ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/1023/16-ц
провадження № 2/753/402/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі СЕМЕНЧЕНКО Я.А.

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2;

представника відповідачів ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності та виплату компенсації

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_4 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_4.) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 (далі по тексту - відповідач 1, ОСОБА_5.), ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач 2, ОСОБА_2.) про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності та виплату компенсації, посилаючись на те, що вона є власником 5/6 частки квартири АДРЕСА_1. Іншими співвласниками є відповідачі, яким належить 1/6 частка спірної квартири, по 1/12 частки кожний. Відповідачі не проживають у спірній квартирі. Належна відповідачам частка житлового приміщення є незначною і не може бути виділена в натурі. Через неприязні стосунки між сторонами спільне володіння і користування квартирою є неможливим. На підставі ст. 365 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) просила суд припинити право власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на 1/12 частку квартири кожного, що складає 1/6 частину квартири АДРЕСА_1. Виплатити відповідачам грошову компенсацію вартості 1/6 частини зазначеної квартири у сумі 154 784 грн., яка внесена позивачем на депозитний рахунок, по 77 392 грн. кожному та визнати за нею право власності на цю частку.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з викладених підстав у позові та просив їх задовольнити повністю.

Відповідачі у свою чергу та їх представник проти позову заперечували, пояснивши, що позивач не обґрунтував належними та допустимими доказами те, що припинення права власності на оспорювань частку в майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачів, не внесено на депозитний рахунок суду вартість спірної частки, ніяких непорозумінь між відповідачами та позивачем немає, позивач постійно уникає зустрічі щодо обговорення яким чином розпоряджатися спільною власністю, просили у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення осіб, які беруть участь у справі та повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 знаходиться у спільній частковій власності сторін.

Позивачу належить на праві власності 1/3 частина вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 02.10.1996 р. відділом приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м. Києва, яке видано згідно з розпорядженням № 11615 від 02.10.1996 р.

Відповідно до вказаного свідоцтва про право власності на житло, право власності на 1/3 частки квартири набули, також, ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

11 квітня 2003 року ОСОБА_7 померла.

Спадкоємцями її майна став її син та чоловік позивача, ОСОБА_8 та її онуки, відповідачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_5, а тому його діти, відповідачі, успадкували та набули право власності на 1/6 частку квартири, по 1/12 кожний, про що, свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом видане 25 вересня 2014 року державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори у спадковій справі № 995/200.

23 вересня 2014 року помер ОСОБА_8.

Єдиним спадкоємцем його майна є його дружина, позивач у справі, ОСОБА_4, яка відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 10 жовтня 2015 року державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори Житомирської області за спадковою справою № 2/2015 набула право власності на 1/2 частку спірної квартири.

Отже, позивач є власником 5/6 частини спірної квартири, а відповідачі, в свою чергу, є власниками 1/6 частки цієї квартири, по 1/12 частки кожний.

Відповідно до висновку експерта № 276/12-2015 від 02.12.2015 р. дійсна вартість нерухомого майна, а саме двокімнатної житлової квартири АДРЕСА_2, становить 928 700,00 грн., в тому числі: 5/6 часток від вартості квартири - 773 917,00 грн.; 1/12 частка від вартості квартири - 77 392,00 грн. Поділ квартири АДРЕСА_2 між співвласниками відповідно до ідеальних частин не вбачається можливим.

Згідно ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Під час розгляду справи представником відповідачів піддано сумніву визначену у вказаному висновку ціну квартири, а отже і її часток, у зв'язку з чим судом не одноразово роз'яснювалось як відповідачам, так і їх представнику право про призначення судової експертизи, однак даним правом вони не скористались.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

При цьому, відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Таким чином, припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та члена його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути задана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном.

Відповідно правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-81цс11 від 16 січня 2012 року, яка в силу ст. 360 - 7 ЦПК України є обов'язковою умовою для усіх судів України.

На виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України позивачем попередньо внесено на депозитний рахунок суду вартість 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 у сумі 154 784 грн., відповідно до квитанції № 28 від 04 травня 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі мають у власності житло за адресою: АДРЕСА_3 що підтверджується наявними у матеріалах справи правовстановлюючими документами.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що спірна частка є незначною, не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим, відповідачі, постійно проживають за іншою адресою, припинення права на частку спірної квартири не завдасть істотної шкоди їх інтересам. Докази, що спростовують дане твердження, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

А згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності вислухавши осіб, які приймали участь у справі, з'ясувавши обставини справи суд приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_4 є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись стст. 15, 16, 316, 317, 321, 365 Цивільного кодексу України, стст. 3, 10, 11, 57, 60, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на 1/12 частку квартири кожного, що складає 1/6 частину квартири АДРЕСА_2.

Виплатити ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2) грошову компенсацію вартості 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 у сумі 154 784 грн., яка внесена ОСОБА_4 на депозитний рахунок в УДКСУ в Дарницькому районі м. Києва за квитанцією №28 від 04 травня 2016 року, по 77 392 грн. кожному.

Визнати за ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_3) право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_3) витрати по сплаті судового збору в сумі 4 198,12 грн., по 2 099,06 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.