Справа № 325/1437/16-ц
Провадження № 2/325/17/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2017 року Приазовський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Шеїної Л.Д.

при секретарі: Красновій Ю.С.,

за участю позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3, представника органу опіки та піклування Приазовської районної державної адміністрації Приазовського району Запорізької області ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Приазовського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: орган опіки та піклування Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області, орган опіки та піклування Приазовської районної державної адміністрації Приазовського району Запорізької області про визначення місця проживання неповнолітніх дітей,

встановив:

24 жовтня 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача орган опіки та піклування Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, мотивуючи тим, що 01.06.2002 року між нею та відповідачем по справі ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області, про що зроблено відповідний актовий запис №4.

Під час шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Однак спільне життя з відповідачем не склалося , наразі у Приазовському районному суді Запорізької області вирішується позов щодо розірвання шлюбу між нею та відповідачем по справі. На даний час проживають окремо один від одного.

Домовленості щодо визначення місця проживання дітей після розлучення між ними не досягнуто.

Оскільки нею прийнято рішення щодо окремого проживання з відповідачем, то вона 01.10.2016 року разом із дітьми покинула сумісне помешкання та переїхала жити за іншою адресою.

03.10.2016 року вона відвела дітей до школи, де вони навчаються.

В цей же день, після завершення навчального процесу, батько дітей - відповідач по справі ОСОБА_1О, приїхав на автомобілі до школи і забрав дітей, з цього часу діти проживають разом із ним.

Перемовини з ним щодо проживання дітей ні до чого не призвели, відповідач категорично заявив, що діти будуть проживати разом із ним.

За переконанням позивачки, неповнолітні діти мають проживати з нею матір*ю: вона любить своїх дітей, слідкує за їх здоров*ям та розвитком, вона і діти мають психологічний контакт та прив*язаність один до одного, шкідливих звичок не має.

Згідно з «Декларацією про загальні засади державної політики України стосовно сім*ї та жінок», схваленої Постановою Верховної Ради України від 06 березня 1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім*ї та жінок.

Тому і змушена звернутися до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свій позов підтримала, в його обґрунтування послалася на ті ж підстави і просила суд позов задовольнити. Позивачка додатково зазначила, що на тепер вона не має постійного місця роботи, але активно її шукає, за допомогою у працевлаштуванні звернулася до Приазовського районного центру зайнятості, де натепер перебуває на обліку як безробітна. У неї не має власного житла, однак вона, за згодою своєї матері, проживає у приватному ІНФОРМАЦІЯ_3, територія подвір*я, на якому розташовано будинок, огороджена, двір чудовий, до проїжджої частини дороги далеко. Діти завжди будуть під наглядом. На території подвір*я є ще й времянка з підведеною водою, і хоча і у будинку і у времянці відсутня каналізація, але вона взмозі з цим справитися і влаштувати туалетну кімнату у вказаній забудові. У будинку є необхідна побутова техніка.

Після розірвання шлюбних стосунків із відповідачем ОСОБА_2, діти залишилися проживати з ним. Вважає, що так сталося по причині того, що їх батько ОСОБА_2, приїхавши на автомобілі до школи, забрав зі школи, відвіз додому, і тим самим фактично розлучив її з дітьми. Відповідач ні в чому дітям не відмовляє і тим самим, на її думку, приваблює дітей до себе. Старшій доньці ОСОБА_2 купив модний одяг, телефон, на кармані витрати майже щодня дає по п*ятдесят гривень, що вважає неприпустимим, оскільки, на її думку, це шкодить моральному розвитку дитини. Вона рідко бачиться з дітьми, хоча щодня спілкується з ними по телефону. Діти знаходять причину щоб не йти на зустріч з нею. Вважає, що така поведінка дітей пов*язана з впливом батька на них. Вона любить своїх дітей, вважає , що дітям буде краще з матір*ю, ніж з батьком.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував, посилаючись на те, що , дійсно, він та позивачка по справі є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Подружнє життя з позивачкою не склалося , з жовтня 2016 року стали проживати окремо. Домовленості що місця проживання дітей між ними не досягнуто. Позивачка не тільки сама пішла від нього, але уночі, разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 вивела дітей з дому.

Натепер діти проживають з ним, він дітей від матері не ховає, заборони щодо зустрічі дітей з матір*ю не чинить. Але діти того не дуже самі й бажають. Дочка ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 після спілкування з мамою завжди плаче, вона боїться матір.

Вважає, що діти повинні зробить власний вибір щодо місця свого проживання чи то з ним , як з батьком, чи то з матір*ю - позивачкою ОСОБА_1

Особисто він шкідливих звичок не має, працює, має постійне місце роботи, має стабільну заробітну плату, отримує доходи від оренди земельної ділянки, він є власником житлового будинку № 36 по вулиці Жовтневій у селі Степанівка Перша Приазовського району Запорізької області, будинок благоустроєний. У будинку є і необхідна побутова техніка, а також речі, які необхідні дитині для розвитку. Він створює дітям необхідні умови для розвитку, становлення їх як особистостей, опікується про них.

На думку відповідача, зазначена позивачкою обставина материнство, не є безумовною підставою для визначення місця проживання дітей з матір*ю. Він , як батько, має рівні права з матір*ю щодо дітей.

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, яка посвідчена секретарем виконкому Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області 11 жовтня 2016 року та зареєстрованої в реєстрі за № 30 ( а.с. 62) позицію свого довірителя підтримав. В обґрунтування заперечень послався на ті ж підстави і просив суд в задоволенні позову відмовити.

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача орган опіки та піклування Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області до суду не прибув, будучи належним чином сповіщеним про день та час розгляду справи (а.с. 79, 88, 107 ) .

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача орган опіки та піклування Приазовської районної державної адміністрації Приазовського району Запорізької області ОСОБА_4 показала суду, що ознайомившись з родиною ОСОБА_1, витребувавши та вивчивши документи щодо обстеження умов проживання кожного із подружжя ОСОБА_1, данні які їх характеризують, враховуючи думку дітей, які надали перевагу батькові, орган опіки та піклування Приазовської районної державної адміністрації Приазовського району Запорізької області прийшов висновку щодо доцільності визначення місця проживання дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 разом із батьком ОСОБА_2, тому проти задоволення позову заперечує.

Суд вислухав свідків як на стороні позивача, а саме : ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 так і відповідача, а саме: ОСОБА_13

Так свідок сторони позивача ОСОБА_12 показала суду, що вона знайома з родиною ОСОБА_2 з 2000 року, оскільки є сусідкою. Як сусіди вони є добрими, порядними людьми. Їй відомо, що після розлучення діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають з батьком ОСОБА_2 Особисто вона не чула, щоб батько ОСОБА_2 забороняв дітям спілкуватися із матір*ю ОСОБА_1, але таку заборону чинить дід неповнолітніх дітей він же батько відповідача - ОСОБА_1 , говорячи, що ОСОБА_1 у будинку не господарка.

Свідок ОСОБА_9 показала суду, що знає як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1, знає їх як односельців,а з ОСОБА_1 ще за місцем роботи у школі ( до звільнення ОСОБА_1В.). Відносини з родиною ОСОБА_1 у неї добрі. На її погляд, ОСОБА_1 є мамою доброю, відповідальною, чуйною, такою, що піклується про своїх дітей. Вона вчить з дітьми уроки , і навіть дочці , яка навчається у старшому класі, допомагає з уроками: і з математики , і з мови. Діти завжди охайні, нагодовані.

Вона була особисто присутньою у той день, коли батько дітей ОСОБА_2 та їх дідусь ОСОБА_1 приїздили на машині до школи. Намагалися дітей забрати з уроків, під час навчального процесу, але директор школи ОСОБА_14 забрала дітей з машини батька та дідуся і відвела їх до школи.

На даний час діти проживають разом із батьком ОСОБА_2, діти приходять до школи охайними, у чистому одязі.

Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що її обмежують у спілкуванні з дітьми. ОСОБА_1 майже з місяць півтори місяці приходить до школи провідати своїх дітей, поспілкуватися з ними, вона ніколи про них не забуває. У випадку необхідності робить їм зауваження, дбає про їх коректну поведінку у школі.

За її особистим спостереження поведінка дівчинки ОСОБА_5 останній час змінилася, вона стала замкнутою, з однолітками не спілкується, спілкується більш з малечею.

Свідок ОСОБА_10 показала суду, що вона добре знайома як із ОСОБА_2 так і з ОСОБА_1, а ОСОБА_1 до того ж доводиться ще й родичкою, оскільки вона перебуває у шлюбі ОСОБА_15 - братом позивачки ОСОБА_1Стосунки добрі з обома з ними.

Кожен із подружжя і ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є добрими, порядними людьми і по доброму ставляться до своїх дітей. ЇЇ донька є одноліткою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4, вони спілкуються між собою. Зі слів доньки їй відомо, ОСОБА_5 бажає жити і з мамою і з татом.

Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що батько мав намір забрати дітей під час уроків, але йому завадила директор школи, діти у той день відучилися у школі.

Свідок ОСОБА_11 показала суду, що працює в якості медичної сестри у загальноосвітній школі у селі Степанівка Перша Приазовського району Запорізької області. ОСОБА_16 знає вже 14 років як односельців, а ОСОБА_1 і як колишню колегу по роботі. І батько дітей ОСОБА_2, і матір дітей ОСОБА_1 є порядними людьми.

Але особисто вона вважає, що діти повинні жити з матір*ю: ОСОБА_1 гідна матір, до дітей ставить доброзичливо, діти завжди охайні, самолікуванням дітей не займається, у випадку необхідності, своєчасно звертається за медичною допомогою. На її думку, дітям матір ніхто не замінить.

Останній час вона неодноразово помічала у дівчинки ОСОБА_5 кошти на руках до 50-60 гривень. Вважає, що грошові кошти у такій значній для школярки суми, дитину гублять, вона вихваляється грошима, навіть публічно демонструє наявні у неї грошові кошти. Інших негативних змін у поведінці дівчинки вона не спостерігає.

Свідок сторони відповідача ОСОБА_13 показала суду, що вона є матір*ю ОСОБА_7 співмешканця позивачки ОСОБА_1

З ОСОБА_1 познайомилася по сумісній роботі у жовтні 2015 року, а з ОСОБА_2 знайома з грудня 2015 року, стосунки з ними не підтримує.

Добре пам*ятає, що 03 жовтня 2016 року предметом обговорюванні у школі стала поведінка ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_7, який залишив свою сім*ю, трьох дітей і став сумісно проживати із ОСОБА_1 У цей день ОСОБА_2 приїхав до школи на автомобілі, діти самі пішли за ним, він їх насильно, проти їх волі до себе не забирав. Дорослі спитали у дівчинки ОСОБА_5 з ким вона хоче залишитися, на що то відповіла, що хоче бути і з мамою і з татом , а син ОСОБА_6 відразу побіг до діда.

Від ОСОБА_9 чула, що ОСОБА_1 дуже сувора матір, діти її бояться.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків як на стороні позивачки так і відповідача, вивчивши матеріали вільної справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні до них сімейні правовідносини щодо визначення місця проживання дитини.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який зареєстровано 01 червня 2002 року у виконкомі Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області , про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 4(а.с. 7 ), який згодом було розірвано на підставі рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 09 листопада 2016 року, рішення набуло законної сили 22.11.2016 року ( а.с. 119 ).

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей : ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 батьками яких є ОСОБА_1 до ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про народження дітей (а.с. 7,8 ).

Згоди між подружжям щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей не досягнуто.

Відповідно до ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України (далі СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно зі ст.ст.160,161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Місце проживання - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (ч.1 ст.33 Конституції).

Однак визначення місця проживання дітей має свою специфіку, оскільки діти, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно, мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють.

Отже чинне законодавство, встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини.

Із матеріалів справи вбачається , що до заявлення спору сторони разом мешкали у належному відповідачу будинку №36 по вулиці Жовтневій у селі Степанівка Перша Приазовського району Запорізької області, що підтверджено договором дарування та відповідним витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно , даними витягу з домової книги ( а.с. 66-68).

Згідно акту обстеження умов проживання, який складено головою Степанівської Першої сільської ради ОСОБА_17, секретарем виконавчого комітету сільської ради ОСОБА_18, вчителем та представником батьківського комітету школи ОСОБА_19 у будинку №36 по вулиці Жовтневій у селі Степанівка Перша Приазовського району Запорізької області зареєстровані та проживають діти ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5, де кожен із дітей має свою власну кімнату (а.с. 37).

Із висновку Органу опіки та піклування слідує, що кожен із батьків має позитивні характеристики. Умови для проживання дітей створені у кожного із батьків. Батько та мати матеріально спроможні. Діти , які надали пояснення у судовому засіданні, висловили бажання проживати разом із батьком . Тому, враховуючи бажання , думку дітей, вважає за доцільне визначити місце проживання дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 разом із батьком ОСОБА_2 (а.с. 108, 109, 110 ).

Із акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 від 13 жовтня 2016 року (а.с. 37 ), домової книги (а.с.118 ) слідує, що, неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані та проживають за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_6 (Жовтнева) будинок , 36 від дня свого народження. У кожної дитини є окрема кімната для проживання у вказаному будинку. Згідно акту обстеження від 28 жовтня 2016 року (а.с. 19 ) мати дітей ОСОБА_1 проживає окремо у будинку №59 по вулиці Азовській (Жовтневій) у селі Степанівка Перша Приазовського району Запорізької області.Будинок складається із трьох жилих кімнат, кухні.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх.

Сімейне право закріплює в обов'язковому порядку, що місце проживання дитини визначається тільки виходячи з її інтересів.

Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання.

При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Суд відзначає, що принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яким проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Проте, у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка має силу закону, про такий привілей матері уже не йдеться.

Так п.1 ст.9 продиктовано, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути зокрема у разі , коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, із наведеного слідує, що перевага матері перед батьком не може й не повинна бути пріоритетом у цьому спорі.

Діти - це особлива соціально-демографічна група населення віком від народження до 18 років, яка має свої специфічні потреби, інтереси та права.

Декларація прав дитини - документ, що регулює становище дитини в сучасному суспільств проголошується, що дитині, незалежно від кольору шкіри, мови, статі, віри, законом повинен бути забезпечений соціальний захист, надані умови та можливості, що дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально та духовно. У соціальному відношенні висунуто вимоги щодо створення умов для здорової та нормальної життєдіяльності дитини, гарантування її свободи та гідності. Дитина повинна бути першою серед тих, хто одержує захист і допомогу, а також захищеною від недбалого ставлення до неї.

Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку.

Згідно ст.171 Сімейного Кодексу дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосується її особисто, а також питань сім'ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її місця проживання.

У відповідності до ч.2 ст.12 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-Х11 від 27.02.1991 р., думка дитини може бути заслухана судом безпосередньо чи через відповідний орган.

Суд, у відповідності до наведених норм закону, вислухав думку неповнолітніх дітей : ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5.

Так, дівчинка ОСОБА_5 пояснила суду, що вона від дня народження проживає у ІНФОРМАЦІЯ_7. За вказаною адресою вона проживала разом з батьками: ОСОБА_1, ОСОБА_2, з братом ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 та з бабусею ОСОБА_20 і дідусем ОСОБА_1, а з жовтня 2016 року мама ОСОБА_1 проживає окремо від них.

Сталося так, що вночі мама підняла її та брата ОСОБА_6 і повела до іншого будинку, де вони переночували і звідки пішли до школи. На великій перерві у школу приїхав тато, він спитав у неї і брата ОСОБА_6 , чи хочуть вони додому. Вона і брат мали таке бажання повернутися до дому і зробили це, примусового тиску на неї та брата тато не чинив. Вона сама зробила свій вибір повернутися до тата за адресою село Степанівка Перша будинок №36. Вибір вона зробила усвідомлено: у будинку вона має власну облаштовану кімнату, де у неї є і спальне місце і куточок для виконання уроків. Тато дбає про неї і про брата, завжди цікавиться і здоров*ям і успіхами у навчанні, чи не голодна, чого хоче на сніданок, вечерю і т. і, допомагає з виконанням уроків, більш за все з математики, а бабуся ОСОБА_20 з мови, бо вона є колишньої вчителькою з мови. Тато не рахується з власним часом, і чим би не був зайнятий, кидає всю роботу і приходить їй на допомогу , якщо вона його про це попросить. І так було і у період сумісного проживання батьків, і натепер. А мама до неї так не ставилася. Напроти, мама, їй говорила, що мовляв зачекай, я вирішу свої справи, а потім займусь твоїми, якщо мамі щось не подобається, то вона завжди на неї кричить. На тепер на батьківські збори ходить тато, а мама більш навідує брата ОСОБА_6 та приносить йому гостинці. І вдома , і в школі у неї нічого не змінилося. Вона добре вчиться , її рівень достатній та вище достатнього, у неї багато друзів, вона ні в чому не має потреби. Тато її забезпечує, і одягом, і їжею, купує необхідні предмети для школи та відпочинку. Їжу вдома більш готує бабуся ОСОБА_21, готує смачно і цікавиться її думкою та думкою брата щодо вибору тієї чи іншої страви.

Після розлучення батьків , тато поганого про маму ніколи не говорив і не говорить, він не забороняє а ні їй, а ні брату ОСОБА_6 спілкуватися з мамою. Але зустрічі з мамою є рідкими через її зайнятість у школі, їй потрібно витрачати багато часу для виконання домашнього завдання.

Вона відчуває себе захищеною у родині з татом. А в мами є інший чоловік, коли вона з братом буває у мами в гостях, то цей чоловік сміється з них. Будинок, де натепер живе мама, їй не подобається. Вона не має там не те що власної кімнати, а навіть ліжка для самостійного відпочинку, їй доводиться спати удвох з братом. Під час ночівлі у будинку у мами, вона навіть не спала, а всю ніч плакала.

Вважає, що мама здійснила свій вибір, і вибір здійснила якомога краще для себе , а не для неї та для брата. Тому вона хотіла б жити саме з татом ОСОБА_2

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 показав суду, що натепер він проживає разом із татом ОСОБА_22, сестрою ОСОБА_5, з бабусею ОСОБА_20 і дідусем ОСОБА_1, а мама ОСОБА_1 живе окремо від них, але він до неї ходить у гості і тато не забороняє йому зустрічатися з мамою. Йому більш подобається ходити до мами у гості, а жити хоче з татом, йому з ним затишно та зручно. У будинку тата у нього є окрема кімната, його власне ліжко, є і стіл , і компютер, тато купив йому конструктор «лєго», одяг також тато купує. Гроші тато йому у школу не дає, бо було таке, що він їх загубив. У шкільній їдальні його годують безплатно, то й гроші йому не потрібні. Їжу вдома готує бабуся і всі страви йому подобаються.

Судом встановлено, що натепер діти проживають в будинку разом батьком. За місцем помешкання він має всі необхідні побутові умови для гідного існування ( акт обстеження) (а.с. 37).

Батько ОСОБА_2 він же відповідач по справі, має у власності житловий будинок №36 по вулиці Жовтневій у селі Степанівка Перша Приазовського району Запорізької області, що підтверджується договором дарування та витягом щодо реєстрації права власності на нерухоме майно (а.с. 66-67, 67а), зайнятий роботою, щомісячно отримує заробітну плату у 1450,00 грн. та має дохід від переданої в аренду земельної ділянки 3926,81 грн. на рік (а.с. 33,34,39), позитивно характеризується як за місцем роботи так і за місцем проживання (а.с. 35,36).

З довідки про склад сім*ї (а.с. 111) , з копії домової книги (а.с.118) вбачається , що за адресою: вул. Азовська (Жовтнева), 36 с. Степанівка Перша, Приазовського району Запорізької області зареєстровані та проживають бабуся ОСОБА_23, дідусь ОСОБА_22, батько ОСОБА_2, дочка ОСОБА_24, син ОСОБА_6. З пояснень відповідача, пояснень неповнолітніх дітей слідує, що до їх виховання долучаються бабуся з дідусем. На думку суду, участь бабусі й дідуся у вихованні дітей підсилює й забезпечує родинний затишок для дітей й сприяє підвищенню загального розвитку їх особистості, зберігається психологічне здоров'я дітей в самому повному обсязі.

З копії домової книги вбачається, що за адресою: вул. Азовська (Жовтнева), 36 с. Степанівка Перша, Приазовського району Запорізької області також зареєстрована ОСОБА_1. Але як зазначила позивачка, за вищевказаною адресою вона не проживає з жовтня 2016 року.

Мати ОСОБА_1, напроти власного житла не має, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_8. Вказаний будинок належить її матері ОСОБА_25, що встановлено актом обстеження умов проживання (а.с.19), ОСОБА_1 не має постійної роботи, на тепер перебуває на обліку у Приазовському районному центрі зайнятості в якості безробітної (а.с. 27). За колишнім місцем роботи, за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 20,21), фізично та психічно здорова (а.с. 28,29).

ОСОБА_1 співмешкає з особою, до якої діти не відчувають прихильності і навіть відносяться з настороженістю, що вбачається з пояснень неповнолітньої ОСОБА_5 Пояснення свідків як позивача так і відповідача стосуються характеристики особистостей батьків неповнолітніх дітей, кожен із свідків добре відгукувався про колишнє подружжя ОСОБА_5. Свідки сторони відповідачки надавали превагу матері у визначенні місця проживання дітей лише тому , що позивачка є матір*ю, а дітям, на їх думку, завжди краще з матір*ю ніж з татом.

У сукупності оцінюючи вищевикладені обставини і взаємний зв'язок доказів, враховуючи висновки органу опіки і піклування, думку дітей про їх прихильність до батька, виходячи з того, що вирішальне значення в кожній справі мають інтереси дитини, суд приходить до висновку, що проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_9 року народження та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання батька було тривалим і достатнім, щоб діти сприймали свою приналежність до сім'ї батька, а місце проживання як сімейне помешкання, тому інтересам дітей буде відповідати залишенням місця проживання з батьком.

А відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки у відповідності до ст.ст.9, 18 Конвенцій про права дитини одним із основоположних принципів вирішення спорів щодо дітей являється найкращий інтерес дитини, та виходячи з рівності прав батьків, залишенням місця проживання з батьком за викладених обставин не буде порушувати принцип 6 Декларацій прав дитини.

Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно ст. 157 СК України хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та братии участь у її вихованні

У відповідності до ст.15 Закону „Про охорону дитинства дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Хоча за встановлених по справі обставинах і визнано, що інтересам дітей відповідає проживання з батьком, проте безперечно, щоб діти не почувалася такими, що позбавлені материнського піклування, природнім для дитини залишається спілкування з матір'ю .

Тому суд визнає за необхідне попередити батьків, що подальше непорозуміння між ними щодо питання виховання дітей не буде сприяти інтересам дітей .

Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст..10 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з*ясуванню обставин справи: роз*ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов*язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов*язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст..88 ЦПК України, при відмові у задоволенні позову, суд відмовляє і відшкодуванні витрат по оплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6,10,11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 19, ч.1 ст.155, 157, 160,161, 162 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 9, 12 Конвенції про права дитини, яка прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписана Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікована постановою Верховної ради УРСР «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, суд

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: орган опіки та піклування Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області, орган опіки та піклування Приазовської районної державної адміністрації Приазовського району Запорізької області про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд Запорізької області.

Суддя Л.Д. Шеїна