Номер провадження: 22-ц/785/2069/17
Головуючий у першій інстанції Гнатюк В. О.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлова С.О., Цюри Т.В., при секретарі - Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 28 вересня 2016р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

15 серпня 2016р. позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 29 липня 2016р. між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 004986, за умовами якого відповідач, як лізингодавець, зобов'язався придбати та передати йому у користування трактор марки «МТЗ 82.1.26.», а він, як лізингоодержувач повинний сплачувати лізингові платежі відповідно до умов договору.

Позивач вказав, що він 29 липня 2016р. здійснив платіж у розмірі 47700грн. на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто». Предмет договору йому передано не було.

Позивач зазначив, що умови договору фінансового лізингу не відповідають чинному законодавству , є несправедливими та порушують його права як споживача, тому він звернувся до відповідача з заявою про повернення сплачених коштів, але отримав відповідь, що у ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на даний час не має можливості повернути гроші.

Позивач відповідно до вимог ст.ст.203, 215, 806 ЦК України, ст.ст. 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансовий лізинг», просив суд визнати договір фінансового лізингу недійсним, стягнути з відповідача сплачені кошти в сумі 47700грн., судові витрати на правову допомогу у розмірі 2000грн.

Рішенням суду від 28 вересня 2016р. позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 004986 від 29 липня 2016р., укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_2 Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 47700грн., на користь держави судовий збір - 1102грн.40коп. (а.с.54-57).

Не погодившись з рішенням суду представник ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» подав апеляційну скаргу про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову», посилаючись на те, що суд у порушені вимог матеріального і процесуального права безпідставно задовольнив позов (а.с.61-68).

Заслухавши суддю доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, заслухав представника ОСОБА_2, якій просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність, обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до п.п.3,4 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів суду обґрунтованість своїх вимог, тому є підстави для задоволення позову.

Судова колегія повністю погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Згідно ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

У відповідності до ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

З матеріалів справи вбачається, що 29 липня 2016р. між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», як лізингодавцем, та ОСОБА_2, як лізингоодержувачем, було укладено договір фінансового лізингу № 004986, за умовами якого лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування лізингоодержувачу трактор МТЗ 82.1.26, а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі й інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до додатку № 1 вартість предмета лізингу становить 19003,98 доларів США, авансових платежів 50%, сума виплат авансового платежу складає 9501,99 доларів США, щомісячний авансовий платіж складає 791,83 доларів США, адміністративний платіж 1900,40 доларів США, комісія за передачу 3% в сумі 570,12 доларів США. Вартість предмету лізингу на дату підписання договору складає 477000грн. (а.с.21).

У день укладення договору позивач подав заяву на отримання фінансового лізингу, в якій вказав марку, модель та вартість додаткового обладнання у розмірі 140000грн. (а.с.19). На виконання умов договору позивач сплатив 29 липня 2016р. на рахунок відповідача адміністративний платіж в сумі 47700грн., згідно з п.9.7 договору (а.с.23).

Як вбачається зі змісту договору лізингу, укладеного між сторонами, адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, підлягає сплаті за розгляд та підготовку документів для укладення Договору та становить відсоток від вартості предмета Лізингу. Тобто адміністративний платіж - це одноразова плата лізингоодержувача лізингодавцю при укладенні договору.

Відповідно до ст.10 Договору лізингу, лізинговий платіж складається, в тому числі, із комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладанням цього договору (адміністративний платіж). Розмір такої комісії за організацію становить 47700грн.

Суд першої інстанції вірно вказав, що даний пункт Договору порушує принцип добросовісності, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка згідно ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не є лізинговим платежем, а фактично є платою за виготовлення стандартної форми договору. Згідно договору, адміністративний платіж є окремою оплачуваною послугою відповідача в розмірі 47700грн. Тому неповернення цих коштів суперечить п.4 та п.5 ч.3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом «Про фінансовий лізинг» від 16 грудня 1997р.

Стаття 18 Закону «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991р. містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-XII).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Суд першої інстанції обґрунтовано аналізуючи цю норму, зробив висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно ч.3 ст.18 Закону України є несправедливими, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п.п.2-4) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Пунктом 9.4. спірного договору лізингу передбачено, що у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного Договору та з метою виплати лізингоодержувачем не менше 50% від вартості предмета лізингу на момент купівлі предмету лізингу та його передачі, лізингоодержувач зобов'язаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту підписання Додатку №3 до даного Договору та до моменту купівлі предмета лізингу та передачі його лізингоодержувачу. У такому випадку сплата різниці проводиться лізингоодержувачем на підставі наданої лізингодавцем квитанції або рахунку. В такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та подальші лізингові та інші обов'язкові платежі будуть визначені у Додатку №3 до даного Договору, який сторони зобов'язані підписати та який є його невід'ємною частиною.

Положеннями, укладеного між сторонами вказаного договору також передбачено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни ( п. 10.5).

Відповідно до п.8.3 спірного Договору гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладання даного договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця.

За змістом п.10.13 даного Договору, розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися залежно від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає. Крім того, лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів.

Зокрема, у пункті 10.5 спірного договору зазначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Лізингодавець може письмово повідомити лізингоодержувача про суму лізингового платежу (п.10.6 договору).

За змістом п. 10.15 зазначеного Договору, у разі відмови лізингоотримувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмета лізингу, а сплачені споживачем платежі не повертаються.

Як зазначено у п.10.14 даного Договору дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10 % від суми дострокового погашення.

Частиною 5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Несправедливими є положення договору фінансового лізингу, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення.

Суд першої інстанції вірно вказав, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, дає підстави дійти висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки та значно розширені права лізингодавця, зокрема виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача, передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, пені, при цьому адекватного захисту його прав від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умови договору не передбачають; договором установлено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, однак таке право не передбачається для лізингоодержувача, якому встановлено жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу (п.п.12.1, 12.2, 12.7, 12.10, 12.11, 12.12 договору).

Тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про визнання недійсним договору фінансового лізингу, укладеному між сторонами в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів», ст.215 ЦК України, оскільки він містить несправедливі умови.

При цьому судом першої інстанції було звернуто увагу на правову позицію при розгляду вказаних справ, висловлену у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016р. в справі № 6-3020 цс15, відносно того, що несправедливі умови договору лізингу є підставою для визнання його недійсним.

Згідно зст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

На підставі вказаної норми суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача, сплачені ним кошти в сумі 47700грн., відповідно до умов спірного договору.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» - відхилити.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 28 вересня 2016р. залишити без мін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: Т.В.Цюра

С.О.Погорєлова