У Х В А Л А

Іменем України

13 березня 2017 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М., розглянувши матеріали за позовною заявою ОСОБА_1 до Печерського районного суду м. Києва про визнання дій/бездіяльності посадових осіб Печерського районного суду м. Києва протиправними та відшкодування завданої шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача Печерського районного суду м. Києва про визнання дій/бездіяльності посадових осіб Печерського районного суду м. Києва протиправними та відшкодування завданої шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року підсудність даного спору визначено Деснянському районному суду м. Києва.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2016 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження за його позовною заявою до Печерського районного суду м. Києва про визнання дій/бездіяльності посадових осіб Печерського районного суду м. Києва протиправними.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.01.2017 року внесено виправлення у резолютивну частину ухвали суду від 23.12.2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.02.2017 року ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2016 року скасовано, питання передано на новий розгляд до того ж суду першої інстанції. В ухвалі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва зазначено, що відмовляючи у відкритті провадження, судом першої інстанції не було зазначено мотивів, з яких він прийшов до такого висновку, суд не з»ясував характер спірних правовідносин та не перевірив чи є Печерський суд м. Києва суб»єктом владних повноважень при вказаних у позовній заяві обставинах.

Стаття 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-Кодекс) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За приписами частини першої статті 55, частини третьої статті 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.

Згідно з Постановою Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 20.05.2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» з метою реалізації конституційних прав кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, захисту виборчих прав, права на доступ до публічної служби тощо в Україні в системі судів загальної юрисдикції утворено адміністративні суди.

За змістом частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України від 6 липня 2005 року № 2747-IV (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Законодавство не містить визначення терміна "публічно-правовий спір". Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Вирішуючи питання про визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, суди повинні враховувати, що КАС України встановлює такі правила відмежування адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикції:

понятійно-функціональне, тобто визначення адміністративної справи, що наведене у пункті 1 частини першої статті 3 КАС України;

визначення видів публічних правовідносин (управлінські правовідносини та правовідносини, пов'язані з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень), зазначених у частині першій статті 17 КАС України;

встановлення переліку публічно-правових спорів, що підпадають під юрисдикцію адміністративних судів (частина друга статті 17 КАС України);

встановлення переліку публічно-правових справ, що не належать до предмета адміністративної юрисдикції (частина третя статті 17 КАС України).

Пунктом 7 частини 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України надано визначення суб'єкта владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Органи державної влади можна класифікувати за наступними критеріями: за способом формування: виборні (Верховна Рада України, Президент України);

призначувані (Конституційний Суд України, Кабінет Міністрів України, Генеральна Прокуратура України, Вища Рада Юстиції, Центральна виборча комісія, Національна Рада з питань телебачення і радіомовлення, місцеві державні адміністрації тощо); місцеві (локальні - Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, місцеві суди).

Пунктом 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу Адміністративного Судочинства України визначено поняття терміну «суб»єкт владних повноважень», а саме, таким суб'єктом слід вважати: Президента України (ст. 102 Конституції); орган законодавчої влади, тобто ВР України (ст. 75 Конституції); органи виконавчої влади: КМУ, центральні й місцеві органи виконавчої влади (ст.ст. 113, 118 Конституції, ЗУ «Про Кабінет Міністрів України», ЗУ «Про місцеві державні адміністрації»); органи судової влади (ст. 124 Конституції, закони України «Про Конституційний Суд України», «Про судоустрій України»).

Таким чином, з"ясувавши характер спірних правовідносин, перевіривши доводи позовної заяви ОСОБА_1, суд приходить до висновку про те, що відповідач по справі - Печерський районний суд м. Києва є суб»єктом владних повноважень, вимоги позову про визнання дій/бездіяльності посадових осіб Печерського районного суду м. Києва протиправними та зобов»язання вчинити їх певні дії повинен вирішуватися в порядку адміністративного судочинства, оскільки з їх змісту вбачається публічно-правовий спір.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 105,106 КАС України, п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження за його позовною заявою до Печерського районного суду м. Києва про визнання дій/бездіяльності посадових осіб Печерського районного суду м. Києва протиправними та відшкодування завданої шкоди.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом пяти днів з дня її отримання.

Суддя