АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1618/17 Головуючий 1-ї ін-ї. ОСОБА_1
Справа № 638/2224/15-ц Доповідач Сащенко І.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Сащенко І.С.

суддів Бездітко В.М., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Страхова компанія АСКО «Донбас-північний» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою в сумі 10003,73 гривень, стягнення судових витрат по сплаті судового збору в сумі 243,60 гривень, судових витрат по сплаті вартості експертизи в сумі 3072,00 гривень та витрат на відправлення поштової кореспонденції в сумі 77,47 гривень, стягнення моральної шкоди в сумі 9000,00 гривень,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, який остаточно уточнив 11.05.2016 року.

Просив стягнути з відповідача на свою користь на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою 10003,73 гривень, витрат по сплаті судового збору 243,60 гривень, витрат по сплаті вартості експертизи 3072,00 гривень та витрат на відправлення поштової кореспонденції 77,47 гривень, моральної шкоди в сумі 9000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 15.12.2014 водій ОСОБА_2 (договір страхування цивільної відповідальності та поліс СК Аско «Донбас -північний» № АІ/1098365 від 18.08.2014), керуючи автомобілем Опель Вектра д/н НОМЕР_1 спричинив дорожньо-транспортну пригоду з автомобілем НОМЕР_2, що належить позивачу на праві приватної власності. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.01.2015 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні порушення п. 13.1 ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 було завдано майнової та моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав.

Представник третьої особи у задоволенні позову просив відмовити.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальні збитки, заподіяні дорожньо-транспортною пригодою: франшизу за п.5 страхового полісу №АІ/1098365 від 19.08.2014 року сумі 500,00 гривень, вартість витрат на сплату поштових відправлень в сумі 77,47 гривень, вартість послуг за поновлення номерного знаку пошкодженого автомобіля в сумі 300,00 гривень, а також моральну шкоду, заподіяну під час дорожньо-транспортної пригоди в сумі 2000,00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

При цьому посилається на: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивачем було отримано страхове відшкодування від Страхової компанії АСКО «Донбас-північний» у розмірі 8129,19 грн., що майже у два рази перевищує завдану шкоду та повністю компенсує позивачу франшизу, витрати на номерний знак, поштові витрати та інші витрати, включаючи моральну шкоду. Також не погоджується із розподілом судових витрат при частковому задоволенні позову.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу було спричинено майнову та моральну шкоду пошкодженням автотранспортного засобу, який знаходиться у володінні позивача на відповідній правовій основі, внаслідок порушення Правил дорожнього руху України особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована.

Проте повністю з висновками суду погодитися не можна.

Встановлено, що 15.12.2014 водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Опель Вектра д/н НОМЕР_1 в м. Харкові, рухався по вул. Клочківській в районі перехрестя з вул. Вавілова відповідно до дорожньої обстановки не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, вважаються втрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Право власності на автомобіль НОМЕР_2 зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.7)

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.01.2015 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.8).

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Із матеріалів справи вбачається, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальності ОСОБА_2 була застрахована СК Аско «Донбас -північний», що підтверджується полісом серії № АІ/1098365 від 18.08.2014 року. Страхова сума на одного потерпілого становить: за шкоду, заподіяну життю і здоровю 100000 грн.; за шкоду, заподіяну майну 50000 грн., розмір франшизи 500 грн. (а.с. 21).

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням, транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо - транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За наслідками автотоварознавчого дослідження, проведеного на замовлення страхової компанії, спеціалістом-автотоварознавцем було складено звіт №492 від 26.12.2014 року, згідно якого матеріальний збиток власникові автомобіля НОМЕР_2 складає 10355,03 грн.(а.с.23-33)

У розумінні статті 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю водія ОСОБА_2 визнається страховим випадком, а тому шкода, заподіяна майну позивача, має відшкодовуватися страховиком на підставі ст.22 вказаного закону.

На підставі зазначеного вище звіту страховою компанією було здійснено розрахунок розміру страхового відшкодування, яке за вирахуванням суми ПДВ та франшизи склало 8129,19 грн. (а.с.52).

Вказана сума 09.02.2015 року була перерахована на рахунок позивача.

Відповідно до ст. 36.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» - страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Сума ПДВ згідно зазначеного вище Закону може бути відшкодована позивачеві страховою компанією за умови документального підтвердження оплати ремонту та оподаткування виконавця послуг податком на додану вартість.

З огляду на викладене, суд першої інстанції підставно стягнув з ОСОБА_2 на користь позивача франшизу, а також документально підтверджені витрати на поштові відправлення та витрати поновлення номерного знаку пошкодженого автомобіля.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Згідно ч.2 ст.59 ЦК України обставини по справі, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на те, що обовязок доведення розміру шкоди лежить на позивачеві, за клопотанням ОСОБА_3 по справі була призначена автотоварознавча експертиза, відповідно до висновку якої за №12284 від 15.03.2016 року була встановлена вартість матеріального збитку станом на момент проведення експертизи 4907,59 грн., вартість відновлювального ремонту станом на момент проведення експертизи 4907,59 грн., вартість відновлювального ремонту станом на момент виплати страхового відшкодування 4907,59 грн., вартість відновлювального ремонту станом на момент пошкодження 3976,18 грн.(а.с.116-127)

Таким чином, доводи позивача про те, що йому було спричинено майнову шкоду у розмірі більшому за розмір виплаченого страхового відшкодування, не знайшли свого підтвердження.

Отже, відмова у задоволенні позову в частині стягнення майнової шкоди у вказаному ОСОБА_3 розмірі, а також відшкодуванні витрат на оплату експертизи відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Проте, стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди судова колегія вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Статтею ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до правил ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, з урахуванням характеру, обсягу і глибини страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) і з урахувань інших обставин - стану його здоров'я, істотності вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому судом враховуються вимоги розумності і справедливості.

Із матеріалів справи вбачається, що правопорушення, вчинене ОСОБА_2 не можна вважати тяжким, з огляду на те, що під час дорожньо-транспортної пригоди ні позивачу, ні його батьку ОСОБА_4, який знаходився за кермом автомобіля, жодних тілесних ушкоджень не завдано.

Після дорожньо-транспортної пригоди позивач продовжував експлуатацію автомобіля, про що свідчать відомості щодо його пробігу на момент дорожньо-транспортної пригоди та через рік після цього на час проведення судової експертизи (а.с. 95, 119).

Жодних доказів на підтвердження того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав моральних страждань внаслідок порушення стану здоров`я чи звичного способу життя ОСОБА_3 не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Виходячи із наведеного, колегія суддів відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди скасувати, і у позові у цій частині відмовити.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.3 ч.1 ст.307, ст.ст.309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в сумі 2000 гривень скасувати і в позові у цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді