Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.03.2017 Справа №607/12829/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Дзюбича В.Л.,

за участю секретаря Грабської Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частку гаража №93, що знаходиться в гаражному кооперативі «Шляховик» за адресою смт. В. Березовиця Тернопільського району Тернопільської області вул. Енергетична,56.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що під час перебування у шлюбі із відповідачем ними було придбано гараж №93 в гаражному кооперативі «Шляховик». Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.09.2015 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. У добровільному порядку поділити набуте під час шлюбу майно відповідач відмовляється у зв»язку із чим вона змушена звернутись до суду та просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач відносно позову заперечив та просить у його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.07.2004 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.09.2015 року.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є обєктом права їх спільної сумісної власності.

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно виписки із рішення виконавчого комітету Велиберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області №18 від 29.03.2006 року ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво індивідуального гаража №93 в гаражному кооперативі «Шляховик», що знаходиться за адресою смт. В. Березовиця Тернопільського району Тернопільської області вул. Енергетична,56.

19.05.2009 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на гараж №93, що знаходиться в гаражному кооперативі «Шляховик» за адресою смт. В. Березовиця Тернопільського району Тернопільської області вул. Енергетична,56.

У відповідності до положень ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухому речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена(створена)особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Пунктом 1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року передбачено, що право власності підлягає державній реєстрації.

Статтею 5 вказаного Закону України визначено що, в разі якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не представлено суду доказів, що підтверджують факт прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом гаража №93 в гаражному кооперативі «Шляховик» за адресою смт. В. Березовиця Тернопільського району Тернопільської області вул. Енергетична,56 та здійснення державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно за сторонами у справі.

Таким чином, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приймаючи до уваги те, що сторонами у справі не зареєстровано в установленому порядку право власності на гараж №93 в гаражному кооперативі «Шляховик» за адресою смт. В. Березовиця Тернопільського району Тернопільської області вул. Енергетична,56, приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки поділу підлягає майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, чого позивачем не було доведено в ході розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 368 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 65, 68, 69, 70, 71 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на ? частину гаража №93 по вул. енергетична,56 в гаражному кооперативі «Шляховик» смт. В. Березовиця Тернопільського району Тернопільської області в порядку поділу спільного майна подружжя - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1(проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код:НОМЕР_1) в доход держави 551,20 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_3