Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», третя особа - ОСОБА_5, про визнання поруки припиненою, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 29 травня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті»), ОСОБА_7, як позичальником, та за участю поручителя

ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 50009141, за умовами якого ОСОБА_7 було надано кредит у розмірі 116 421 грн 93 коп., що еквівалентно 14 262,15 дол. США строком на 60 місяців та зі сплатою змінної процентної ставки 9,90 % відповідно до статті 2.3 Загальних умов кредитування.

Зазначав, що 04 грудня 2014 року відповідач надіслав йому та

ОСОБА_7 вимогу про дострокове повне погашення кредитної заборгованості за кредитним договором у розмірі 208 062 грн, яка була отримана ОСОБА_7 25 березня 2015 року, а тому вважає, що відповідно п. 3.3 Загальних умов кредитного договору останнім (тридцятим) днем строку виконання основного зобов'язання є дата 24 квітня 2015 року.

Вказував, що відповідач не реалізував своє право вимоги до нього, як поручителя, шляхом звернення до суду до 24 жовтня 2015 року у визначений законом шестимісячний строк, тому порука на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України є такою, що припинилася з 25 жовтня 2015 року.

Крім того, зазначав, що ОСОБА_7 сплатила зазначену у вимозі суму заборгованості 02 квітня 2015 року, а тому порука припинена на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України з 02 квітня 2015 року.

Беручи до уваги зазначене просив визнати його поруку, що виникла на підставі розділу 11 Загальних умов кредитування, що є додатком і невід'ємною частиною кредитного договору № 50009141 від 29 травня

2013 року, припиненою з 02 квітня 2015 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

23 серпня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано припиненою поруку ОСОБА_4, що виникла на підставі кредитного договору № 50009141 від 29 травня 2013 року у забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 перед ТОВ «Порше Мобіліті».

У задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що порука є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки ТОВ «Порше Мобіліті» пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання та протягом шести місяців від дати порушення боржником встановленого строку для дострокового повернення кредиту не пред'явив позов до поручителя.

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29 травня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті», ОСОБА_7, як позичальником, та за участю поручителя ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 50009141, за умовами якого ОСОБА_7 було надано кредит у розмірі 116 421 грн 93 коп., що еквівалентно 14 262,15 дол. США, строком на 60 місяців та зі сплатою змінної процентної ставки 9,90 % відповідно до статті 2.3 Загальних умов кредитування строком на 60 місяців.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_5.

04 грудня 2014 року ТОВ «Порше Мобіліті» надіслав ОСОБА_7 та ОСОБА_4 вимогу про дострокове повне погашення кредитної заборгованості за кредитним договором у розмірі 208 062 грн.

Відповідно до п. 3.3. розділу «Порядок дострокового повернення кредиту» Загальних умов кредитування до договору позичальник (фізична особа) зобов'язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу. Якщо з будь-яких причини повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення.

Згідно п. 13 розділу «Умови поруки» Загальних умов кредитування, умови поруки набирають чинності з моменту їхнього підписання компанією та поручителем та залишаються чинними до повного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя.

Таким чином, якщо кредитор на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16.

Суди попередніх інстанцій правильно визначились із характером спірних правовідносин, нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, надали оцінку доказам у справі, законно та обґрунтовано дійшли висновку про припинення поруки ОСОБА_4 на підставі ч. 4

ст. 559 ЦК України.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів не спростовують, є аналогічними доводам апеляційної скарги, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 у касаційній скарзі були предметом розгляду у судах першої та апеляційної інстанції та при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня

2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

В.М.Коротун

Л.М.Мазур