Справа № 137/1269/16-ц Провадження № 22-ц/772/396/2017Головуючий в суді першої інстанції Гопкін П. В.
Категорія 19 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Матківської М.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., розглянувши у відкритому судовому засі-данні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відпові-

дальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про розірвання договору,

стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальніс-тю «Лізингова компанія «Ваш Авто» Брановицького Олександра Олександро-вича на заочне рішення Літинського районного суду Вінницької області від 01 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

07 червня 2016 року ОСОБА_2 звернулася у Літинський районний суд Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальніс-тю ( далі - ТОВ ) «Лізингова компанія «Ваш Авто» про розірвання договору, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди. Вимоги мотивовані тим, що у травні 2016 року позивачка прочитала в соціальних мережах оголошення про можливість придбання автомобіля за договором фінансового лізингу. Зате-лефонувавши за зазначеним в оголошенні номером телефону, ОСОБА_2 домовилася про зустріч з представником відповідача для укладення договору. 10 травня 2016 року між сторонами укладений договір фінансового лізингу № 003670, за яким відповідач зобов'язувався надати їй автомобіль «Нісан Каш-кай» після сплати на рахунок 50000,00 гривень. Сплативши кошти, позивачка звернулася до представника відповідача за отриманням автомобіля. Їй було по-відомлено про необхідність звернутися в автосалон для оформлення транспорт-ного засобу, однак працівники автосалону пояснили, що з ТОВ «Ваш Авто» не співпрацюють, про передачу автомобіля у лізинг їм нічого не відомо. Посилаю-чись на положення Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_2 вважає, що нею виконані умови договору для отримання автомобіля, але не надавши автомобіль, відповідач порушив вимоги законодавства, завдав позивачці майнових та моральних збитків. Моральна шкода полягає у спричи-ненні моральних переживань, страждань, страху з приводу втрати власних коштів. За викладених обставин ОСОБА_2 просила суд розірвати дого-вір фінансового лізингу, стягнути з відповідача на її користь п'ятдесят тисяч гривень, сплачених за цим договором, п'ять тисяч гривень у відшкодування моральної шкоди ( а. с. 2-4 ).

Заочним рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 01 серпня 2016 року позов задоволено, розірвано договір фінансового лізингу від 10 травня 2016 року № 003670, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Лі-зингова компанія «Ваш Авто», стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Ав-то» на користь позивачки 50 тисяч гривень завданої майнової шкоди та 5 тисяч гривень у відшкодування моральної шкоди ( а. с. 25 ).

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2016 року ( а. с. 62-63 ) заява представника ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Ав-то» Брановицького О.О. про перегляд заочного рішення у даній цивільній спра-ві залишена без задоволення.

Не погоджуючись з ухваленим 01 серпня 2016 року заочним рішенням у справі, представник ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» Брановицький О.О. оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане судове рішення скасува-ти, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 Апелянт посилається на ухвалення оскаржуваного рішення за неправильного застосування судом норм матеріального права, з порушенням норм процесу-ального права, за неповного дослідження правовідносин, які склалися між сто-ронами, невірного надання правової оцінки доказам і правовій природі право-чину, не застосування спеціальних норм Закону України «Про фінансовий лі-зинг», який безпосередньо регулює виниклі та наявні між сторонами у справі правовідносини.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізу-вавши всі наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність і обґрун-тованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до виснов-ку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до норм статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути за-конним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сто-рони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведе-ність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 у повному обсязі, суд першої ін-станції, керуючись нормами статей 509, 806 ЦК України, статтями 1, 4, 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», в обґрунтування рішення лише зазначив, що відповідно до укладеного договору фінансового лізингу відпові-дач зобов'язався надати позивачці автомобіль «Нісан Кашкай» після сплати нею п'ятдесяти тисяч гривень. Оскільки квитанцією від 10 травня 2016 року № 16 доводиться перерахування позивачкою на рахунок ТОВ «Лізингова компа-нія «Ваш Авто» вказаної суми коштів, однак автомобіль вона не отримала, суд дійшов висновку про виконання ОСОБА_2 своєї частини умов договору, необхідної для отримання автомобіля. Відповідач невиконанням цієї частини договору, тобто у зв'язку з ненаданням позивачці автомобіля, завдав їй майно-вих збитків, спричинив моральну шкоду, які підлягають відшкодуванню, а до-говір фінансового лізингу - розірванню. На користь позивачки судом стягнуто 50 тисяч гривень у відшкодування завданої майнової шкоди, 5 тисяч гривень у відшкодування спричиненої моральної шкоди.

З таким заочним рішенням суду першої інстанції погодитися не можна, во-но є поверховим, таким, що суперечить нормам матеріального права, які регу-люють правовідносини лізингу між сторонами у справі. Рішення суду за своїм змістом не відповідає вимогам статей 214, 215 ЦПК України, зокрема, у моти-вувальній частині рішення зазначені лише норми процесуального права та від-сутні назви, статті, її частини, абзаци, пункти, підпункти законів, на підставі яких вирішено справу; у резолютивній частині рішення відсутнє зазначення строку, порядку набрання заочним рішенням суду законної сили та його оскар-ження.

Оскаржуючи заочне рішення суду першої інстанції, апелянт підкреслює по-милковість посилання суду тільки на положення Закону України «Про захист прав споживачів» як на підставу для розірвання укладеного між сторонами договору. Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються, крім ін-шого, Законом України «Про фінансовий лізинг», нормами Цивільного кодексу України, якими передбачені підстави для розірвання такого правочину. За твер-дженням апелянта вимоги чинного законодавства, дійсного договору відпові-дачем не порушені, тому правочин з фінансового лізингу не може бути розірва-ний. В той же час, сплата позивачкою лише п'ятдесяти тисяч гривень не є пов-ним виконанням нею умов договору, необхідних для отримання автомобіля. Апелянт обґрунтовує безпідставність, на його думку, стягнення з ТОВ «Лі-зингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди.

З доводами апеляційної скарги слід погодитися, вони є предметними, об-грунтованими та достатніми для задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваного заочного рішення суду.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регу-люються нормами ЦК України про лізинг, найм ( оренду ), купівлю-про-даж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізинго-одержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві влас-ності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). За змістом частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм ( оренду ) з врахуванням особли-востей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положен-ня про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лі-зинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця ( постачальника ) відповідно до встановлених лізинго-одержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодер-жувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату ( лі-зингові платежі ).

Враховуючи аналіз норм чинного законодавства, договір фінансового лі-зингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди ( найму ) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, ви-мог розумності та справедливості.

Вимагаючи розірвання договору фінансового лізингу та повернення сплаче-них коштів, ОСОБА_2 вказує на те, що нею на виконання умов договору сплачено 50000,00 гривень, однак відповідач, порушуючи взяті на себе зобов'-язання за договором, автомобіль не передав, тому, посилаючись лише на поло-ження статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» вважає, що має право відмовитися від договору про виконання робіт ( надання послуг) і вима-гати відшкодування збитків, оскільки виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що за-кінчити її у визначений строк стає неможливим.

Однак таке обґрунтування позовних вимог є недостатнім та безпідставним для задоволення позову з огляду на наступне.

Частина перша статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», по-силання на яку робить позивачка, визначає право споживача відмовитися від договору про виконання робіт ( надання послуг ) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт ( понад сімдесят відсотків загального обсягу ) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

Уклавши 10 травня 2016 року договір фінансового лізингу № 003670, сто-рони його статтею 4 погодили порядок, умови та строк передачі у користуван-ня предмету лізингу, який полягає у передачі предмету лізингу протягом 120 робочих днів з дня отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу та ін.

Дійсно, згідно квитанції від 10 травня 2016 року № 16 ОСОБА_2 сплатила 50000,00 гривень, однак умови договору визначають дану проплату саме як адміністративний платіж. Інші платежі відповідно до підпункту 1.7 до-говору позивачкою не сплачувалися. Як вбачається зі змісту договору сплата лише адміністративного платежу не тягне за собою права ОСОБА_2 отримати автомобіль, а відтак, вимагати його передачі відповідачем, тому й стверджувати, наразі, про порушення ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» умов договору з передачі транспортного засобу не можна, як і вважати права позивачки порушеними невиконанням умов договору.

Як наслідок, визначені статтею 10 Закону України «Про захист прав спожи-вачів» підстави для розірвання договору в даній ситуації взагалі не можна роз-глядати як підґрунтя для задоволення позову, оскільки вони стосуються випад-ку, коли частина робіт уже виконана, чого поки що реально немає.

Інших доводів в обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 не наводить, а отже підстави для розірвання оспорюваного договору фінансового лізингу та стягнення коштів на користь ОСОБА_2 за таких умов відсутні.

Оскільки права позивачки на даний час жодним чином не порушені, не під-лягає, відповідно, й задоволенню вимога про відшкодування моральної шкоди, оскільки остання як така взагалі не завдана.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності з роз'ясненнями, викладеними у пункті 4 постанови Пле-нуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( не-майнової ) шкоди», ОСОБА_2 не надано належних й допустимих доказів порушення відповідачем умов укладеного між ними договору фінансового лі-зингу, не доведено неправомірних якихось його дій по відношенню до неї як сторони цього договору, причинно-наслідкового зв'язку між діями ТОВ «Лі-зингова компанія «Ваш Авто» і спричиненою шкодою. Як наслідок, не дове-дена наявність підстав для стягнення з відповідача коштів у заявленому розмірі моральної шкоди.

На підставі викладеного слід зробити єдино правильний висновок про те, що в заочному судовому рішенні від 01 серпня 2016 року не зазначено жодних законних підстав для розірвання договору фінансового лізингу від 10 травня 2016 року № 003670 та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно з частиною першою статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрун-тованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті об-ставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вва-жав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, пору-шення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Частиною п'ятою статті 88 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеля-ційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки ОСОБА_2 в силу закону від сплати судового збору не звільнена, а як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовною заявою нею не був сплачений судовий збір, з неї в дохід держави необхідно стягнути 1653,60 гривень судового збору, а також на користь ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» 1818,96 гривень сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись нормами статей 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальніс-тю «Лізингова компанія «Ваш Авто» Брановицького Олександра Олександро-вича задоволити.

Заочне рішення Літинського районного суду Вінницької області від 01 серпня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з об-меженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про розірвання договору, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1653,60 грив-ні судового збору за подання в суд позовної заяви, на користь Товариства з об-меженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» - 1818,96 гривень сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголо-шення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про-тягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: