Номер провадження: 22-ц/785/87/17
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Черевка П.М.,

Драгомерецького М.М.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного казначейства України, прокурора відділу прокуратури Одеської області молодшого радника юстиції Учителя Геннадія Олексійовича про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури,-

встановила:

У червні 2016 року ОСОБА_3 (уточнюючи свої позовні вимоги) звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив стягнути з Державного казначейства України на його користь у якості відшкодування моральної шкоди 44500 грн..

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є директором Науково-технічної виробничої фірми «Промсервіс».

17.11.2015 року органами досудового розслідування відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, а саме ухилення посадовими особами товариства від сплати податків та зборів у великих розмірах.

Позивач зазначив, що до сьогоднішнього часу повідомлення про підозру він не отримав, а досудове розслідування продовжується у строки, які суперечать КПК України.

Такими діями органів досудового розслідування та прокуратури, на думку позивача, йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у незручностях, додаткових зусиллях, пов'язаних із доказуванням своєї невинуватості як керівника фірми, що відповідно до ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» надає йому права на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в порядку ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є безпідставними, а проведення оперативно-розшукових заходів в частині вчинення таких дій, такими, що не суперечать вимогам процесуального закону.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, та не спростовується сторонами, що позивач ОСОБА_3 є посадовою особою (директором) Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-технічна виробнича фірма «Промсервіс», що підтверджується витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців.

17 листопада 2015 року органами досудового розслідування розпочато кримінальне провадження № 0000321 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, а саме ухилення посадовими особами товариства від сплати податків та зборів у великих розмірів.

06 червня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до прокуратури Одеської області з клопотання про закриття кримінального провадження, посилаючись на відсутність у юридичної особи заборгованостей зі сплати податків та зборів (а.с.10).

Постановою прокуратури Одеської області від 13 червня 2016 року у задоволенні клопотання про закриття провадження відмовлено (а.с.13). Зазначена постанова не скасована.

На час ухвалення судового рішення оперативні заходи ще тривають, про підозру у вчиненні злочину позивач ОСОБА_3 не повідомлявся.

У своїй позовній заяві позивач посилається за ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Як правильно було зазначено судом першої інстанції, ст. 1 зазначеного Закону містить перелік підстав, відповідно до яких підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові. Завдана шкода відшкодовується, в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури.

Відповідно до ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди виникає у випадках:

1. постановлення виправдувального вироку суду;

1-1. встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2. закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4. закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Як вже зазначалося вище кримінальне провадження № 0000321 розпочато органами досудового розслідування 17 листопада 2015 року.

Відповідно до ст. 3 КПК України кримінальне провадження включає в себе досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв'язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 3, ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті у розумні строки (ст. 28 КПК України).

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо.

Відповідно до ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено: протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Строк досудового розслідування може бути продовжений (глава 24 КПК України), але не може перевищувати: двох місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості; дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Аналізуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що строк досудового розслідування починається з дня повідомлення особі про підозру, а тому й порушення строків досудового розслідування обліковується з цього дня.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання позивача на ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» як на підставі відшкодування йому моральної шкоди є необґрунтованим.

Крім того, посилання позивача на порушення строків досудового розслідування суперечить ст. 219 КПК України, оскільки, як зазначає сам позивач, про підозру у вчиненні злочину його не повідомлено.

Як правильно було зазначено судом першої інстанції, КПК України певних строків для органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури з моменту початку кримінального провадження до дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину не встановлює.

Крім того, дії органів досудового розслідування незаконними не визнані.

На підставі зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції були встановлені усі обставини по справі, надана належна оцінка доказам, та ухвалено законне, обґрунтоване рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко