АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

14 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2,

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіпі-Лінк Юкрейн» до ОСОБА_1 про виконання обов'язку прийняти майно з оренди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Тіпі-Лінк Юкрейн» (далі - ТОВ «Тіпі-Лінк Юкрейн», Товариство) звернулося до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначило, що 21 серпня 2014 року між Товариством (орендар) та ОСОБА_1 (орендодавець) було укладено Договір оренди нерухомого майна, за умовами якого орендар прийняв у строкове платне користування жиле приміщення у вигляді трикімнатної квартири.

Посилаючись на те, що 21 серпня 2016 року строк дії договору закінчився, у зв'язку з чим орендар звільнив приміщення, однак згідно умов договору ОСОБА_1 у добровільному порядку не прийняла майно з оренди, просив зобов'язати ОСОБА_1 прийняти від ТОВ «Тіпі-Лінк Юкрейн» з оренди жиле приміщення у вигляді трикімнатної квартири, загальною площею 78,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 та підписати акт прийому-передачі про таке прийняття.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року позов задоволено у повному обсязі та вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачка, через свого представника звернулася з апеляційною скаргою, до якої включила заперечення на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18.01.2017 про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. Посилалася на те, що суд при ухваленні рішення неповно з'ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Обставини, які суд вважав встановлені, не доведені.

Вказувала на те, що підписання акту прийому-передачі буде свідчити про відсутність претензій з боку орендодавця, а тому висновки суду про задоволення позову є незаконними.

Зазначала, що судом було порушено норми процесуального права, зокрема судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повний текст буде виготовлено через п'ять днів, тоді як вступна та резолютивна частини проголошуються лише у виняткових випадках, коли внаслідок складності справи виготовлення повного тексту потребує додаткового часу. Судом безпідставно відмовлено в прийнятті заперечень відповідача разом з доказами.

В порушення вимог, передбачених ч. 4 ст. 212 ЦПК України рішення суду не містить результатів оцінки доказів, наданих стороною відповідача.

До апеляційної скарги на рішення суду включено заперечення на ухвалу суду від 18.01.2017 про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

В обґрунтування доводів зазначила, що в порушення ст. 201 ЦПК України судом не було зупинено провадження у даній справі, яку неможливо розглянути до вирішення іншої цивільної справи.

Відповідачка, вважаючи рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник позивача - ОСОБА_3. в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала, просила відхилити, а рішення залишити без змін.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Подала до суду заяву про відкладення розгляду справи, в якій зазначила, що вона є особою похилого віку і має численні хвороб, а тому не зможе особисто з'явитися в судове засідання. Крім того, 10.03.2017 вона дізналася, що її представник втратив довіреність, яку переоформити до судового засідання вона не встигне, оскільки проживає за містом.

Разом з тим, як вбачається із заяви ОСОБА_1 особисто звернулася до відділу прийому громадян Апеляційного суду м. Києва із заявою про відкладення розгляду справи, у зв'язку з чим колегія суддів визнає причини неявки в судове засідання ОСОБА_1 не поважними та відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

З матеріалів справи вбачається, що 21 серпня 2014 року між ТОВ «Тіпі-Лінк Юкрейн» та ОСОБА_1 було укладено Договір найму (оренди) нерухомого майна (далі - Договір), пунктом 1.1. якого передбачено, що предметом договору є житлове приміщення у вигляді ізольованої трикімнатної квартири, загальною площею 78,0 кв.м. з усім невід'ємним технічним обладнанням та предметами домашньої обстановки відповідно до Додатку № 1 до Договору для проживання співробітників наймача.

Пунктом 2.2.8. Договору передбачено, що орендар зобов'язується звільнити і здати наймодавцю об'єкт нерухомості у відповідному стані протягом 2-х днів з моменту закінчення строку дії (розірвання) даного Договору відповідно до Акту здачі жилого приміщення (Додаток № 1 до Договору).

Згідно пункту 4.1. Договору строк дії даного Договору встановлений з 21 серпня 2014 року по 21 серпня 2016 року.

Судом встановлено, що строк дії договору закінчився, після чого його не було пролонговано, про що не заперечували сторони в судовому засіданні суду першої інстанції.

22 та 26 серпня 2016 року ТОВ «Тіпі-Лінк Юкрейн» направляло на адресу ОСОБА_1 листи з повідомленням про те, що об'єкт оренди звільнено Товариством та підготовлено для повернення орендодавцю. Просили прийняти об'єкт оренди та підписати Акт прийому-передачі (а.с. 8-12).

ОСОБА_1 листи отримувала, але зобов'язання щодо виконання умов договору про прийняття майна з оренди після закінчення строку дії договору не виконала та акт не підписала.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії договору оренди нерухомого майна закінчився, а відповідач своїх зобов'язань за вказаним договором не виконує та не приймає майно з оренди, у зв'язку з чим дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України).

Згідно вимог ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що особа на підтвердження виконання зобов'язання за договором найму вправі вимагати прийняття від неї майна, яке було предметом договору, та отримання документу (акту) про таке прийняття як підтвердження виконання нею зобов'язання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши відповідні правовідносини, в межах позову повно і всебічно дослідивши обставини справи, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону дійшов до правильного висновку про задоволення позову, оскільки строк дії договору закінчився та позивач звільнив об'єкт оренди, а відповідачка відмовляється прийняти майно з оренди.

При цьому, слід зазначити, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені, а доводи апеляційної скарги щодо неповного встановлення судом обставин у справі є необґрунтованими та надуманими.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що підписання Акту здачі жилого приміщення буде свідчити про відсутність претензій з боку орендодавця, оскільки підписавши договір оренди сторони погодили, що за наслідками передачі майна в оренду та повернення майна з оренди складаються різні акти, які містять різні Додатки, а саме Додаток № 1 та Додаток № 2, що свідчить про те, що передане та повернуте майно не є тотожним.

Так, відповідно до пункту 4.1.1. Договору оренди складався Акт прийому-передачі жилого приміщення (Додаток № 1 до Договору), а відповідно до пункту 4.1.2. Договору оренди складається Акт здачі жилого приміщення (Додаток № 2 до Договору).

Таким чином, сторони передбачили, що під час приймання-передачі складається Акт (Додаток № 2 до Договору) і він буде іншим за змістом ніж Акт (додаток № 1 Договору).

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що обов'язок орендаря повернути орендодавцеві орендоване приміщення пов'язується з обов'язком останнього прийняти це приміщення, що не позбавляє орендодавця права звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди за наявності претензій щодо стану повернутого майна.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 3-19гс12, висловленого у постанові від 20 березня 2012 року, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів.

Отже, розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону дійшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги про безпідставну відмову суду в прийнятті заперечень разом з доказами спростовуються матеріалами справи (а.с. 27-31).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що після закінчення розгляду справи по суті судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, а не повний текст є необгрунтованими. Дії суду узгоджуються з положеннями ст. 218 ЦПК України, якою передбачено, що рішення суду або його вступна та резолютивна частини проголошуються негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин судового рішення суд повідомляє, коли особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду.

Питання про відмову в зупиненні провадження у справі розглянуто судом з дотриманням вимог, передбачених ст. 201 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами згідно зі ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/34906/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3843/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.