У Х В А Л А

28 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на частину нерухомого майна, за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування після померлого власника, встановлення факту окремого проживання подружжя, встановлення факту перебування на утриманні,

в с т а н о в и л а :

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області рішенням від 31 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив: визнав за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку виділу частки із спільної сумісної власності подружжя, що набуте за час шлюбу з ОСОБА_8; вирішив питання розподілу судових витрат; відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6,

ОСОБА_7

Апеляційний суд Кіровоградської області 29 жовтня 2015 року рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 31 липня 2015 року скасував в частині вирішення первісного позову і розподілу судових витрат та ухвалив в цій частині нове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 9 листопада 2016 року відхилила касаційну скаргу ОСОБА_4, рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2015 року залишила без змін.

9 лютого 2017 року до Верховного Суду України звернулася ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвалених у справі судових рішень з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 57, 60, 61 Сімейного кодексу України (далі − СК України), статей 22, 24 Кодексу про шлюб та сім᾽ю України (далі − КпШС України), статті 244 Цивільного кодексу Української РСР (далі − ЦК УРСР), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах зазначених норм матеріального права.

Обґрунтовуючи свої доводи заявниця надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня, 20 липня, 26 вересня 2016 року та постанову Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції, з яким погодився й суд касаційної інстанції, дійшов висновку про те, що спірна квартира не може бути визнана об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, оскільки придбана за кошти матері колишнього чоловіка ОСОБА_8 - ОСОБА_6; позивачка не надала належних доказів, що джерелом набуття квартири були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У наданих для порівняння ухвалах Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- погодився з висновками суду апеляційної інстанції, який визнав спірну частину житлового будинку спільним сумісним майном подружжя та визнав за сторонами право власності в рівних частинах в порядку поділу майна, зазначивши, що відповідач не надав належних доказів, що спірна частина будинку була придбана в особисту власність (ухвала від 15 червня 2016 року №6-636/2315/15-ц);

- залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій, які дійшли висновку, що спірна квартира в силу вимог статті 22 КпШС України є спільним сумісним майном подружжя; оскільки позивачами заявлені вимоги щодо розміру їх частки у спадщині на Ѕ її частини, апеляційний суд визнав за ними право власності в порядку спадкування за законом на спірне майно (ухвала від 20 липня 2016 року №6-490/6279/15-ц);

- погодився з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, які установивши, що спірна квартира є спільною власністю подружжя, задовольнили позовні вимоги про визнання права власності на частину спірної квартири та на частину спірного майна в порядку спадкування за законом та зустрічні позовні вимоги про визнання права власності на частину спірного майна в порядку спадкування за законом (ухвала від

26 вересня 2016 року №6-158/553/15-ц).

У справах, в яких постановлено зазначені ухвали, та у справі про перегляд якої подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права у подібних правовідносинах.

У постанові від 14 вересня 2016 року (№6-539цс16) прийнятій у справі про поділ майна подружжя та стягнення коштів, Верховний Суд України дійшов висновку про те, що в подружжя, крім права спільної сумісної власності на придбаний за рахунок позичених грошових коштів жилий будинок, внаслідок укладення договорів позики виникає також і зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, та що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Висновок суду касаційної інстанції в ухвалі, яку просить переглянути заявниця, не суперечить правовому висновку, викладеному у зазначеній постанові Верховного Суду України, оскільки в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року та у справі, за результатами перегляду якої Верховним Судом України прийнято надану для порівняння постанову, наявні різні фактичні обставини.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на частину нерухомого майна, за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування після померлого власника, встановлення факту окремого проживання подружжя, встановлення факту перебування на утриманні за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко