Справа №345/3250/16-ц
Провадження № 2/345/64/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2017 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., секретаря судового засідання Пукіш В.В., з участю представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу 2642/2016/2680 від 14.07.2016, що укладений між ОСОБА_1, від імені якої діяв ОСОБА_4, та ОСОБА_6 щодо купівлі-продажу транспортного засобу марки Mercedes-Benz, модель Sprinter, 316 CDI, тип пасажирський-В легковий, шасі WDB 9036631R621106, д.н.з АТ 1300 ВН; скасування державної реєстрації транспортного засобу марки Mercedes-Benz, модель Sprinter, 316 CDI, тип пасажирський-В легковий, шасі WDB 9036631R621106, д.н.з АТ 1300 ВН, зареєстрованого на імя ОСОБА_6; визнання за ОСОБА_1 права власності на транспортний засіб марки Mercedes-Benz, модель Sprinter, 316 CDI, тип пасажирський-В легковий, шасі WDB 9036631R621106, д.н.з АТ 1300 ВН; витребування із незаконного володіння ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 рухомого майна транспортного засобу марки Mercedes-Benz, модель Sprinter, 316 CDI, тип пасажирський-В легковий, шасі WDB 9036631R621106, д.н.з АТ 1300 ВН,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на майно та витребування майна з чужого незаконного володіння, мотивуючи тим, що вона являлась власником транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, модель Sprinter, 316, 2004 року випуску, шасі WDB 9036631 R621106, д.н.з. НОМЕР_1. Оскільки чоловік позивача ОСОБА_3 здійснював на даному транспортному засобі поїздки за кордон, то 23.01.2014 нею було видано нотаріальне доручення щодо права володіти та розпоряджатись даним транспортним засобом.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 31.08.2016 шлюб між позивачем та ОСОБА_3 розірвано, і, у звязку з поділом майна подружжя, ОСОБА_1 звернулась до Калуського територіального сервісного центру №2642 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області з приводу реєстрації права власності на належний їй транспортний засіб. Однак, листом від 08.09.2016 останню повідомлено про те, що вона не являється власником транспортного засобу, оскільки 14.07.2016 він перереєстрований на нового власника - ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу. Вважає, що вказаний договір оформлений з порушенням вимог, встановлених чинним законодавством, а тому підлягає визнанню недійсним.

Зокрема, у своїй заяві позивач вказує, що в неї не було вільного волевиявлення щодо укладення вказаного вище договору, що є підставою для визнання такого недійсним. Так як транспортний засіб є цінним майном, то позивач має право оскаржити даний договір до суду, оскільки він укладений без її письмової нотаріально засвідченої згоди. Вважає, що договір купівлі-продажу вчинено внаслідок зловмисної домовленості між ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Оскільки спірний транспортний засіб на даний час перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3, то позивач як власник майна, позбавлена можливості користуватись майном, а тому спірний транспортний засіб підлягає витребуванню від незаконного володільця майна.

У звязку з цим, позивач просить суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Mercedes-Benz, модель Sprinter, 316, шасі WDВ 9036631R621106, д.н.з. НОМЕР_1, укладеного 14.07.2016р. між ОСОБА_3С та ОСОБА_6, скасувати державну реєстрацію вказаного транспортного засобу, зареєстрованого на імя ОСОБА_6, визнати за позивачем право власності на даний транспортний засіб та витребувати його з незаконного володіння ОСОБА_3

Крім даного, 10.11.2016 позивач подала суду письмову заяву про уточнення позовних вимог та часткову зміну підстави позову, в якій просить постановити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу 2642/2016/2680 від 14.07.2016, укладений між ОСОБА_1, від імені якої діяв ОСОБА_4 та ОСОБА_6 щодо купівлі-продажу транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, модель Sprinter, 316 CDI, тип пасажирський В легковий, шасі WDB 9036631 R621106, д.н.з. НОМЕР_1, скасувати державну реєстрацію вказаного транспортного засобу, зареєстрованого на ОСОБА_6 та витребувати з незаконного володіння ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 рухоме майно даний транспортний засіб.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримали, просять суд позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 заявлені щодо нього позовні вимоги не визнав у звязку із безпідставністю, просив відмовити у задоволенні позову.

Крім того, представником ОСОБА_3 ОСОБА_5 було надано суду письмове заперечення на позовну заяву, в якому зазначає, що його довіритель ОСОБА_3 не має жодного відношення до відчуження спірного транспортного засобу, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

Також його представником ОСОБА_5 було надано суду письмове заперечення на позов, в якому останній вказує, що 23.01.2014 позивач видала за своїм підписом довіреність на імя ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9, згідно з якою кожен із них, діючи самостійно, уповноважений укладати правочини щодо експлуатації та розпорядження транспортним засобом автомобілем марки Mercedes-Benz, модель Sprinter, 316, шасі WDВ 9036631R621106, д.н.з. НОМЕР_1. Зазначену довіреність було посвідчено приватним нотаріусом Рожнятівського районного нотаріального округу ОСОБА_10, який перевірив дієздатність позивача ОСОБА_1 та котрій було належним чином розяснено зміст статей 237-250, 1000-1010 ЦК України. Посилаючись на те, що станом на день укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу №2642/2016/2680 14.07.2016 повноваження ОСОБА_4 за вищезгаданою довіреністю були чинними, а підстав недійсності довіреності позивач не надала, то представник відповідача ОСОБА_4 просить суд відмовити їй у позові.

У судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просив суд відмовити позивачу у задоволенні заявлених нею позовних вимог та стягнути на користь його довірителів витрати за надання їм правової допомоги.

Представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, подав суду письмове заперечення на вказаний позов, в якому зазначає, що позивач не має встановлених законом підстав заперечувати право розпоряджатися і володіти спірним транспортним засобом. Доручення щодо права володіти та розпоряджатись транспортним засобом від 23.01.2014, судом чи нотаріальними органами не визнане недійсним і відповідає вимогам чинного законодавства, а тому у ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 були всі повноваження та підстави укладати договір купівлі-продажу автомобіля від імені довірителя ОСОБА_1 Вважає, що ОСОБА_6 є добросовісним набувачем, якому за договором купівлі-продажу від 14.07.2016 на праві власності належить автомобіль марки Mercedes-Benz, модель Sprinter, 316, шасі WDВ 9036631R621106, д.н.з. НОМЕР_1. Враховуючи зазначені обставини та посилаючись на норми ЦК України, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю, виходячи з наступних підстав.

Згідно змісту ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (див., рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові ст.1 Першого протоколу, включно з другим реченням, яке необхідно розуміти у світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (див. рішення у справі «Прессос компанія ОСОБА_11 О.» та інші проти Бельгії»).

Вирішуючи, чи було дотримано цієї вимоги, ЄСПЛ виходить із того, що держава має широку свободу розсуду як щодо вибору способу вжиття заходів, так і щодо встановлення того, чи виправдані наслідки вжиття таких заходів з огляду на загальний інтерес для досягнення мети певного закону. Суд обов'язково визначає, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом особи на «мирне володіння майном» у розумінні першого речення ст.1 Першого протоколу (див. рішення у справі «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія»).

Умови компенсації згідно з положеннями відповідного законодавства є значущими для оцінки того, чи оскаржуваний захід зберігає необхідний справедливий баланс, та особливо для визначення того, чи покладає такий захід непропорційний тягар на особу (власника). У зв'язку із цим ЄСПЛ уже встановлював, що позбавлення власності без сплати суми її вартості становитиме непропорційне втручання, а відсутність будь-якого відшкодування може бути виправданою лише за винятком обставин (див. рішення у справах «Святі чоловічі монастирі проти Греції» та «Колишній король Греції та інші проти Греції»).

Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

У відповідності до змісту ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутись до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст. 215-235), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 330, ст. 388).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до дублікату, що має силу оригіналу, довіреності від 23.01.2014, ОСОБА_1 діючи на основі усної домовленості з уповноваженими, цією довіреністю уповноважила ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_9, які діють самостійно, укладати правочини щодо експлуатації та розпорядження транспортним засобом, зокрема: керувати з правом використання за межами України, а також розпоряджатися (продати, обміняти, заставити, здати в оренду тощо) належним ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ САТ № 777453 виданого Калуським ВРЕР при УДАІ УМВС в Івано-Франківській області 22.01.2014, транспортним засобом марки MERCEDES-BENZ Sprinter 316 CDI випуску 2004 року, шассі (кузов, рама, коляска) №WDB 9036631 R621106. Реєстраційний № НОМЕР_1. Із вказаної довіреності вбачається, що ОСОБА_1 надала вищевказаним особам право представляти інтереси власника в органах нотаріату, Державтоінспекції або в будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях з усіх питань, повязаних з експлуатацією та відчуженням транспортного засобу, зокрема ремонтом, проходженням технічного огляду; його переобладнанням (заміна у встановленому порядку кольору, двигуна, кузова, інших деталей в тому числі номерних знаків); при потребі провести заміну або одержати дублікат реєстраційних документів; зняти транспортний засіб з обліку і одержати транзитні номери; укладати від імені власника договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування транспортним засобом, одержувати за ними належні власнику грошові суми; у випадку спричинення транспортним засобам під час керування, укладати при необхідності від імені власника угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати необхідні довідки та інші документи і виконувати всі інші дії і формальності, повязані з цією довіреністю. Довіреність видана терміном до 23.01.2024 з правом передовіри (а.с.111).

Посилання позивача на те, що вказана вище довіреність дійсна тільки на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ САТ № 777453 від 22.01.2014 і відповідачі не мали права реалізовувати спірний автомобіль згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ САТ №826779 від 25.04.2014, суд вважає безпідставними, оскільки зазначеною довіреністю передбачено, в тому числі, переобладнання транспортного засобу.

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу 2642/2016/2680 від 14.07.2016 укладеного між ОСОБА_1, ОСОБА_4 (продавці) з однієї сторони та ОСОБА_6 (покупець) з іншої, продавці передали у власність покупцеві спірний транспортний засіб (а.с.60). Даний договір містить істотні умови договору, підписаний сторонами.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Власникам транспортних засобів або уповноваженим на використання цих транспортних засобів особам може бути відмовлено в проведенні реєстрації (перереєстрації) таких транспортних засобів, коли такі особи мають заборгованість зі сплати штрафних санкцій за порушення правил, норм і стандартів у сфері безпеки дорожнього руху, - до сплати ними зазначеної заборгованості.

У ст.37 даного Закону передбачена заборона експлуатації незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в листі № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема зазначено, що невірним є визнання дійсними договорів купівлі-продажу та право власності на автомобілі на підставі виданих їх власниками довіреностей іншим особам з правом користування та повного розпорядження автомобілем або на підставі розписок про отримання власником грошової суми за проданий автомобіль, оскільки п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України передбачено вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, та постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", яка також передбачає письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів. Відповідно до вимог зазначеної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

За заявою ОСОБА_6 №95746307 від 14 липня 2016 року була проведена перереєстрація права власності на автомобіль марки Mercedes-Benz, модель Sprinter, 316, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.59).

Згідно листа Територіального сервісного центру №2642 регіонального сервісного центру в Івано-Франківській області від 13.10.2016 за №31/9/3849 вбачається, що право власності на автомобіль марки Mercedes-Benz, модель Sprinter, 316, д.н.з. НОМЕР_1, зареєстровано за ОСОБА_6 (а.с.58).

Відповідно до п. 7 Постанови № 9 від 06.11.2009 р. Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Цивільним законодавством передбачено недійсність оспорюваного цим позовом правочину відповідно до ч.5 ст.203, ч.1 ст.215, 216, 234 ЦК України.

Водночас, п. 8 Постанови Пленуму ВСУ зазначає, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України.

В ході судового розгляду фактів недійсності правочину, зокрема укладення договору купівлі-продажу з порушенням вимог чинного законодавства, не встановлено.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (стаття 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи доводи позову, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є власником спірного автомобіля, набула його у законний спосіб, це майно вибуло з володіння поза її волею, зазначає, що не була учасником купівлі-продажу автомобіля належного їй на праві власності автомобіля, не давала своєї згоди на його відчуження.

Однак, позивач та її представник не навели доказів вибуття транспортного засобу поза волею його власника, оскільки остання уповноважила ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 укладати від свого імені правочини щодо експлуатації та розпорядження спірного автомобіля. А, станом на момент укладення договору купівлі-продажу, зазначене доручення було дійсним.

Так, згідно баз даних Єдиного державного реєстру МВС України станом на 08.09.2016 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не є власником автомобіля марки MERCEDES-BENZ Sprinter 316 CDI, кузов WDB 9036631 R621106, д.н.з. НОМЕР_1. Даний транспортний засіб 14.07.2016 перереєстрований на нового власника за договором купівлі продажу (а.с. 12).

Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей дію довіреності від 23.01.2014 на підставі заяви ОСОБА_1 припинено 12.09.2016 (а.с. 14).

Виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу 2642/2016/2680 від 14.07.2016, укладений між ОСОБА_1, від імені якої діяв ОСОБА_4 та ОСОБА_6 щодо купівлі-продажу транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, модель Sprinter, 316 CDI, тип пасажирський В легковий, шасі WDB 9036631 R621106, д.н.з. НОМЕР_1, скасування державної реєстрації вказаного транспортного засобу, зареєстрованого на ОСОБА_6 та витребування з незаконного володіння ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 рухоме майно даний транспортний засіб.

Також, статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з положеннями ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать, зокрема, витрати, на правову допомогу.

Так, представником відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 було подано суду клопотання про стягнення із позивача ОСОБА_1 витрат за надання правової допомоги на користь ОСОБА_6 Вказане підтверджується доданими до матеріалів справи: договором про надання правової допомоги №09/27 від 27.09.2016 (а.с.95), ордером серії ІФ №003859 на надання правової допомоги (а.с.96), свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю №2/35 (а.с.97), квитанцією до прибуткового касового ордера №01 від 08.11.2016 (а.с.98).

Крім того, таке ж клопотання було подано представником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 (а.с.99). Вимоги щодо стягнення витрат за надання правової допомоги останній підтверджує наступними документами: договором-дорученням про надання правової допомоги від 15.08.2016 (а.с.100), ордером серії ІФ №001564 (а.с.101), свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю №763 (а.с.102) та квитанцією до прибуткового касового ордера №05 від 07.11.2016 (а.с.103).

Аналогічне клопотання ОСОБА_5 подав зі сторони ОСОБА_4 (а.с.104), обґрунтувавши свої вимоги такими документами: договором-дорученням про надання правової допомоги від 01.11.2016 (а.с.105), ордером серії ІФ №001563 (а.с.106), свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю №763 (а.с.107) та квитанцією до прибуткового касового ордера №04 від 01.11.2016 (а.с.108).

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 роз'яснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Цивільна справа перебувала в провадженні суду з вересня 2016 року по січень 2017 року.

Розмір мінімальної заробітної плати з 1 вересня 2016 року по 31 грудня 2016 року становив 1330 гривень. Водночас, з 1 січня 2017 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1544 грн.

Суд вважає, що сплачені відповідачами кошти за правову допомогу адвокатів є адекватною компенсацією наданих адвокатами послуг, у зв'язку з чим підлягають відшкодуванню.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 41 Конституції України, практикою Європейського суду з прав людини, постановою № 9 від 06.11.2009 р. Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст. ст. 15, 215, 316-317, 319, 321, 328, 386-388, 655 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 79, 84, 88, 212-215 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу 2642/2016/2680 від 14.07.2016, що укладений між ОСОБА_1, від імені якої діяв ОСОБА_4, та ОСОБА_6 щодо купівлі-продажу транспортного засобу марки Mercedes-Benz, модель Sprinter, 316 CDI, тип пасажирський-В легковий, шасі WDB 9036631R621106, д.н.з АТ 1300 ВН; скасування державної реєстрації транспортного засобу марки Mercedes-Benz, модель Sprinter, 316 CDI, тип пасажирський-В легковий, шасі WDB 9036631R621106, д.н.з АТ 1300 ВН, зареєстрованого на імя ОСОБА_6; визнання за ОСОБА_1 права власності на транспортний засіб марки Mercedes-Benz, модель Sprinter, 316 CDI, тип пасажирський-В легковий, шасі WDB 9036631R621106, д.н.з АТ 1300 ВН; витребування із незаконного володіння ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 рухомого майна транспортного засобу марки Mercedes-Benz, модель Sprinter, 316 CDI, тип пасажирський-В легковий, шасі WDB 9036631R621106, д.н.з АТ 1300 ВН - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІДНПП НОМЕР_2, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_2 на вул. Незалежності, 42, в користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІДНПП НОМЕР_3, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4 на вул. Осмолодська, 17, витрати за надання правової допомоги в розмірі 3000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІДНПП НОМЕР_2, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_2 на вул. Незалежності, 42, в користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІДНПП НОМЕР_4, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2 на вул. С. Бандери, 13, витрати за надання правової допомоги в розмірі 3000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІДНПП НОМЕР_2, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_2 на вул. Незалежності, 42, в користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІДНПП НОМЕР_5, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_7 на вул. Коновальця, 18, витрати за надання правової допомоги в розмірі 4600 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення , апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення в цей же термін з дня отримання копії рішення.

Головуючий: