Номер провадження 22-ц/788/140/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріадна Суми ЛТД» - адвоката ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріадна Суми ЛТД» про визнання угоди недійсною та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 08 серпня 1997 року до 28 жовтня 2009 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, під час якого ними був придбаний житловий будинок разом із земельною ділянкою площею 0,0474 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовані за адресою: м. Суми, вул. Л. Українки, будинок №7. Вказував, що спірний будинок є спільним сумісним майном подружжя і був переданий його дружиною без його згоди в статутний капітал ТОВ «Аріадна Суми ЛТД» тому, уточнивши свої вимоги (том 1, а.с. 89), просив визнати недійсною угоду, укладену між ОСОБА_5 та ТОВ «Аріадна Суми ЛТД», зафіксовану в протоколі загальних зборів від 07 травня 2010 року та зареєстровану 13 травня 2010 року державним реєстратором виконкому Сумської міської ради Сумської області ОСОБА_6 за № 0007739 про внесок до статутного капіталу ТОВ «Аріадна Суми ЛТД» житлового будинку №7 по вул. Лесі Українки у м. Суми та визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: м. Суми, вул. Л.Українки, 7.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсною угоду, укладену між ОСОБА_5 та ТОВ «Аріадна Суми ЛТД», зафіксовану в протоколі загальних зборів від 07 травня 2010 року та зареєстровану 13 травня 2010 року державним реєстратором виконкому Сумської міської ради Сумської області ОСОБА_6 за № 0007739 про внесок до статутного капіталу ТОВ «Аріадна Суми ЛТД» житлового будинку №7 по вул. Лесі Українки у м. Суми.

Визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: м. Суми, вул. Л.Українки, 7 за ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_5 та ТОВ «Аріадна Суми ЛТД» на користь ОСОБА_4 судовий збір, по 932,50 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Аріадна Суми ЛТД» - адвокат ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

При цьому зазначає, що угода, яку суд визнав недійсною, між ОСОБА_5 та ТОВ «Аріадна Суми ЛТД» не укладалась, відбувся лише акт відчуження. При відчуженні майна, ОСОБА_5 мала довіреність від ОСОБА_4 та була уповноважена діяти від його імені. Доводить, що ТОВ «Аріадна Суми ЛТД» правомірно набуло право власності на спірне майно і відсутні підстави для визнання права власності на 1/2 частину цього майна за позивачем. Вказує, що суд взяв до уваги лише докази, на які посилався позивач. При цьому не надав оцінку доказам відповідачів. Крім того, суд безпідставно послався на докази, які містяться в матеріалах інших справ.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ТОВ «Аріадна Суми ЛТД» - адвоката ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, позивача ОСОБА_4 та його представника адвоката ОСОБА_7, які проти скарги заперечували, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищевказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 04 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8, придбали житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: у м. Суми по вулиці Лесі Українки, № 7, вартістю 362896 грн., розташований на приватизованій земельній ділянці. Право власності на вказаний будинок зареєстровано за ОСОБА_5 04 вересня 2008 року (частка 1/1), що підтверджується довідкою КП Сумське МБТІ (том 1, а.с. 7-8, 107-108).

Як вбачається зі Статуту ТОВ «Аріадна Суми ЛТД», затвердженого загальними зборами засновників, протокол від 07 травня 2010 року, його засновками є ОСОБА_9 та ОСОБА_5 Відповідач ОСОБА_5 внесла в статутний капітал товариства житловий будинок, розташований в м. Суми, вул. Лесі Українки, № 7, належний їй на підставі договору купівлі-продажу від 04 вересня 2009 року та автомобіль Chevrolet Evanda 2005 року, державний номер НОМЕР_1, належний на підставі договору купівлі-продажу ЦТБ 000679 від 13 березня 2007 року (п. 7.1.2 Статуту). Відповідно до п 3.1 Статуту, Товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність, з дня підписання акта приймання-передачі; внесеного до статутного капіталу, з дня державної реєстрації товариства. Державна реєстрація статуту здійснена 11 травня 2010 року (том 1, а.с. 110-121).

Відповідно до протоколу № 1 від 07 травня 2010 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 створили ТОВ «Аріадна Суми ЛТД» та сформували статутний капітал, 10% якого складається з внеску ОСОБА_9 та 90% - з внеску ОСОБА_5, яка передала в статутний капітал товариства житловий будинок, розташований за адресою м. Суми, вул. Лесі Українки, № 7 та автомобіль Chevrolet Evanda 2005 року, державний номер НОМЕР_1 (том 1, а.с. 190-191).

Згідно з актом прийому-передачі від 20 травня 2010 року, ОСОБА_5 передала вказане майно ТОВ «Аріадна Суми ЛТД» (том 1, а.с. 192).

Отже, право власності на спірний обєкт нерухомості належить ТОВ «Аріадна Суми ЛТД» і, згідно зі Статутом товариства, є його статутним капіталом.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи від 13 травня 2010 року, місцезнаходженням товариства є м. Суми, вул. Л. Українки, будинок № 7 (том 1, а.с. 188).

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що спірний житловий будинок є спільним майном подружжя, яке ОСОБА_5 відчужила без згоди чоловіка з метою уникнення його поділу та визнання права власності на його частину за колишнім чоловіком.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що спірний жилий будинок придбаний 04 вересня 2008 року, тобто під час перебування сторін у справі у зареєстрованому шлюбі.

Після розірвання шлюбу, згідно з рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 жовтня 2009 року (том 1, а.с. 7-8), ОСОБА_5, як учасник ТОВ «Аріадна Суми ЛТД», у травні 2010 року внесла зазначений вище будинок до статутного капіталу цього товариства, про що був складений відповідний акт прийому-передачі від 20 травня 2010 року (том 1, а.с. 192).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

З рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 у справі № 17-рп/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 61 СК слідує, що приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий обєкт права власності спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності, а тому статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є обєктом їх спільної сумісної власності.

З урахуванням наведеного, нажитий ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за час шлюбу спірний жилий будинок з моменту його придбання був обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Проте, з аналізу норм статей 113, 115 ЦК України та статей 1, 12 Закону України «Про господарські товариства» слідує, що товариство з обмеженою відповідальністю є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного капіталу.

Це витікає і з постанови Верховного Суду України від 03 липня 2013 року, прийнятої в порядку глави 3 розділу V ЦПК України у справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11, ТОВ «Сумське АТП-15927», ОСОБА_12, ОСОБА_13 про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі, у якій зазначено, що з моменту внесення грошових коштів подружжя до статутного капіталу господарського товариства, вони є власністю самого товариства і втрачають ознаки обєкта права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, у пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», теж розяснено, що вклад до статутного фонду господарського товариства не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи зі змісту ч. ч. 2, 3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сімї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України, інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

Отже право на компенсацію вартості частки у майні господарського товариства виникає в іншого подружжя лише в тому разі, коли це майно, будучи набутим за час шлюбу, було використане одним з них всупереч волі іншого саме для внесення вкладу до статутного капіталу.

Таким чином, у разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду господарського товариства, учасником якого є один із подружжя, майно переходить у приватну власність цього товариства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується у право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна у разі поділу майна подружжя (а не праві власності на саме майно) або праві вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-79цс13, від 19 лютого 2014 року № 6-5 цс 14, від 03 червня 2015 року №6-38 цс 15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з внесенням спірного майна до статутного фонду господарського товариства, жилий будинок перестав бути обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому за позивачем не може бути визнане право власності на 1/2 його частину.

Проте, позивач не позбавлений можливості скористатися правом на компенсацію вартості його частки у спірному майні у встановленому законом порядку.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та безпідставно ухвалив рішення, яким визнав за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: м. Суми, вул. Лесі Українки, № 7.

Щодо вирішення позовної вимоги про визнання недійсною угоди, укладеної між ОСОБА_5 та ТОВ «Аріадна Суми ЛТД» про внесок до статутного капіталу ТОВ «Аріадна Суми ЛТД» житлового будинку № 7 по вул. Лесі Українки у м. Суми, то колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Разом із тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого, недійсним.

Позивачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні належні докази того, що ОСОБА_5 та ТОВ «Аріадна Суми ЛТД» діяли недобросовісно.

Крім того, в даному випадку між ОСОБА_5 та ТОВ «Аріадна Суми ЛТД» не було укладено жодної угоди про відчуження спірного майна. Жилий будинок № 7 по вул. Лесі Українки у м. Суми був внесений до статутного капіталу товариства в порядку реалізації ОСОБА_5 свого права, як учасника товариства.

З матеріалів справи вбачається, що передача майна до статутного капіталу товариства здійснювалась на підставі довіреності ОСОБА_4 від 06 жовтня 2008 року, за якою ОСОБА_5 мала право представляти його інтереси в усіх державних, громадських, адміністративних, кооперативних, приватних органах та інших (том 1, а.с. 183). Отже, при передачі спірного нерухомого майна вона діяла в інтересах останнього. Доказів протилежного позивачем суду не надано.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, належить стягнути з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Аріадна Суми ЛТД» 1925 грн. компенсації судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч.1 ст. 307, п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріадна Суми ЛТД» - адвоката ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2016 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріадна Суми ЛТД» про визнання угоди недійсною та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріадна Суми ЛТД» 1925 грн. компенсації судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді