бути продовжений вищестоящим органом або судом.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", згідно зі статтею 158 ЗК ( 2768-14 ) суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у

власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі.

Згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Тобто встановлення/поновлення (відновлення) меж земельної ділянки не є компетенцією суду.

Ст. 16 ЦК України визначає перелік способів захисту порушених прав та інтересів в суді. Проте, встановлення/поновлення (відновлення) меж земельної ділянки, про що вказує у позові позивач, як спосіб захисту права чинним законодавством не передбачено.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що зазначені позовні вимоги, не є належним способом захисту порушеного права позивача, тому позов в цій частині також задоволенню не підлягає.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині визнання права на отримання у власність безоплатно земельної ділянки площею 0,50 га, в тому числі і земельної ділянки площею 0,43 га, що розташована по вул. 17 вересня, 45 в с. Малинівка, оскільки чинним законодавством України, зокрема ЗК України, передбачені інші підстави, порядок та спосіб щодо отримання громадянами України безоплатно у власність земельної ділянки.

За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 212, 213 ЦПК України, в силу ст. 14 Конституції України, ст.ст. 116, 118, 119, 125, 126, 152, 158, 159, 160 ЗК України, ст. 319, 321, 373, 391 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Малинівської сільської ради Гощанського району про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Гощанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні при його проголошенні, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.В. Пацко

Повний текст рішення суду виготовлено 23.01.2017 року.