Справа № 2/243/354/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2017 року Слов′янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

При секретарі Останькович А.О.

За участю:

Позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду № 4 м. Слов'янська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини, надання дозволу на перетинання дитиною лінії розмежування для виїзду на непідконтрольну територію України та виїзду з нею без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини, надання дозволу на перетинання дитиною лінії розмежування для виїзду на непідконтрольну територію України та виїзду з нею без згоди батька, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона з 27 червня 2009 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, який був розірваний рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 10.05.2012 року по справі № 0540/1806/2012. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після припинення шлюбних відносин з відповідачем донька проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач не спілкується з донькою, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, та не створює умов для отримання нею освіти. Вона та її дитина - ОСОБА_3 є внутрішньо-переміщеними особами, про що свідчить відповідна довідка. На теперішній час вони мешкають у м. Дніпро. У м. Донецьк у неї залишилися родичі, які не мають можливості виїхати на підконтрольну територію. Крім того, у м. Донецьк залишилося майно, тому вона змушена періодично відвідувати м. Донецьк для спілкування з родичами та перевірки стану майна. Також, періодично виникає можливість виїжджати до Російської Федерації для відвідування родичів. На прохання щодо оформлення довіреності відповідач відмовив, пояснив, що для оформлення довіреності з непідконтрольної території він виїжджати не бажає.

Просить суд:

-надати дозвіл на періодичні виїзди неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, до неконтрольованої території України та виїзду з нею до досягнення нею 16-річного віку без згоди батька;

-надати дозвіл на періодичні тимчасові виїзди за межі України, до Російської Федерації. Неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, до досягнення нею 16-річного віку без згоди батька.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просили задовольнити позовні вимоги, посилаючись на викладене в позові.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання.

Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

З 27.06.2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 10.05.2012 року по справі № 0540/1806/2012 (а.с.7).

Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.8).

Відповідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 05.08.2016 року, слідує, що ОСОБА_1 разом з неповнолітньою донькою - ОСОБА_3 взята на облік, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України, яка раніш постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1, і перемістилася за адресою: АДРЕСА_2, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України (а.с.10).

Позивачкою зазначено, що відповідач ОСОБА_2 проживає окремо, його останнє відоме місце проживання, розташоване за адресою: АДРЕСА_3.

При вирішенні даного позову суд виходить з наступного.

Частинами 2, 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Пунктами 2,4,18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, передбачено оформлення проїзного документа дитини на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей. За наявності заперечень одного із батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Згідно вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.ст. 7, 15 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

На теперішній час на території Донецької і Луганської областей проводиться антитерористична операція, а м. Донецьк Донецької області знаходиться в районі бойових зіткнень, на неконтрольованій органами державної влади території.

Багаторазові перетинання лінії зіткнення, створюють загрозу для життя та здоров'я дитини ОСОБА_3, наражають її на небезпеку, що є неприпустимим. Такій дозвіл суперечить ст. 3 Конвенції «Про права дітей», в якій зазначено, що держава забезпечує дитині захист та піклування.

У зв'язку з чим суд вважає, що вимоги позивачки щодо надання їй дозволу на періодичне перетинання через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей в районі проведення антитерористичної операції з її неповнолітньою дочкою, не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню.

Закон України «Про порядок виїзду з України, та в'їзду в Україну» та правила перетинання державного кордону громадянами України, передбачають надання дозволу на конкретний виїзд (одноразовий), із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги зазначила лише намір на виїзд у майбутньому за межі України, а саме до Російської Федерації для відвідування родичів. Однак, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що виїзд дитини за кордон, а саме до Російської Федерації, має

тимчасовий характер та здійснюється в інтересах дитини, зокрема не надано достовірних відомостей про конкретне місце проживання дитини за кордоном впродовж запланованого виїзду, про можливість забезпечення матеріальних та побутових потреб дитини в цей період, підтвердження забезпечення дитини проїзними квитками для повернення на Україну, крім того, не вказано конкретний час перебування дитини за кордоном, що є обов'язковим.

Крім того, позивачкою не надано будь-яких доказів того, що вона зверталась до відповідача з питанням про надання дозволу на виїзд дитини за кордон.

Приймаючи до уваги, що законодавством не передбачено вирішення спору на майбутнє, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо надання їй дозволу на періодичний виїзд за межі України, до Російської Федерації, з неповнолітньою дочкою, без згоди батька дитини, також не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, у задоволенні заявлених нею позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 313 ЦК України, Конвенцією «Про права дітей» від 20.11.1989 року, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N57, ст.ст.3,10,11,60,88,209,212-215,218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини, надання дозволу на перетинання дитиною лінії розмежування для виїзду на непідконтрольну територію України та виїзду з нею без згоди батька - відмовити, у зв'язку з відсутністю підстав.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Л.Є. Мірошниченко