АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1199/17 Справа № 205/6444/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючкова Тамара Віталіївна про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИB:

ОСОБА_2 28.08.2015 року звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніної І. О., треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючкова Т. В. про визнання заповіту недійсним / т.1 а.с. 2/.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати - ОСОБА_6, яка за життя склала заповіт, яким усе своє майно, до складу якого входить квартира АДРЕСА_1, заповіла дочці - ОСОБА_3. Про наявність заповіту він дізнався лише у квітні 2015 року від приватного нотаріуса Крючкової Т.В.

В лікарні, у якій померла мати позивача їй було встановлено діагноз «старче недоумство», що дає підставі вважати заповіт недійсним. Виходячи з цього позивач просив суд визнати недійсним заповіт №3017 від 03.10.2012 року.

В ході судового розгляду справи замінено неналежного відповідача приватного нотаріуса ДМНО Гуніну І.О. на належного - ОСОБА_3

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним було відмовлено /т.2.а.с.169-172/.

З таким рішенням не погодився позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушення норм процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі /т.2 а.с181-182/ .

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 виданого Знаменівським сільРАЦС Новомосковського району 30.09.1958 року, позивач ОСОБА_2, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_6, про що зроблено відповідний актовий запис № 92 /т.1 а.с. 4/.

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.04.1994 року, ОСОБА_6 належала квартира АДРЕСА_1 /т.1 а.с. 60,76/.

ОСОБА_6, 03.10.2014 року склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право заповіла своїй дочці - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 /т.1.а.с. 63/.

ОСОБА_6, померла ІНФОРМАЦІЯ_2, про що зроблено відповідний актовий запис за № 7299 /т.1 а.с. 5/.

Відповідно до довідки КЖЕП № 6491 від 16.10.2014 року, ОСОБА_6 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, з 24.04.1969 року по момент смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 /т.1.а. с. 59/.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на вищевказану квартиру.

Із матеріалів спадкової справи, що були витребувані судом у приватного нотаріуса Крючкової Т.В. вбачається, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є її дочка - ОСОБА_3 та син - ОСОБА_2, які у встановлений строк звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини /т.1.а.с. 50-98/.

Згідно висновку Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» №12 від 09.06.2016 року, про проведення посмертної судово-психіатричної експертизи встановлено, що ОСОБА_6 на момент складання заповіту 03.10.2012 року, будь-яким психічним захворюванням не страждала. По своєму психічному стану в той період часу вона могла розуміти значення своїх дій та керувати ними /т.1 а.с. 137-139/.

Виходячи з доказів по справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, в силу норм ст.ст. 1216-1218,1222-1223,1233-1236,1247-1248,1257 ЦК України, положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року не підлягають задоволенню / т.1 а. с. 169-172/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обв'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність, заявлених в позові, правових підстав для визнання спірного заповіту недійсним.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Як зазначено в заповіті, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною В.І. та зареєстровано в реєстрі за №3017, заповіт записано зі слів ОСОБА_6 у присутності нотаріуса, прочитано в голос заповідачем та власноручно підписано нею у присутності нотаріуса. Особу заповідача було встановлено, дієздатність перевірено. Даний правочин відповідав справжній волі спадкодавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч вказаним вимогам закону позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції безпідставно не було задавлено клопотання про виклик відповідача та свідків, проведення експертизи, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки апелянт, в порядку ч.2 ст. 303 ЦПК України, мав можливість заявити такі клопотання під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, долучити до апеляційної скарги всі докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами, однак таким своїм правом він не скористався.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення районним судом норм процесуального права не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення питання.

Доводи апеляційної скарги висновкsd суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, зводяться до незгоди з цими висновками суду по оцінці доказів та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, районним судом були виконані всі вимоги процесуального закону, всебічно перевірено обставини, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального та процесуального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними.

А отже, відсутні, передбачені ст. 309 ЦПК України, підстави для скасування даного судового рішення, в зв'язку з чим апеляційна скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко