Справа №: 272/74/17
Провадження № 2/272/197/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Брагіна В.І.

при секретарі Ахановій О.В.

з участю позивача ОСОБА_1,представника позивача ОСОБА_2розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Андрушівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,суд,-

встановив :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначила, що з 1992 року вона разом зі своєю сімєю проживає у житловому будинку № 7 по вул. Жовтневый в м. Андрушівка,я кий вона з смєю заселилася відповідно до ордера, виданого на підставі рішення виконкому Андрушівської міської ради від 23.03.1992 року № 54.На даний час вона добросовісно та безпосередньо володіє та відкрито користується даним нерухомим майном : доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт.Однак, відповідно до довідки БТІ житловий будинок № 7 по вул. Жовтнева в м. Андрушівка зареєстрований по праву особистої власності за ОСОБА_3,померлим 01.01.1996 року.Особи, які б претендували на дане майно відсутні. Відповідно до ст.335 ЦК України відповідачем є Андрушівська міська рада,оскільки власником майна може стати територіальна громада.Вона неодноразово зверталася до Андрушівської міської ради з клопотанням про визнання за нею права власності на дане домоволодіння, оскільки понад 24 років безперервно користаєся ним. Андрушівська міська рада їй відмовила, мотивуючи тим, що на їхньому балансі даний будинок не перебуває.Просила визнати за нею право власності на житловий будинок № 7 по вул. Жовтневый в м.Андрушівка, за набувальною давністю.

Позивач та його представник в судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі,додали,що будинок був куплений колгоспом ім.Шевченко у ОСОБА_4 в 90 роках,але з невідомих причин договір купівлі-продажу не був оформлений належним чином та чому міською радою був виданий ордер їй також не відомо.Додали,що в касу колгоспу ними за вказаний будинок вносилися кошти трьома платежами,але в приходних ордерах бухгалтер колгоспу тільки зазначила призначення платежу за хату,але більш не конкретизувала.В даний час бухгалтер вже померла,тому уточнити,що вона мала на увазі неможливо. Уточнили позовні вимоги,просили визнати за позивачем право власності на жилий будинок з господарськими надмірними спорудами , розташований в м.Андрушівка Житомирської області по вул.Людмили Волошки № 7,оскільки в даний час вулиця Жовтнева переіменована в вулицю ОСОБА_5.

Представник міської ради в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю,пояснила,що згідно архівних даних сім я позивача на обліку громадян,потребуючих поліпшення житлових умов не перебувала. Житловий будинок № 7 по вул. Жовтневій в м. Андрушівка не перебував та не перебуває на балансі Андрушівської міської ради та рахується на даний час за померлим ОСОБА_4 Оскільки архіви за 1992 рік не збереглися,вона не може пояснити чому міськрада видавала позивачу ордер на вселення в спірний будинок. В даний час вулиця Жовтнева переіменована в вулицю ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду,що в 1992 році він працював головою колгоспу ім.Шевченко,де також працювала і позивачка. В 1992 році правлінням колгоспу спільно з профспілковим комітетом було прийнято рішення про купівлю у ОСОБА_4 жилого будинку для сімї позивача. В подальшому цей будинок колгоспом був куплений та наданий для проживання сімї ОСОБА_1. Пояснити,чому договір купівлі-продажу не був оформлений належним чином та чому міською радою був виданий ордер позивачу він за спливом тривалого часу не може.

Вислухавши пояснення сторін,допитавши свідка ОСОБА_6,дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши належність та допустимість доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань :судом встановлено,що житловий будинок № 7 по вул. Жовтневый в м. Андрушівка зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3,померлим 01.01.1996 року (а.с.10,27).Після смерті ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався та спадкова справа не заводилася (а.с.46-47). На підставі рішення виконкому Андрушівської міської ради від 23.03.1992 року № 54 працівнику колгоспу ім..Шевченко - ОСОБА_7 було видано ордер на сімю з 4 чоловік площею 40,4 кв. м. в житловому будинку № 7 по вул. Жовтневый в м. Андрушівка (а.с.28,49).Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 4.10.2005 року ОСОБА_7 було визнано втратившим право користування вищевказаним жилим приміщенням (а.с.13).Згідно технічного паспорту на будинок № 7 по вул. Жовтневый в м. Андрушівка він є одноповерховим,жилою площею 50 кв.м.(а.с.6-9).Згідно довідки Андрушівської міської ради позивач зареєстрована та проживає в вказаному будинку з березня 1992 року по даний час (а.с.11).Згідно відповіді архівного сектору Андрушвскої РДА протоколів зборів в книгах засідань правління колгоспу ім.Шевченко про купівлю колгоспом жилого будинку у ОСОБА_3 та продаж його ОСОБА_7б. не має (а.с.30).Згідно довідки Андрушівської міської ради спірному будинку в 1999 року присвоєний № 7,а згідно розпорядження голови обласної державної адміністрації від 3.06.2016 року вулиця Жовтнева переіменована в вулицю ОСОБА_5(а.с.48).

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України,особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).Ураховуючи положенняпункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно,відкрито безперервно володіє та користується чужим майном - житловим будинком № 7 по вул. Жовтневій в м. Андрушівка понад 10 років і продовжує відкрито користуватися ним,суд визнає за ОСОБА_1 право власності на жилий будинок з господарськими надмірними спорудами , розташований в м.Андрушівка Житомирської області по вул.Людмили Волошки № 7. за набувальною давностю.

Враховуючи клопотання позивача суд понесені нею судові витрати при подаі позову з відповідача на її користь не стягує.

Керуючись ст.344 ЦК України,ст.ст.10,11,60,209,212,214,215 ЦПК України,суд,-

вирішив :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП) право власності на жилий будинок з господарськими надмірними спорудами , розташований в м.Андрушівка Житомирської області по вул.Людмили Волошки № 7.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи,які брали участь у справі,але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:ОСОБА_8