Справа № 462/1125/11 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/815/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючий суддя Шумська Н.Л.

судді Струс Л.Б., Ванівський О.М.

секретар Бадівська О.О.

за участі ОСОБА_2, ОСОБА_3, пр.-ка ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 8 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, Млинівської сільської ради Ратнівського району Волинської області, з участю третьої особи Другої Львівської державної нотаріальної контори, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину, витребування майна з чужого незаконного володіння; зустрічним позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_5, з участю третіх осіб: ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання добросовісними набувачами та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 8 листопада 2016 року у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_7, Млинівської сільської ради Ратнівського району Волинської області, з участю третьої особи Другої Львівської державної нотаріальної контори, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину, витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено за безпідставністю.

Зустрічний позов ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_5, з участю третіх осіб: ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання добросовісними набувачами та визнання права власності задоволено частково. Визнано за ОСОБА_9 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічної позовної вимоги ОСОБА_8, ОСОБА_9 щодо визнання добросовісним набувачем відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішення оскаржили позивач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 Уважає його незаконним, необґрунтованим, однобічним, неповним і таким, що не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, на неповно з'ясованих усіх обставинах справи, які мають істотне значення для вирішення даної справи, відхилення судом усіх наявних у справі письмових доказів, що були належним чином та в рамках чинного законодавства здобуті і дослідженні в суді першої інстанції під час першого вирішення справи. Зазначає, що в позовній заяві ними чітко було викладено наявність обставин, якими обґрунтовувались позовні вимоги, вказано якими саме доказами підтверджуються дані обставини, а також обґрунтовано законність та своєчасність звернення ОСОБА_5 до суду за захистом своїх порушених прав з того моменту, коли позивачеві безпосередньо стало відомо про її порушення відповідачами та третіми особами. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача за первісним позовом ОСОБА_5 в повному обсязі та їх безпідставністю, судом в оскаржуваному рішенні навіть не було конкретизовано даних позовних вимог і обґрунтовано в чому ж саме суд вбачає їх безпідставність. Вказує на те, що ОСОБА_5 з 25 січня 2005 року перебувала у шлюбі з покійним ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Єдиною спадкоємицею ОСОБА_12 була вона. До одруження з нею ОСОБА_12 був одружений із ОСОБА_13, яка померла у 2003 році. Після її смерті він успадкував усе її майно, зокрема квартиру АДРЕСА_1, однак не писав заяву про прийняття спадщини на квартиру, оскільки проживав у даній квартирі та фактично вступив у володіння спадщиною. У ході судового розгляду щодо визнання за нею права власності на дану квартиру, вона дізналась про наявність заповіту ОСОБА_13 на користь ОСОБА_7 Знаючи, що ОСОБА_13 ніколи не складала заповіту вона звернулась до Залізничного РВ УМВСУ у Львівській області, яке направило її заяву до Ратнівського РВ УМВСУ у Волинській області, у відповідь на яку вона отримала постанову про відмову у порушенні кримінальної справи, згідно якої заповіт ОСОБА_13 на користь ОСОБА_7 був підробленим. Однак 20 жовтня 2008 року ОСОБА_7 здійснив державну реєстрацію спірної квартири і одразу ж продав ОСОБА_10, який у свою чергу 05 грудня 2008 року продав ОСОБА_11, а ОСОБА_11 15 січня 2009 року продав квартиру ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Спірна квартира, яка за законом належить їй вибула з її володіння не з її волі, а тому вона має право на її витребування. Та внаслідок вчинення правочинів на підставі підробленого заповіту, такі правочини є недійсними. ОСОБА_7 з метою уникнення кримінальної відповідальності за його особисту непричетність до фальшування та підробки заповіту від імені ОСОБА_13, не мав на меті фактично прийняти у спадок нерухоме майно ОСОБА_13, володіти та користуватися ним, а також проживати в даній квартирі. Звертає також увагу на те, що недійсність вказаного заповіту стверджується тим, що в матеріалах спадкової справи та матеріалах цивільної справи №2- 2740/08 є два заповіти, нібито зареєстровані під №96, однак відмінні за своїм змістом. Наявність підробленого заповіту стверджується неправильним застосуванням цивільного законодавства того періоду, коли він був вчинений.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 8 листопада 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5 в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів не знаходить законних підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції проведено розгляд спору з дотриманням ст..212-214 ЦПК, правильно встановлено правовідношення сторін та застосовано закон, який їх регулює, повно та всебічно з»ясовано обставини, які мають значення у справі.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ОСОБА_13 /том.1 а.с. 10/.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 жовтня 2003 року ОСОБА_12 успадкував після смерті дружини ОСОБА_13 спадкове майно, а саме грошові вклади. /том.1 а.с 21, 22/

Згідно заповіту від 11 жовтня 2002 року ОСОБА_13 заповіла на користь ОСОБА_7 усе своє майно. Заповіт посвідчено головою сільською радою Ратнівського району Львівської області, що відповідає вимогам закону /том.1 а.с. 11/.

Відповідно до ст.1251 ЦК заповіт може бути посвідчено уповноваженою на це посадовою, службовою особою місцевого самоврядування.

Відтак сільський голова Дордюк В.М., повноваження якого були визнані рішенням сесії Млинівської сільської ради Ратнівського району Волинської області від 05.04.2002року №1/2 (а.с.167 т.3) був уповноваженою особою для посвідчення заповіту. І його дії щодо посвідчення заповіту ОСОБА_13 11.10.2002року є законними. Крім того заповіт завірений печаткою Млинівської сільської ради та місить відбиток штемпеля Млинівської сільської ради про встановлення особи заповідача, реєстрацію та стягнення державного мита.

Тому доводи апеляційної скарги колегія суддів відкидає як необґрунтовані, погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав, які засвідчують підроблення оспорюваного заповіту та відсутність повноважень сільського голови.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 жовтня 2008 року ОСОБА_7 успадкував квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_13./том.1 а.с.13/.

За ч.3ст.1223 ЦК право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Днем відкриття спадщини, відповідно до ст.1220 ЦК, є день смерті заповідача, тобто 02.03.2003року. Тому з цього часу ОСОБА_7 як спадкоємець за заповітом, набув право спадкування після смерті ОСОБА_13 Оформивши свідоцтво про справо на спадщину від 18.10.2008року, ОСОБА_7 став повноправним власником квартири по АДРЕСА_1, відтак вправі був розпоряджатись власним майном на свій розсуд, зокрема у спосіб укладення договору купівлі-продажу.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_12 прийняв у спадщину після смерті дружини ОСОБА_13 квартиру по АДРЕСА_1 не ґрунтуються на дійсних обставинах справи та нормах права. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.10.2003 року ОСОБА_12 отримав у спадок лише грошові вклади в Ощадбанку. Квартира не було включена до спадкового майна після смерті ОСОБА_13 станом на 2003рік, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Люта Л.А. 10.10.2003року не оскаржувалось.

Відповідно до ст..1228 ЦК вкладник банку вправі зробити заповідальне розпорядження банку. Тому вклад може успадковуватись окремо він іншого спадкового майна.

Помер ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1, не набувши у власність спірне майно - квартиру, відтак квартира по АДРЕСА_1 не входить до спадкового майна після його смерті.

Відповідно до ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належати спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Оскільки квартира до смерті не належала ОСОБА_12, позивач як його спадкоємець не набуває права власності у порядку спадкування на цю квартиру.

Статтею 388 ЦК передбачено право власника витребувати майно від добросовісного набувача. Однак позивачем ця норма як правова підстава позовних вимог застосовано помилково, адже ні вона особисто як спадкоємець, ні її чоловік (спадкодавець), не набули у передбаченому законом порядку права власності на квартиру по АДРЕСА_1. Позивач не виступає у спірних правовідносинах як власник нерухомого майна. Право її не порушене та не підлягає судовому захисту у визначений позивачем спосіб шляхом витребування майна.

Колегія суддів також погоджується з іншими похідними висновками суду першої інстанції щодо безпідставності інших вимог скасування реєстрації права власності.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції у частині задоволення зустрічного позову, апелянти фактично покликаються на ті ж доводи незаконності рішення в частині первинного позову і не спростовують висновків суду про визнання права власності відповідачів ОСОБА_9, ОСОБА_8 Тому такі доводи колегія суддів вважає необґрунтованими, такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування рішення суду в цій частині.

Згідно ч. 5 ст. 12 ЦК України якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Суд першої інстанції зробив висновки про недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги, виходячи з встановлених обставин, що мають значення у справі, відповідно до ст..57-60ЦПК.

Також, суд правильно врахував правову позицію Верховного суду України, викладену у абз. 4 п. 10 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 6 листопада 2009 року, відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Рішення суду у частині зустрічної позовної вимоги щодо визнання ОСОБА_8 добросовісними набувачами не оскаржено, апеляційним судом не переглядається, залишається без змін.

Таким чином, відповідно до ст.308 ЦПК, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, визнавши додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 8 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя

Судді: