Справа №591/3738/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кривцова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/84/17 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Рибалки В. Г. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 жовтня 2016 року

у справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Харківський» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за отримані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, 3 % річних та інфляційних збитків,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 жовтня 2016 року позов ОСББ «Харківський» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСББ «Харківський» заборгованість за отримані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 2244,68 грн., 3 % річних у сумі 144,67 грн., інфляційні збитки в сумі 682,34 грн., судовий збір у сумі 1378 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідачки, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з'ясування обставин справи, невірну оцінку доказам у справі, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції належним чином не повідомляв відповідачку про час та дату судових засідань по справі, тому вона була позбавлена можливості подати заперечення на позов. Не погоджується з висновком суду, що оплата за надані послуги частково здійснювалась з травня 2012 року по лютий 2016 року, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що за вказаний період відповідачка не сплачувала кошти, а оплата у листопаді 2015 року - лютому 2016 року є нарахованою субсидією. Вважає, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідачки ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника позивача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанцій правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована у АДРЕСА_1, власником якої вона є (а.с. 13, 18).

З протоколу зборів мешканців будинку розташованого по АДРЕСА_1 вбачається, що 03 серпня 2007 року прийнято рішення про створення ОСББ «Харківський», обрано його голову та затверджено статут. Визначено основні напрямки діяльності ОСББ: утримання будинку у належному технічному і санітарному стані, забезпечення сприяння членами об'єднання в отриманні комунальних послуг належної якості, своєчасність плати мешканцями внесків за житлово-комунальні послуги (а.с. 38 - 40).

27 вересня 2007 року Виконавчим комітетом Сумської міської ради зареєстровано юридичну особу ОСББ «Харківський», що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію (а.с. 5).

Рішенням Сумської міської ради від 23 грудня 2009 року надано згоду на передачу на баланс ОСББ «Харківський» вказаного житлового будинку (а.с. 6).

З рішення загальних зборів ОСББ від 06 травня 2010 року вбачається, що Управлінням ЖКГ м. Суми 26 квітня 2010 року затверджено акт передачі - прийняття будинку по АДРЕСА_1 на баланс ОСББ «Харківський». Згідно з п. 3 рішення загальних зборів встановлений тариф на послуги з обслуговування будинку та утримання прибудинкової території у розмірі 1,11 грн. за 1 кв.м. загальної площі (а.с. 7).

З договорів укладеними між ОСББ «Харківський», як замовником, та іншими організаціями, як виконавцями або підрядниками, актів здачі - прийняття робіт (надання послуг), рахунками на оплату послуг вбачається, що позивачем було забезпечено мешканців будинку послугами з технічного обслуговування та поточного ремонту ліфтів і системи ОДС, ремонту і обслуговування будинку та прибудинкової території (прибирання, послуги аварійної бригади, аварійно - сантехнічні роботи, аварійно електро-технічні роботи, теслярські роботи, очистка та ремонт (заміна) покрівлі, експлуатаційне та технічне обслуговування електричних плит тощо) (а.с. 8, 43 - 60).

Згідно з розрахунком заборгованості з утримання житлового будинку і споруд та прибудинкової території борг відповідачки за надані послуги за період з травня 2012 року по 01 березня 2016 року складає 2244,68 грн. (а.с. 9 - 10).

Доказів того, що послуги надавались неналежної якості та не в повних обсягах, а також доказів на спростування розміру заборгованості, відповідачем суду не надано.

Судовим наказом Зарічного районного суду м. Суми від 31 березня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСББ «Харківський» заборгованість за отримані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 3071,69 грн. (а.с. 16).

Ухвалою цього ж суду від 15 червня 2016 року вказаний судовий наказ скасовано (а.с. 15).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Разом із тим, відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка є споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, які надає позивач, проте в повному обсязі не оплачували їх, а тому стягнув на користь позивача заборгованість з оплати послуг, 3 % річних та інфляційні збитки.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам закону, Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, виходячи з наступних підстав.

Твердження апелянта про те, що місцевий суд належним чином не повідомляв відповідачку про час та дату судових засідань по справі, тому вона була позбавлена можливості подати заперечення на позов, спростовуються матеріалами справи. Зокрема, ОСОБА_3 судом направлялась судова повістка на 28 жовтня 2016 року на адресу її місця реєстрації по АДРЕСА_1, проте вона повернулася неврученою, у зв'язку із закінченням терміну зберігання (а.с. 31). Також, було здійснено виклик відповідачки на вказану дату за місцем її роботи - Сумський НДЕКЦ МВС України (а.с. 28), що підтверджується рекомендованим повідомленням (а.с. 29).

Крім того, інтереси позивачки в суді першої інстанції представляв ОСОБА_4 (а.с. 35), який відповідно до клопотання (а.с. 34) 25 жовтня 2016 року знайомився з матеріалами справи, з журналу судового засідання від 06 жовтня 2016 року (а.с. 23) вбачається, що справа відкладена на 28 жовтня 2016 року. Таким чином, представник відповідачки володів інформацією про відкладення розгляду справи на іншу дату, проте 28 жовтня 2016 року від нього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на інший день, у зв'язку з відрядженням, проте доказів на підтвердження зазначених обставин заявником до клопотання не надано.

Таким чином, позивачка мала можливість скористатись своїми процесуальними правами особисто або через свого представника, зокрема, брати участь у судових засіданнях, знайомитися з матеріалами справи, подавати докази, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення, заперечення проти позову тощо.

Доводи апелянта про те, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог не є підставою для скасування рішення суду.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, без заяви сторони, зробленою до винесення судом рішення у спорі, позовна давність застосовуватися не може.

Отже, позивачка або її представник мали можливість звернутись із заявою про застосування позовної давності до місцевого суду до винесення ним рішення, проте вони не скористались таким правом, тому апеляційний суд позбавлений можливості застосувати наслідки спливу позовної давності до даних правовідносин, що узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові № 6-738цс15 від 24 червня 2015 року.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: