Ухвала

Іменем України

22 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа - Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, про припинення дії договору застави, звільнення майна з-під застави та виключення майна з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 25 травня 2005 року між ним та Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») укладено договір про надання кредиту № 8/2005/980-МК14/58 у розмірі 32 900 грн, строком до 21 травня 2007 року.

На забезпечення кредиту, згідно з п. 2 кредитного договору 20 травня 2005 року банк уклав договір застави № 58/1. Предметом застави є автомобіль ВАЗ 210930, легковий хетчбек-В, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2015 року, яке набрало законної сили 02 жовтня 2015 року, ПАТ «КБ «Надра» відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25 травня 2005 року.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить припинити дію договору застави від 25 травня 2005 року № 58/1; звільнити автомобіль ВАЗ 210930, легковий хетчбек-В, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску з-під застави; припинити обтяження майна запису 2 Державного реєстру обтяжень рухомого майна, зобов'язавши Дніпропетровську філію державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внести відповідний запис.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа - Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, про припинення дії договору застави, звільнення майна з-під застави та виключення майна з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, відмовлено в повному обсязі.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з відсутності доказів припинення забезпечуваного заставою кредитного зобов'язання ОСОБА_4

Згідно з ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За правилами ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про заставу»застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно із ч. 3 ст. 3 Закону України «Про заставу»застава має похідний характер від забезпеченого зобов'язання.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Отже, застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору - заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя.

Згідно із ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом.

цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-153цс14.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що сам факт відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору застави, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що право на стягнення припиняється разом з вимогою, якою забезпечене таке стягнення, а також те, що застава припинилась у зв'язку зі спливом строку позовної давності для стягнення кредитної заборгованості, є безпідставними, оскільки ст. 598 ЦК України не передбачає припинення зобов'язання у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Крім того, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2015 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25 травня 2005 року, не встановлено обставин щодо припинення основного зобов'язання за кредитним договором, а пред'явлення вимоги про стягнення заборгованості поза межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України, є лише самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік О.В. Ступак