Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М, ОСОБА_1

секретар судового засідання: Деркач І.М.

за участі: позивачів та їх представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заочне рішення Рівненського міського суду від 26 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія Рівне 1" про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, розміщеної в засобах масової інформації,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 26 січня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія Рівне 1" (далі "ТРК Рівне 1") про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, розміщеної в засобах масової інформації.

На рішення суду позивачі подали апеляційну скаргу, де покликалися на його незаконність і необґрунтованість, що полягають у неповноті з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права та неправильному застосуванні норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи.

На її обґрунтування зазначали про нез'ясування суті предмета доказування, зокрема інформаційного матеріалу про те, що позивачі є шахраями, винуватими у скоєнні кримінального правопорушення, а також, чи мають вони статус у кримінальному провадженні за ст. 190 КК України як свідків. Оскільки обвинувальний вирок щодо них судом не постановлявся, тому посилалися на існування принципу презумпції невинуватості особи в кримінальному процесі.

Судом залишено без уваги те, що рішення у справі, яким ОСОБА_4 відмовлено в позові про визнання недійсним та розірвання договору купівлі-продажу, припинення права власності і визнання права власності, набрало законної сили, однак оскаржується в касаційному порядку. Касаційним судом судове рішення в справі не ухвалювалося.

Не згодні з висновками суду про зміну ними позовних вимог, тотожність інформації у відеосюжетах від 25 червня 2015 року і 31 жовтня 2014 року, а також про оціночність подій, що міститься у висловлюваннях за кадром. Такі твердження суперечать ст.ст. 15, 270, 275, 277 ЦК України, ст. 30 Закону України "Про інформацію" та розясненням постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи".

Вважали необґрунтованою і взаємовиключною як одну з підстав для відмови в позові відсутність доказів про те, що оспорювану інформацію у відеосюжеті було поширено шляхом передання по телебаченню і розміщення в мережі Інтернет "ТРК Рівне 1".

Крім того, належним відповідачем є саме "ТРК Рівне 1", покликалися на те, що одна особа із поширювачів інформації померла, а інша є громадянином ОСОБА_5 Федерації і не має постійного місця проживання в Україні.

На їхню думку, відповідачем порушено належні їм особисті немайнові права, а саме право на повагу до гідності та честі, недоторканість ділової репутації, чим через поширення таких відомостей створено негативний образ позивачів як злочинців, нечесних і непорядних людей.

Неправильне застосування судом ст.ст. 212-213, 215 ЦПК України призвело до ухвалення оскаржуваного рішення, яке, як вважають, є незаконним і необґрунтованим, а тому з викладених міркувань апеляційної скарги просять рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, розміщеної в засобах масової інформації.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь в справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи позивачам у задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана інформація, яка викладена у відеосюжеті, поширеному на телебаченні та в мережі Інтернет, підпадає під ознаки оціночних суджень, тобто не містить фактичних даних, а тому відповідач не може бути притягнутий до відповідальності за їх висловлювання.

Проте з такими висновками не можна погодитися.

З матеріалів справи вбачається, що 31 жовтня 2014 року в ефірі телеканалу "Рівне 1" в програмі "Патруль" та в мережі Інтернет на веб-сайті www.rivne1.tv оприлюднено відеосюжет під назвою "У Рівному жінка повірила шахрайці і втратила майже 450 тисяч гривень".

25 червня 2015 року в ефірі телеканалу "Рівне 1" в програмі "Патруль" та в мережі Інтернет на веб-сайті www.rivne1.tv оприлюднено відеосюжет під назвою "У Рівному міліціонери не можуть довести вину жінки, яка "кинула" людей на великі суми грошей".

У червні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вважаючи, що даною інформацією порушуються їхні особисті немайнові права, звернулися в суд з позовом до ТОВ "ТРК Рівне 1" за захистом честі, гідності, ділової репутації та спростуванням недостовірної інформації в засобах масової інформації.

В судовому засіданні вони змінили свій позов,остаточно вимагаючи визнати такою, що не відповідає дійсності інформацію щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_3, поширену 25 червня 2015 року шляхом передання по телебаченню в телевізійному ефірі телеканалу "Рівне 1" в програмі "Патруль" та шляхом розміщення в мережі Інтернет на веб-сайті www.rivne1.tr за посиланням на веб-сайті www.rivne1.tv за посиланням на веб-сайті www.rivne1.tv/Info/?id=50068 в інформаційному матеріалі під назвою "У Рівному міліціонери не можуть довести вину жінки, яка "кинула" людей на великі суми грошей" та зобовязати ТОВ "ТРК Рівне 1" спростувати протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили інформацію щодо ОСОБА_2, поширену 25 червня 2015 року в ефірі телеканалу "Рівне 1" в програмі "Патруль", а також через мережу Інтернет на веб-сайті www.rivne1.tv фрагменту програми "Патруль" зі спростуванням, викладеним таким текстом: "Спростування! Телеканал Рівне-1 спростовує інформацію відносно ОСОБА_2, поширену 25 червня 2015 року в ефірі телеканалу "Рівне 1" в програмі "Патруль", а також через мережу Інтернет на веб-сайті www.rivne1.tv в інформаційному матеріалі під назвою "У Рівному міліціонери не можуть довести вину жінки, яка "кинула" людей на великі суми грошей", а саме є такою, що не відповідає дійсності інформація у згаданому інформаційному матеріалі про те, що ОСОБА_2 вчинила шахрайські дії", зобовязати ТОВ "ТРК Рівне 1" спростувати протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили інформацію відносно ОСОБА_3, поширену 25 червня 2015 року в ефірі телеканалу "Рівне 1" в програмі "Патруль", а також через мережу Інтернет на веб-сайті www.rivne1.tv в інформаційному матеріалі під назвою "У Рівному міліціонери не можуть довести вину жінки, яка "кинула" людей на великі суми грошей" шляхом озвучення в ефірі телеканалу "Рівне 1" в програмі "Патруль" з наступним поміщенням в мережі Інтернет на на веб-сайті www.rivne1.tv фрагменту програми "Патруль" зі спростуванням, викладеним таким текстом: "Спростування! Телеканал Рівне-1 спростовує інформацію відносно ОСОБА_3, поширену 25 червня 2015 року в ефірі телеканалу "Рівне 1" в програмі "Патруль", а також через мережу Інтернет на веб-сайті www.rivne1.tv в інформаційному матеріалі під назвою "У Рівному міліціонери не можуть довести вину жінки, яка "кинула" людей на великі суми грошей", а саме є такою, що не відповідає дійсності інформація у згаданому інформаційному матеріалі про те, що ОСОБА_3 вчинив шахрайські дії".

В ході розгляду справи судом правильно зясовано, що 25 червня 2015 року шляхом передавання по телебаченню в телевізійному ефірі телеканалу "Рівне 1" в програмі "Патруль" і в мережі Інтернет на веб-сайті www.rivne1.tv в інформаційному матеріалі під назвою "У Рівному міліціонери не можуть довести вину жінки, яка "кинула" людей на великі суми грошей" розповсюджено інформацію необмеженому колу осіб. Даний матеріал перебуває у вільному доступі в мережі Інтернет на веб-сайті відповідача за посиланнями www.rivne1.tv/Info/?id=50068.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вважають, що оспорювана інформація носить характер фактичного твердження, оскільки там зазначається про те, що вони вчинили шахрайські дії і щодо них відкрито кримінальне провадження та провадиться досудове слідство за ст. 190 КК України. Недостовірною вважають таку інформацію:

"Рівнянка тривалий час входила в довіру до своїх жертв. Ті віддавали їй немалі суми коштів, наївно сподіваючись, що вона їх поверне. А дехто навіть переоформив на неї квартиру. Тепер ошукані добиваються правди у всіх контролюючих органах".

"ОСОБА_6 одна із ошуканих".

"ОСОБА_2 запропонувала ОСОБА_7 так званий бізнес. Тобто вкладати кошти в американський фонд і отримувати хороші відсотки. Погодилася. За три роки у вигаданий фонд перерахувала приблизно 10 тисяч доларів".

"Жінку шахрайка переконала переоформити оселю на її сина, а гроші вкласти ніби у той же фонд".

"Уже были случаи, когда в милицию обращались, писали заявления. Принимали заявления, потом проходит некоторое время закрывали. И объясняют тем, что она откупается. Она тысячами, десятками тысяч уже обдурила людей".

"Когда мы вместе сможем все таки поставить большую жирную точку на ее, на криминальной деятельности этого семейства."

В оспорюваній інформації безпосередньо за кадром названо ім'я ОСОБА_2 як "шахрайки", а також ОСОБА_4 буквально сказано: "Її звати ОСОБА_2".

В тому ж самому матеріалі як про "співучасника" скоєння шахрайських дій зазначено і про "її сина", тобто ОСОБА_3

Повно і правильно зясувавши обставини справи, суд першої інстанції в той самий час не врахував такого.

Відповідно до ст.ст. 269, 271, 273 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права тісно повязані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері приватного життя. Діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права.

Згідно з ч.ч. 1,6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення щодо неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в пункті 9 своєї постанови від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", вбачається, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем.

При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації.

Роз'яснення пункту 12 цієї постанови Пленуму вказують, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК України).

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Як встановлено судом, ОСОБА_4, що стверджувала у оспорюваному відеосюжеті, поширеному через телевізійний та інтернет-засоби масової інформації про наявність фактів, які, на думку позивачів, порушують їхні особисті немайнові права, померла. Тобто її особисті немайнові права припинилися в звязку зі смертю і відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини, а тому її спадкоємець не може бути процесуальним правонаступником у справі та відповідати за її висловлювання, достовірність яких оспорюється в суді.

Натомість її дочка ОСОБА_8 безпосередньо висловлювала в поширеному відеосюжеті твердження про "кримінальну діяльність" позивачів та її "припинення", що також вони вимагали спростувати, тобто згідно зі ст. 277 ЦК України та розясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" повинна бути одним із належних відповідачів у справі. Однак її до участі в справі залучено не було.

Як пояснили позивачі, відеосюжет в мережі Інтернет здійснювався веб-сайтом www.rivne1.tv за посиланнями www.rivne1.tv/Info/?id=50068 та під логотипом ТОВ "ТРК Рівне 1", що свідчило про належність сайта відповідачу.

Між тим, на а.с. 80 міститься витяг з Державного реєстру субєктів інформаційної діяльності по ТОВ "ТРК Рівне 1" станом на 08.12.2016 року (тобто на час судового розгляду). Відповідно до наданої ОСОБА_9 України з питань телебачення і радіомовлення інформації власниками ТОВ "ТРК Рівне 1" у рівних частках (з розрахунку статутного капіталу по 50% за кожним) є ОСОБА_10 та Рівень ОСОБА_11

Дані особи всупереч вимогам ст. 277 ЦК України та п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" теж не були залучені до участі в справі, хоча їх участь при її розгляді є обовязковою.

Окрім того, в засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 стверджував, що за необхідності він міг дізнатися ім'я безпосереднього автора оспорюваної інформації, оскільки після завершення відеосюжета було подано титри, де фігурував й автор, на що він не звернув уваги. Більше того, колегія суддів вважає, що інформація про авторство могла би бути здобута й представником позивачів, який є адвокатом з відповідними повноваженнями, наданими йому законом.

Однак автора оспорюваної інформації також не залучено до участі в справі, хоча це прямо передбачено положеннями ст. 277 ЦК України та розясненнями пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи".

Згідно із ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Повноваження апеляційного суду залучити цих осіб до участі в справі унеможливлюються положеннями ч. 1 ст. 303 ЦПК України щодо розгляду справи колегією суддів, обмежуючись лише доводами апеляційної скарги та вимогами, заявленими в суді першої інстанції.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи осіб, що подали апеляційну скаргу, про необхідність та вимушеність захисту їхніх прав без додержання передбаченого процесуальним законом порядку, є неприйнятними для апеляційного суду.

Щодо посилань авторів скарги на помилковість висновків суду про оціночність суджень позивачів, то колегія суддів з ними погоджується.

Так, з розяснень абз. першого п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" видно, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Суд же не дав належної оцінки характеру оспорюваної інформації та матеріально-правовому взаємозвязку між закадровим висловлюванням про "шахраїв", виразом ОСОБА_8 про "кримінальну діяльність" позивачів і змістом інтервю слідчого органів внутрішніх справ про хід розслідування відкритого кримінального провадження за ознаками ст. 190 КК України (вчинення шахрайських дій).

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовуються висновками колегії суддів.

Спонуканнями для ухвалення нового рішення про відмову в позові відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 3 ст. 309 ЦПК України є порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі ст. 277 ЦК України, пунктів 9, 12, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Рівненського міського суду від 26 січня 2017 року скасувати.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити в задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія Рівне 1" про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, розміщеної в засобах масової інформації.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: