У Х В А Л А

13 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,
розглянувши заяву Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз про перегляд судових рішень у справі за позовом ОСОБА_4 до Донецького науково-дослідного інститут судових експертиз про стягнення вихідної допомоги, компенсацію за невикористану відпустку, заробітної плати, та середнього заробітку за затримку розрахунку,

встановила:

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 18 січня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Донецького НДІ судових експертиз на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі в сумі за період з серпня 2014 року по 16 квітня 2015 року у розмірі 26 469 грн. 83 коп., вихідної допомоги 2 103 грн. 58 коп.; 2 551 грн. 24 коп. компенсацію за невикористану відпустку; середній заробіток затримки розрахунку при звільненні за період з 16 квітня 2015 року по 18 січня 2016 року у розмірі 10 000 грн., а всього 41 124 грн. 65 коп.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 17 травня 2016 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 січня 2016 року в частині задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі скасовано та у задоволенні цієї частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року касаційні скарги ОСОБА_4 та Донецького НДІ судових експертиз відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві Донецький НДІ судових експертиз просить скасувати рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у позові в частині стягнення з нього компенсацію за невикористану відпустку та вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 116 КЗпП України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи нове рішення про відмову в позові в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку, а в іншій частині залишаючи без змін суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що оскільки з поважних причин, якими суд вважав час з моменту захоплення приміщень підприємства та до моменту відновлення роботи підприємства з 1 грудня 2014 року, за адресою : Донецька область, м. Краматорськ, вул. Маяковського, 2, на території підконтрольній Україні (вересень-листопад 2014 року), тому виключивши саме цей період із розрахункового, кількість робочих днів з урахуванням святкових складає 264 дні. Окрім того, встановлено, що ОСОБА_4 протягом серпня 2014 - 16 квітня 2015 року фактично не виконувала своїх трудових обов'язків, на контрольовану українською владою територію разом з установою не переїхала, тому відповідно до ст. 94 КЗпП України і ст. 1 Закону України «Про оплату праці» право на отримання винагороди - заробітної плати за цей час немає. Надані відповідачем у якості доказів відсутності вини підприємства відповідача - відповіді Донецької торгівельно - промислової палати, що підприємство звільняється від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану, не спростовує висновку, що станом на 16 квітня 2015 року у відповідача не було підстав для відмови ОСОБА_4 у розрахунку при звільненні.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України

від 23 березня 2016 року суд виходив з того, що відповідно до сертифікату Торгово-промислової палати України від 28 серпня 2014 року за № 2644 встановлено, що за інформацією Служби безпеки України (лист від 13 червня 2014 року № 33/2117) прийнято рішення щодо проведення в Донецькій області АТО. На підставі наданих документів торгово-промислова палата засвідчила настання обставин непереборної сили з 2 липня 2014 року для ОКП «Донецьктеплокомуненерго» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавства, яке стосується справляння та сплати податків та обов'язкових платежів; на момент видачі сертифіката обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити не можливо.

Надана для порівняння постанова Верховного Суду України не слугує прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Донецького науково-дослідного інститут судових експертиз про стягнення вихідної допомоги, компенсацію за невикористану відпустку, заробітної плати, та середнього заробітку за затримку розрахунку за заявою Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко