Справа № 489/5363/16-ц
Номер провадження 2/489/370/17
РІШЕННЯ

Іменем України

18 січня 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 міської ради (далі-відповідач), третя особа - ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали,

встановив

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що гараж-майстерня за адресою: вул. Ізмалкова, 44 в м. Миколаєві побудована власноруч позивачем та за його власний рахунок. Вказує, що такий гараж є об'єктом незавершеного будівництво та не введений в експлуатацію. Зазначає, що ця обставина не перешкоджає у визнанні права власності на будівельні матеріали за позивачем.

Позивач просив суд визнати за ним право власності на будівельні матеріали та обладнання, які використовувались для будівництва гаражу майстерні, що знаходяться за адресою: вул. Ізмалкова, 44 в м. Миколаєві.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказав, що право власності не оспорюється.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до договору дарування від 26.08.1997 позивач прийняв в дар 1/10 частину жилого будинку, що знаходиться в місті Миколаєві по вул. Ск. Ізмалкова, 44 в м. Миколаєві.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 19.04.2011 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 ІгоряМиколайовича про зобов'язання знести за його рахунок двоповерхову гараж-майстерню літ. О-2, загальною площею 170, 2 кв. м. по вул. Скульптора Ізмалкова, 44 в м. Миколаєві.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як встановлено судом, позивач пред'являє свої вимоги до відповідача ОСОБА_2 міської ради, проте як вбачається з матеріалів справи, відповідач не оспорює право власності позивача на будівельні матеріали.

Більше того, вищевказаним рішенням суду позивача зобов'язано знести будівлю гаражу, тобто і забрати будівельні матеріали знесеної будівлі.

Суд зазначає, що у відповідності до приписів ч. 1 ст. 3 ЦПК України, суд захищає порушені, невизнані або оспорюванні права особи. Проте відповідач у справі не вчиняв жодних дій, які б свідчили про невизнання чи оспорювання ним права власності позивача на будівельні матеріали, щодо яких останній просить визнання права власності в судовому порядку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутній спір про право, а тому, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на будівельні матеріали в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв