Провадження №6/751/12/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року м.Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді Цибенко І. В.

при секретарі Крохмальна Л. В.

з участю представника заявника ОСОБА_1

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Чернігові в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Всеукраїнській фінансовий союз від 20.05.2014 у справі № 1183-2/239/14 за позовом Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою та уточненою заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 20.05.2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та поновлення пропущеного строку для звернення до суду з даною заявою (а.с.1-10, 111-119). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 20.05.2014 року рішенням третейського суду з нього як з поручителя згідно договору поруки від № SMERS00693/2 від 28.02.2008 року стягнуто заборгованість за договором про надання траншу № SMЕ0011322 від 21.04.2008 р. укладеним між ПАТ "Альфа-банк" та ОСОБА_2 Проте рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» він отримав лише 29.10.2016 року, оскільки судова кореспонденція банком направлялась за адресою його реєстрації, але за якою він фактично не проживає з 2012 року, хоча він і повідомляв про зміну місця проживання, про існування такого рішення дізнався вже на стадії його виконання, а тому просить поновити строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду. Зазначає, що рішення третейського суду, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» , а тому дана справа не підвідомча третейському суду відповідно до ст. 6 Закону України «Про третейські суди»; крім того вказує, що рішення третейського суду ухвалене в правовідносинах щодо проведення розрахунку за укладеним резидентом, ОСОБА_2, кредитним договором, предметом якого була іноземна валюта долари США, тому даний спір не міг розглядатись третейським судом. Вказує, що третейське застереження є недійсним, оскільки не відповідає встановленим законодавством вимогам щодо правомірності передачі спору на розгляд до третейського суду, не дотримано форми та змісту третейської угоди. Вважає, що його порука припинена, оскільки 04.07.2008 року до договору про надання траншу були внесені зміни, а саме відбулась зміна процентної ставки, у звязку з чим збільшився обсяг відповідальності ОСОБА_3, але згоду на таке підвищення він не надавав. Таким чином вважає, що зазначені обставини є підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Представник заявника в судовому засіданні уточнену заяву підтримав, просив задовольнити. Посилався на обставини викладені у заяві.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву ОСОБА_2 підтримала.

Представник заінтересованої особи ПАТ «Альфа-Банк» судове засідання не зявився, про день та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Суд визнав можливим розглянути справу у відсутності представника ПАТ «Альфа-Банк»

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, матеріали третейської справи № 118-2/239/14, суд вважає, що строк звернення із заявою про скасування рішення третейського суду ОСОБА_3 слід поновити, а заяву про скасування рішення третейського суду задовольнити. При цьому суд виходить з наступного:

Постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий» союз 20.05.2014 року суддею Веремій Т.М. по справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу було прийнято рішення, згідно якого позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» були задоволенні в повному обсязі, стягнуто з відповідачів солідарно на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за договором про надання траншу у сумі: 367 573,59 грн. - за кредитом, 20 987,73 грн. за відсотками, судові витрати по сплаті третейського збору в сумі 400 грн. (а.с.96-101 даної справи, а.с.73-75 третейської справи).

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про третейські суди», рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених даним Законом.

Зокрема, рішення третейського суду може бути оскаржено сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ. Заяву про скасування рішення третейського суду може бути подано до компетентного суду протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При вирішенні питання про дотримання ОСОБА_3 строків, передбачених ст. 51 Закону України «Про третейські суди», суд враховує, що як наголосив Європейський суд з прав людини у справі Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії, сторони повинні мати можливість скористатися правом на вчинення позову з того моменту, коли вони ознайомилися із рішенням, що покладають на них обовязки або можуть порушувати їхні законні права чи інтереси. Як засіб спілкування між органами та сторонами, вручення рішення створює можливість для сторін знайомитись з рішенням та підставами для нього, таким чином надаючи їм змогу оскаржити його, якщо вони вважатимуть це за доцільне.

Рішення третейського суду було винесено 20.05.2014 року, в матеріалах третейської справи наявне зворотне поштове повідомлення про отримання ОСОБА_3 копії рішення третейського суду 27.05.2014 року за адресою: м. Запоріжжя, вул. Деповська, буд. 108 (а.с.78 третейської справи), проте матеріалами справи доведено, що заявник за даною адресою не проживав, тому не міг отримати копію рішення третейського суду. Так згідно акту від вересня 2016 року (а.с. 16 даної справи) ОСОБА_3 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Деповська, буд. 108 не проживає з вересня 2013 року. Відповідно до довідки Підгірненської сільської ради № 661 від 12.09.2016 року (а.с. 17 даної справи) ОСОБА_3 фактично проживає з 2012 року, але не зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. З витягу з реєстру поштових пересилань (а.с. 105 даної справи) вбачається, що ОСОБА_3 отримав оскаржуване рішення 29.10.2017 року за адресою свого фактичного проживання, що підтверджується супровідним листом та конвертом (а.с. 102-104 даної справи). Враховуючи, що заява про скасування рішення була подана до суду 27.10.2016 (а.с.1 даної справи), після того, як заявник дізнався про існування даного рішення, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, тому виходячи з положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 55 Конституції України, суд вважає, що строк звернення до суду пропущений з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

Дослідивши матеріали справи, матеріали справи Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» № 1183-2/39/14-5/77/14, судом встановлено, що 28.02.2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено рамкову угоду № SMERS00693, а 21.04.2008 року договір про надання траншу № SME0011322, згідно умов якого ПАТ «Альфа-Банк» надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 40 000 доларів США на строк 178 місяців зі сплатою процентів в розмірі 14,5 % річних, кредит надавався для придбання нерухомого майна з метою його подальшого використання у підприємницькій діяльності. 30.08.2012 року було укладено додаткову угоду до договору про надання траншу, в розділі 11 якої сторони передбачили третейське застереження (а.с.7-16 третейської справи), яке третейською угодою про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з кредитним договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами, з питань виконання, зміни, розірвання ними кредитного договору відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" у відповідності до його Регламенту.

Також, в матеріалах третейської справи міститься копія договору поруки № SMERS00693/2 від 28.02.2008 укладений з ОСОБА_3, яким забезпечено вищевказані рамкову угоду та договір траншу (а.с. 22 третейської справи).

За змістом статей 1, 2, 6 Закону України "Про третейські суди" підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом.

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом за укладеним резидентами кредитним договором була іноземна валюта- долари США.

Відповідно до статті 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Порядок здійснення на території України розрахунків в іноземній валюті регулюється Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Цей закон установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ в регулюванні валютних операцій, права й обовязки субєктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Норми цього закону, спрямовані на регулювання порядку проведення розрахунків іноземною валютою, носять імперативний характер, вони вкрай обмежують свободу резидентів при здійсненні таких розрахунків.

Верховний Суд України у постанові від 21.10.2015 року у справі №6-831цс14 дійшов правового висновку, що норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб забезпечення стабільності української грошової одиниці гривні. Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку третейськими судами.

Висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21.10.2015 року у справі №6-831цс14, у відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що справа, у якій було прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону, а отже відповідно до пункту 1 ч. 1 ст.389-5 ЦПК України, пункту 1 ч. 3 ст.51 Закону України "Про третейські суди" є підставою для скасування рішення третейського суду.

Керуючись ст.ст. 10,11, 197, 209, 218, 389-1, 389-4- 389-6, 293 ЦПК України, «Законом України про третейські суди», суд,-

Ухвалив:

Поновити ОСОБА_3 строк на подання заяви про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Всеукраїнській фінансовий союз від 20.05.2014 у справі № 1183-2/239/14 .

Заяву ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Всеукраїнській фінансовий союз від 20.05.2014 у справі № 1183-2/239/14 за позовом Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Всеукраїнській фінансовий союз від 20.05.2014 у справі № 1183-2/239/14 за позовом Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості .

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 275 грн. 61 коп.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд м. Чернігова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час її проголошення - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя І. В. Цибенко