Справа № 359/8422/15-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/1371/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 14.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

14 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Бориспільської міської ради Київської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на матеріали, визнання права користування земельною ділянкою, визнання недійсним рішення ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зобовязання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила визнати її власником матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва цокольного поверху житлового будинку та колодязя по вул. Переяслівській, 20 в м. Бориспіль, кадастровий номер :11:040:0202 площею 0,0500 га; визнати за позивачем право користування вказаною земельною ділянкою; визнати недійсним рішення Бориспільської міської ради № 3247-39-VI від 28 травня 2013 року про затвердження проекту землеустрою та передачу безоплатно у власність земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва жилого будинку, господарських будівель і споруд за вищезазначеною адресою; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 5249353 від 21 червня 2013 року, а саме на земельну ділянку площею :11:040:0202 по вул. Переяслівській, 20 в м. Бориспіль; зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні вказаною земельною ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_4. Рішенням міської ради від 13 листопада 1990 року у безстрокове користування ОСОБА_4 надавалась земельна ділянка площею 0,06 га по вул. Переяслівській, 20 в м. Бориспіль з цільовим призначенням для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд. 08 лютого 1991 року між виконавчим комітетом Бориспільської міської ради та ОСОБА_4 було укладено договір про надання земельної ділянки у безстрокове користування, за яким ОСОБА_4 передано у безстрокове користування вищезазначену земельну ділянку. На вказаній земельній ділянці ОСОБА_4 побудував цокольний поверх житлового будинку та колодязь. 28 лютого 1999 року ОСОБА_4 помер. ОСОБА_5, діючи від імені позивача, подала до Бориспільської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У такий спосіб ОСОБА_3 набула право користування вказаною земельною ділянкою. Крім того, позивач набула право власності на матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва цокольного поверху житлового будинку та колодязя. Однак, рішенням міської ради від 28 травня 2013 року був затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,05 га по вул. Переяслівській, 20 в м. Бориспіль. 21 червня 2013 року державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав та видав ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Однак, право ОСОБА_3 на користування земельною ділянкою не було припинено, а, отже, вона не могла бути передана у власність ОСОБА_2

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва цокольного поверху житлового будинку та колодязя по вул. Переяслівській, 20 в м. Бориспіль. Визнано недійсним рішення Бориспільської міської ради № 3247-39-VI від 28 травня 2013 року в частині затвердження проекту землеустрою та передачі безоплатно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,05 га з кадастровим номером :11:040:0202 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по вул. Переяслівській, 20 в м. Борисполі. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 5249353, видане 21 червня 2013 року на імя ОСОБА_2 відносно земельної ділянки площею 0,05 га з кадастровим номером :11:040:0202 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по вул. Переяслівській, 20 в м. Борисполі. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що на спірній земельній ділянці відсутні обєкти нерухомого майна, які за життя належали померлому землекористувачу і право на які перейшло в порядку спадкування до позивача. Право користування земельною ділянкою не входило до складу спадщини, оскільки право попереднього власника припинилося з дня смерті і відповідно рада не мала обовязку приймати рішення про вилучення земельної ділянки або припинення права на користування землею, оскільки дане право юридично було припинено ще у 1999 році. Визнаючи право власності за позивачем на матеріали та обладнання, суд мав би зазначити їх поіменно. Суд не звернув увагу на висновок Управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради від 22 січня 2013 року, в якому зазначено, що спірна земельна ділянка знаходиться у занедбаному стані, відноситься до земель Бориспільської міської ради, у власності або користуванні не перебуває, земельна ділянка зі зруйнованим фундаментом не використовується, в КП «Бориспільське БТІ» майно не зареєстровано та державний акт відсутній. Суд не встановив, ким було побудовано цокольний поверх та колодязь, дійсний рік побудови, а також які матеріали та обладнання входять до спірного майна. Технічний паспорт виготовлений через 16 років після смерті ОСОБА_4 Будь-які докази створення цокольного поверху та колодязя померлим ОСОБА_4 відсутні. Для встановлення дійсного часу виготовлення будівельних матеріалів та обладнання необхідна експертиза. Показання свідків не є належними доказами. Суд також не встановив коло осіб, які б мали право на спірне майно.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії VI-БК № 270056 від 07 квітня 1988 року.

Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області № 190/1 від 13 листопада 1990 року у безстрокове користування ОСОБА_4 надавалась земельна ділянка площею 0,06 га з цільовим призначенням для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Переяслівській, 20 в м. Бориспіль Київської області.

08 лютого 1991 року виконавчий комітет Бориспільської міської ради Київської області уклав з ОСОБА_4 договір про надання земельної ділянки у безстрокове користування, згідно умов якого виконавчий комітет Бориспільської міської ради передав у безстрокове користування ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,06 га з цільовим призначенням для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Переяслівській, 20 у м. Бориспіль.

28 лютого 1999 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БК №113255 від 21 травня 1999 року.

У серпні 1999 року ОСОБА_5, діючи від імені ОСОБА_3, подала до Бориспільської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4.

Рішенням Бориспільської міської ради № 3247-39-VI від 28 травня 2013 року затверджено проект землеустрою та передачу безоплатно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки по вул. Переяслівській, 20 в м. Бориспіль, кадастровий номер :11:040:0202 площею 0,0500 га, цільове призначення - для будівництва жилого будинку, господарських будівель і споруд.

21 червня 2013 року державний реєстратор РС Бориспільського МРУЮ видав ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на нерухоме майно №5249353.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 травня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на земельну ділянку та незавершене будівництво, які знаходяться по вул. Переяслівській, 20 у м. Бориспіль Київської області, що належала померлому 28 лютого 1999 року ОСОБА_4.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день смерті спадкодавця на земельній ділянці був побудований цокольний поверх житлового будинку та колодязь. Приватизація ОСОБА_2 земельної ділянки була здійснена з порушенням ч. 5 ст. 116 ЗК України.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, що діяла на момент смерті спадкодавців) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За змістом ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання, ОСОБА_3 зазначає, що за життя її батько ОСОБА_4 збудував цокольний поверх житлового будинку та колодязь, а тому право власності на них перейшло до позивача в порядку спадкування.

Однак, позивач не зазначила, які саме будівельні матеріали та обладнання були використані ОСОБА_4 в процесі будівництва цокольного поверху та колодязя. З наявного у матеріалах справи листа Управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради від 22 січня 2013 року вбачається, що на земельній ділянці знаходиться зруйнований фундамент.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що на момент отримання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, на ній знаходилися зруйновані залишки від фундаменту. Після отримання у власність земельної ділянки ОСОБА_2 здійснює на ній будівництво жилого будинку. Представник позивача пояснив, що всі матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем для будівництва, зазначені у звіті про оцінку майна. Однак, звіт про оцінку майна був складений квітні 2015 року, тобто після спливу майже двох років з дня набуття відповідачем земельної ділянки у власність. Позивач не надала доказів того, що зазначені у звіті матеріали та обладнання були використані саме її батьком за життя.

У позовній заяві ОСОБА_3 зазначає, що її батьку на праві безстрокового користування належала земельна ділянка, на яку позивач має право в порядку спадкування за законом.

Згідно вимог ст. 11 ЗК УРСР 1977 року (що діяв на час укладення договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності) міські Ради народних депутатів, їх виконавчі комітети в межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, на території міста, зокрема, надають у користування земельні ділянки для державних або громадських потреб відповідно до статей 16, 37, 38 цього Кодексу та видають землекористувачам документи на право користування землею.

Згідно вимог ст. 15 ЗК УРСР 1977 року земля надається в безстрокове або тимчасове користування. Безстроковим (постійним) визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку. Земля, яку займають колгоспи, закріплюється за ними в безстрокове користування. Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до десяти років. У разі виробничої необхідності ці строки можуть бути продовжені на період, що не перевищує відповідно строків короткострокового або довгострокового тимчасового користування. По окремих видах користування землею Радою Міністрів Української РСР може бути встановлений і триваліший строк довгострокового користування, але не більш як двадцять п'ять років.

У статті 16 ЗК УРСР 1977 року, зокрема, зазначено, що надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею.

Згідно ст. 20 ЗК УРСР 1977 року відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.

Відповідно до ст. 21 ЗК УРСР 1977 року видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів.

Згідно ст. 22 ЗК УРСР 1977 року приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 13 листопада 1990 року ОСОБА_4 було надано у безстрокове користування земельну ділянку площею 0,06 га з цільовим призначенням для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Переяслівській, 20 в м. Бориспіль. 08 лютого 1991 року виконавчий комітет Бориспільської міської ради Київської області уклав з ОСОБА_4 договір про надання вищезазначеної земельної ділянки у безстрокове користування. Однак, вказані обставини не свідчать про набуття спадкодавцем ОСОБА_4 у встановленому законом порядку права користування на земельну ділянку, як того вимагав чинний на той час Земельний кодекс УРСР 1977 року. Будь-які докази того, що межі земельної ділянки були встановлені та виділені в натурі, ОСОБА_4 було видано акт на право користування земельною ділянкою суду не надані.

За таких обставин, приймаючи рішення від 28 травня 2013 року про затвердження проекту землеустрою та передачу безоплатно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, Бориспільська міська рада діяла у межах наданих їй повноважень, оскільки земельна ділянка у власності чи користуванні не перебувала. Таким чином, вказане рішення не порушує прав та законних інтересів ОСОБА_3

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про визнання за позивачем права власності на матеріали та обладнання, визнання права користування земельною ділянкою, визнання недійсним рішення Бориспільської міської ради №3247-39-VI від 28 травня 2013 року в частині затвердження проекту землеустрою та передачі безоплатно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 5249353. Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду, відповідно змінюється розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив судовий збір на загальну суму 4 234 грн. 34 коп. Враховуючи те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, сплачений ОСОБА_2 судовий збір підлягає стягненню на його користь з позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Бориспільської міської ради Київської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на матеріали, визнання права користування земельною ділянкою, визнання недійсним рішення ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зобовязання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір у розмірі 4234.35 (чотири тисячі двісті тридцять чотири гривні 35 копійок).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_6