ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/49/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді: ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря: ЯБЛОНСЬКОЇ І.К.

сторін:

представника скаржника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дію, бездіяльність державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у місті Києві , заінтересовані особи: боржник ОСОБА_4, Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції , суд

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року скаржник ОСОБА_3 звернувся зі скаргою на дію, бездіяльність державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у місті Києві , заінтересовані особи: боржник ОСОБА_4, Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, скаргу мотивувавши тим, що 13 квітня 2016 року старшим державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у місті Києві Такуєвим О. В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за листом № 753 / 21689 / 15 - ц виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 01 квітня 2016 року.

Згідно постанови боржнику було надано самостійно виконати рішення суду у 7 - ми денний строк з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, в строк до 20 квітня 2016 року включно.

Станом на 09 листопада 2016 року старшим державним виконавцем Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у місті Києві Такуєвим О. В. не розпочав примусове виконання рішення суду.

У зв"язку з чим скаржник просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, вжити заходів реагування, та зобов"язати вчинити дії.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності від 18 листопада 2013 року ( а. с. 10 ) ОСОБА_2, скаргу підтримав та просив суд її задовольнити в повному обсязі.

Представник суб"єкту оскарження Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у місті Києві в судове засідання не прибув, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

08 лютого 2017 року за вх. № 6631 до загальної канцелярії суду надійшло клопотання в якому представник Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у місті Києві Головного територіального управління юстиції державний виконавець Т. М. Мальована направила клопотання, в якому просила проводити розгляд справи за відсутності уповноваженого представника та направила на адресу суду належним чином завірені копії виконавчого провадження.

Згідно ст. 158 ЦПК України особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника скаржника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку, що вимоги не підлягають задоволенню з слідуючих підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України « Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України ».

Відповідно до ст. 1 Закону України " Про виконавче провадження " - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів ( посадових осіб ) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів ( посадових осіб ), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України " Про виконавче провадження ", виконанню підлягають рішення, ухвали і постанови судів у цивільних справах.

Відповідно до ст. 25 Закону України « Про виконавче провадження » Державний виконавець зобов»язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред»явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред»явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження

Як встановлено з матеріалів виконавчого провадження 10 березня 2016 року до Міського відділу ВДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції надійшла заява від ОСОБА_3 надійшла заява про відкриття виконавчого провадження.

12 березня 2016 року старшим державним виконавцем Такуєвим О.В. відкрито виконавче провадження.

14 березня 2016 року до ФОП ОСОБА_6 направлено вимогу державного виконавця.

15 червня 2016 року до ФОП ОСОБА_6 направлено вимогу державного виконавця.

24 червня 2016 року державним виконавцем Чечуй А.М. було складено акт й арешт майна боржника.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу на дії державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Доказів щодо поважності пропуску строків із зверненням до суду не надано, всупереч положенням ст. 60 ЦПК України, якою передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах « Осман проти Сполученого королівства » від 28 жовтня 1998 року та « Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. У зв'язку з наведеним, вказані висновки не є порушенням права на справедливий судовий захист в контексті вищенаведених міжнародних норм та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 383 - 387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на дію, бездіяльність державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у місті Києві , заінтересовані особи: боржник ОСОБА_4, Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції , відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 09 березня 2017 року

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК