АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 603/566/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Галіян І.М.
Провадження № 22-ц/789/86/17 Доповідач - Ходоровський М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ходоровського М.В.

суддів - Фащевська Н. Є., Щавурська Н. Б.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю позивачки ОСОБА_1 адвоката Андрусенко І.Я.

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення Монастириського районного суду від 23 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Гончарівської сільської ради, ОСОБА_4 про визнання права власності

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Гончарівської сільської ради, ОСОБА_4 про визнання в порядку спадкування права власності на 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 56,2 кв.м., житловою 37,1 кв.м. під літерою «А», стодола «Б», стайня «В», сарай «Г», огорожа № 1.

Позивачка зазначила, що є спадкоємцем за заповітом 1/2 майна спадкодавця ОСОБА_5, яка була її рідною сестрою й протягом 10 років перед смертю вони спільно проживали в її житловому будинку по АДРЕСА_2, оскільки спадкодавець перебувала в неприязних стосунках із своїм чоловіком ОСОБА_6 Спадщина нею прийнята як внаслідок спільного проживання із спадкодавцем так і шляхом подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині відсутності правовстановлюючих документів на 1/2 житлового будинку, як на частку в спільному майні подружжя.

Посилаючись на наведене, позивачка просила позов задовольнити.

Рішенням Монастириського районного суду від 23 листопада 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на:

1/2 житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 56,2 кв.м. житловою площею 37,1 кв.м. під літерою «А», стодола «Б», стайня «В», сарай «Г», огорожа №1.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема зазначив, що статтею 125 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану 1926 року, що діяв на час виникнення між подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в період з 1965 по 1967 роки правовідносин, передбачено, що майно, набуте подружжям роботою в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить обом членам подружжя на засадах спільної власності. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, щоб свідчили про набуття спадкодавцем ОСОБА_5 своєю роботою, в період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_6, права на спадковий будинок. Окрім цього вважає, що спірний будинок згідно наявної у справі довідки Гончарівської сільської ради від 22 листопада 2016 року належав ОСОБА_7, яка є матір'ю ОСОБА_6 а останній набув право особистої власності на будинок в порядку спадкування на підставі рішення виконкому Гончарівської сільської ради №12 від 29 серпня 2002 року, згідно якого Монастириським бюром технічної інвентаризації 8 січня 2003 року на ім'я ОСОБА_6 видано свідоцтво про право особистої власності.

У судовому засіданні представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, позивачка ОСОБА_1 та її представник заперечили відносно апеляційної скарги, вважають рішення законним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 11 листопада 1965 року укладено шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, після чого остання змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_6 (а.с.5).

В 1967 році подружжя ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1

Ця обставина підтверджується показами свідка ОСОБА_9, технічним паспортом (довідка характеристика будинку, господарських будівель та споруд) виданим Комунальним підприємством «Монастириське районне бюро технічної інвентаризації» (а.с. 14-16), згідно якого житловий будинок збудовано у 1967 році.

Рішенням виконкому Гончарівської сільської ради від 29 серпня 2002 року визнано право власності на житловий будинок за ОСОБА_6 та видано на його ім'я Свідоцтво про право власності на житловий будинок а 8 січня 2003 року вчинено реєстраційний напис на правовстановлюючому документі (а.с. 7).

03 серпня 2012 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті, розпорядилася усім своїм майном на користь ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла.

На час смерті ОСОБА_5 проживала із своєю сестрою ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_4

25 листопада 2014 року ОСОБА_1 подала заяву до Монастириської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини.

22 вересня 2016 року нотаріусом Монастириської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тієї підстави, що ОСОБА_5 не оформила право власності на 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, як на частку у спільному майні подружжя.

В 2013 році ОСОБА_6 склав заповіт на усе своє майно на користь ОСОБА_4 (а.с. 41).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 38).

13 вересня 2016 року ОСОБА_4 (спадкова справа № 157/2016) подав заяву до Монастириської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок було побудовано у період подружнього життя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 спільною працею та на спільні кошти, а відтак він належав їм на праві спільної сумісної власності, їхні частки є рівними - ОСОБА_5 була власником 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Згідно зі ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, за умовами статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном).

Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. їх частки є рівними.

У відповідності з положеннями ст. ст. 112. 120 ЦК УРСР, який був чинний на час побудови житлового будинку, учасниками спільної сумісної власності на будинок може бути подружжя, що нажило будинок у період шлюбу, або члени колгоспного двору.

Аналогічні норми містяться і в статтях 57. 60. 63. 70 СК України, частині третій статті 368, частині другій статті 372 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, з врахуванням встановлених обставин у справі та зазначених норм права суд першої інстанції правильно задовольнив вимоги позивачки, визнавши за нею право власності на 1/2 частину будинку.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження в апеляційній скарзі про відсутність доказів щодо набуття спадкодавцем ОСОБА_5 своєю роботою в період шлюбу із ОСОБА_6 права на спадковий будинок, про належність будинку матері ОСОБА_6, оскільки вони спростовуються наявним у справі Технічним паспортом на житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 (характеристика будинку, господарських будівель та споруд) виданим Комунальним підприємством «Монастириське районне бюро технічної інвентаризації» (а.с. 14-16), де зазначено, що житловий будинок і господарські споруди збудовано у 1967 році. Згідно показів свідка ОСОБА_9 будинок збудовано подружжям ОСОБА_6 за рахунок їхньої праці та спільних коштів. Допомогу у спорудженні будинку надав батько ОСОБА_5, який продавши корову, придбав для спорудження будинку дерев`яні матеріали.

Рішення суду є законним, обгрунтованим, підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Монастириського районного суду від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Ходоровський