Ухвала

іменем україни

01 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 008-2008-1661, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 31 595 швейцарських франків строком до 10 травня 2038 року зі сплатою 9,95 % річних за користування коштами. У цей самий день між тими самими сторонами укладено кредитний договір № 008-2008-1662, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 25 499 швейцарських франків, строком до 10 травня 2028 року зі сплатою 11,45 % річних. На забезпечення виконання взятих ОСОБА_3 за вищевказаними кредитними договорами зобов'язань 26 травня 2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_4 укладено договори поруки № № 008-2008-1661-Р та 008-2008-1662-Р, якими останній зобов'язався відповідати за зобов'язаннями позичальника за вищевказаними кредитними договорами. Проте позичальник порушив взяті за кредитними договорами зобов'язання щодо своєчасної сплати кредитних коштів, що призвело до утворення заборгованості. Так, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2013 року задоволено повністю позов ПАТ «Універсал Банк», стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість за кредитними договорами від 26 травня 2008 року № № 008-2008-1661 та 008-2008-1662 у сумі 580 660 грн 41 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,1506 га по АДРЕСА_1. Вказаним рішенням стягнуто заборгованість за тілом кредиту, нараховані включно до 16 травня 2013 року проценти та підвищені проценти. На теперішній час рішення суду не виконано.

У зв'язку з невиконанням відповідачами вищевказаного рішення суду позивач просив на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з відповідачів заборгованість у вигляді інфляційних втрат у розмірі 418 075 грн 50 коп. та 35 269 грн 15 коп. - 3 % річних.

Крім того, із 17 травня 2013 року по 27 травня 2015 року утворилася заборгованість зі сплати процентів за обома договорами, а саме: за кредитним договором № 008-2008-1661 у сумі 6 024,27 швейцарських франків, із яких: проценти - 5 584,29 швейцарських франків, підвищені проценти - 439,98 швейцарських франків; за кредитним договором № 008-2008-1662 у сумі 5 254,25 швейцарських франків, із яких: проценти - 4 661,72 швейцарських франків, підвищені проценти - 592,53 швейцарських франків.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року задоволено частково апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк», скасовано рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_3 3 % річних та інфляційних втрат та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» 35 316 грн 88 коп. - 3 % річних від прострочення виконання грошового зобов'язання та 442 463 грн 23 коп. - інфляційні втрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте рішення апеляційного суду не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до позичальника ОСОБА_3 про стягнення процентів, суд першої інстанції виходив із наявності підстав, передбачених ч. ч. 2-4 ст. 267 ЦК України, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом, враховуючи направлення банком 27 квітня 2010 року досудової вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитом протягом 30 днів з моменту отримання вимоги, яку відповідачі отримали 29 квітня 2010 року, таким чином, банк змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором, а з цим позовом звернувся у червні 2015 року, тобто з пропущенням строку позовної давності, установленого ст. 257 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до позичальника ОСОБА_3 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог, зазначивши, що скасовано рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області про стягнення з відповідачів заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до поручителя ОСОБА_4, суд першої інстанції, керуючись ч. 3 ст. 61 ЦПК України, виходив із того, що під час розгляду іншої справи установлено факт припинення поруки ОСОБА_4 за відповідним договором, тому відсутні правові підстави для стягнення з нього заборгованості за процентами, 3 % річних та інфляційних втрат.

Проте із вказаними висновками суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до позичальника ОСОБА_3 не погодився апеляційний суд та, переглядаючи справу в апеляційному порядку, виходив із того, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2013 року достроково стягнуто всю кредитну заборгованість, тому строк договорів закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини. У зв'язку з цим апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки ухвалено судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитними договорами, то нарахування відсотків за користування кредитом поза строком дії кредитних договорів законом не передбачено.

Так, установивши, що станом на час розгляду справи в суді не виконано рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2013 року, яке набрало законної сили, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договорами у сумі 580 660 грн 41 коп. та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, для стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» 3 % річних від простроченої суми за період із 18 травня 2013 року по 27 травня 2015 року у сумі 35 316 грн 88 коп.

Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» інфляційних втрат за період із 18 травня 2013 року по 18 червня 2015 року у сумі 442 463 грн 23 коп. на підставі ст. 625 ЦК України, оскільки рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2013 року сума, яку повинен був сплатити відповідач позивачу, була визначена саме в національній валюті - гривні, тому ця сума підлягає індексації.

Однак такі висновки є помилковими виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом установлено, що 26 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 008-2008-1661, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 31 595,00 швейцарських франків строком до 10 травня 2038 року зі сплатою 9,95 % річних. Додатком № 2 до даного договору затверджено графік платежів.

У цей самий день між тими самими сторонами укладено кредитний договір № 008-2008-1662, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 25 499,00 швейцарських франків, строком до 10 травня 2028 року зі сплатою 11,45 % річних. Додатком № 2 до договору затверджено графік платежів.

Повернення коштів згідно з п. 2.4 кредитних договорів повинно здійснюватися шляхом внесення позичальником щомісячних платежів за кредитом і відсотками відповідно до графіків платежів, які є невід'ємною частиною договору.

Згідно з п. 5. 2. 5 кредитних договорів у випадку прострочення сплати чергових платежів позичальник зобов'язаний на вимогу банку погасити кредит достроково в повному обсязі протягом місяця з дня отримання такої вимоги.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитними договорами 26 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладено договори поруки № № 008-2008-1661-Р та 008-2008-1662-Р, якими останній зобов'язався відповідати за зобов'язаннями позичальника за відповідними кредитними договорами.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2013 року позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено; стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитними договорами від 26 травня 2008 року № № 008-2008-1661 та 008-2008-1662 у сумі 580 660 грн 41 коп.; у рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,1506 га по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 03 жовтня 2013 року скасовано рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2013 року у частині стягнення заборгованості за кредитними договорами та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову; у частині звернення стягнення на предмет іпотеки - змінено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року скасовано рішення апеляційного суду Київської області від 03 жовтня 2013 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 27 травня 2014 року залишено без змін рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2013 року у частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитними договорами в сумі 580 660 грн 41 коп. та звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості.

Установлено, що рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2013 року боржником ОСОБА_3 не виконано.

У позовній заяві ПАТ «Універсал Банк» просило, зокрема, на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з відповідачів заборгованість у вигляді інфляційних втрат у розмірі 418 075 грн 50 коп. та 35 269 грн 15 коп. - 3 % річних.

Однак, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» 35 316 грн 88 коп. - 3 % річних від прострочення виконання грошового зобов'язання та 442 463 грн 23 коп. - інфляційні втрати, апеляційний суд тим самим усупереч вимогам ст. ст. 11, 303, 304 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог, яких позивач під час розгляду справи не збільшував, що вбачається зі справи, тому доводи касаційної скарги у цій частині є обґрунтованими.

Стосовно доводів касаційної скарги щодо застосування ст. 625 ЦК України колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Грошові зобов'язання охоплюють усі сфери суспільного життя і виникають насамперед у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов'язанням.

Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, відповідно до ч. 9 якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 входить до розділу I«Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, а згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

За таких обставин помилковим є висновок апеляційного суду про задоволення позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» у частині стягнення з ОСОБА_3 442 463 грн 23 коп. інфляційних втрат, адже предметом кредитних договорів була іноземна валюта - швейцарські франки, еквівалент яких у національній валюті України стягнуто вищевказаним рішенням суду, яке на теперішній час не виконано.

Оскільки суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 11, 212-215, 303, 304, 316 ЦПК України не дотримався норм процесуального права, вийшовши за межі заявлених позовних вимог, а також у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак