печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2017 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Москаленко К.О.,

при секретарі Ольховській М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Національного банку України про повернення коштів, відшкодування матеріальних збитків, матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними діями Держави Україна,-

В С Т А Н О В И В :

19.07.2016 позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Держави України в особі Національного банку України, просить, серед іншого, стягнути з Держави України в особі Національного банку України на свою користь грошові кошти в розмірі 24836,45 Євро, упущену вигоду в розмірі 2080 Євро, моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. та зобов'язати Державу України в особі Національного банку України вибачитись перед позивачем за вчинені незаконні дії та бездіяльність від імені Держави.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що він є вкладником в ПАТ «Банк Фінанси та Кредит». Станом на 17.09.2015 сума його вкладу складає 24836,45 Євро. 31.08.2015 та 17.12.2015 позивач звертався до ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» із заявами про повернення належних йому грошових коштів. Разом з тим, вказані заяви залишились невиконаними. 17.09.2015 постановою правління НБУ №612 було прийнято рішення «Про віднесення ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних. 17.09.2015 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». 18.12.2105 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято Рішення №230 «Про початок процедури ліквідації АТ«Банк Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку. Вважає, що вищевказаними діями Держави в особі Національного банку України позивачу завдана матеріальна шкода у вигляді неповернутої суми вкладу в розмірі 24836,45 Євро, матеріальні збитки (упущена вигода) в розмірі 2080 Євро та моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях і яку він оцінює в 100 000 грн.

У судовому засіданні позивача позов підтримав, посилаючись на викладені в позові обставини та доводи, просив позов задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, заперечив проти задоволення позову. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначив про відсутність жодних доказів того, що внаслідок бездіяльності Національного банку України порушені права позивача на отримання коштів за договором банківського вкладу, а тому твердження позивача про заподіяння Національним банком України матеріальної шкоди та моральної шкоди позивачу, є безпідставними та необґрунтованими.

Суд, заслухавши пояснення позивача, думку представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами шляхом дослідження, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 17.09.2015 постановою правління НБУ №612 було прийнято рішення «Про віднесення ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних.

17.09.2015 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

18.12.2105 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято Рішення №230 «Про початок процедури ліквідації АТ«Банк Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». (далі-Закон)

Відповідно до ч.3 ст. 1 Закону відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до п.16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п.6 ст.2 цього Закону ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Частиною 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено право кредиторів на заявлення уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Згідно зі ст. 26 вказаного Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

За змістом ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на вчинення відповідачем протиправних дій щодо неповернення позивачу належних йому на праві власності грошових коштів в розмірі 24836,45 Євро, внесених на рахунок ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», внаслідок чого останньому заподіяна матеріальна та моральна шкода.

Разом із тим, суд не може погодитись з заявленими вимогами, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України є центральним банком України, особливим органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Статтею 7 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що здійснення банківського регулювання та нагляду віднесено до компетенції Національного банку України.

Статтею 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено право Національного банку України, у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу.

Віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а також відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку є заходами впливу в розумінні ст.77 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.92 м.Київ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», обов'язковими підставами відшкодування матеріальної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У відповідності до ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до норм цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, суд вважає відсутніми згідно ст.ст. 1166, 1167, ст.1173 ЦК України підстави для відшкодування шкоди позивачу, оскільки виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, позивачем не надано доказів завдання позивачу матеріальної шкоди при здійсненні управлінських повноважень Національного банку України, зокрема: доказів наявності майнової шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні. Крім того, розмір матеріальної та моральної шкоди необґрунтований та недоведений.

За вказаних обставин, судом не встановлено порушення відповідачем прав позивача, а тому відсутні підстави згідно ст.22, ст. 1166, ст. 1173 ЦК України для відшкодування матеріальної шкоди в розмірі в розмірі 24 836,45 Євро та упущеної вигоди в розмірі 2080 Євро.

Оскільки порушення відповідачем прав позивача судом не встановлено, відсутні підстави згідно ст. 1167 ЦК України для відшкодування моральної шкоди у загальному розмірі 100 000 грн.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позов безпідставним та необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 26, 36, 45 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст.3, 6, 15,16, 1166, 1167, 1173 ЦК України, ст.ст. 6, 10-11, 57-60, ст.208, ч.1-3 ст.209, ст.ст.212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Національного банку України про повернення коштів, відшкодування матеріальних збитків, матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними діями Держави Україна - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Печерського

районного суду міста Києва К.О. Москаленко