Справа № 477/131/17
Провадження № 2/477/391/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Сірюк С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

В с т а н о в и в:

26 січня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнення, просить визнати за нею право власності на житловий будинок з усіма господарськими будівлями, огорожами та спорудами, що розташований за адресою: с. Калинівка, вул. Панищівська (Ворошилова), 31, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3, померлої 01 квітня 2010 року.

В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла 01 квітня 2010 року відкрилася спадщина, в тому числі і на житловий будинок № 31 по вул. Панищівська в с. Калинівка Вітовського району Миколаївської області. Вона, як донька, є спадкоємцем першої черги після її смерті та єдина прийняла спадщину. Однак вступити у спадкові права позбавлена можливості через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок Свідоцтва про право власності, що підтверджує право власності ОСОБА_3 на вказане спадкове майно, та що перешкоджає в нотаріальному оформленню її прав.

На підтвердження належності спірного майна спадкодавцю зазначила, що відповідно до запису погосподарської книги головою домогосподарства вказана саме її мати - ОСОБА_3 Правовстановлюючий документ на житловий будинок виданий на ім'я ОСОБА_3 відсутній, оскільки спадкодавиця за життя не здійснила державної реєстрації прав на спірний житловий будинок. Також вказала на те, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок належить її матері ОСОБА_3, що підтверджується державний актом на право приватної власності на землю. Зазначила, що вона не претендує на територію самовільно зайняту померлою, а саме: земельну ділянку площею 93 кв. м. за червоною лінією.

Позивач та її представник подали до суду заяви з проханням розглядати справу за їх відсутністю, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили про їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 селищна рада Вітовського району Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, надіслала до суду листа з проханням розглядати справу за відсутності представника сільської ради, заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутністю сільської ради.

Дослідивши письмові докази, в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

За даними копії свідоцтва про смерть серії 1-ФП № 114008, ОСОБА_3 померла 01 квітня 2010 року, актовий запис № 12 (а.с. 10).

Після її смерті відкрилась спадщина в тому числі і на житловий будинок №31, що розташований по вул. Панищівська (Ворошилова) в с. Калинівка Вітовського району Миколаївської області.

Рішенням 45 сесії 6 скликання Калинівської сільської ради № 4 від 09.10.2015 року перейменовано вулицю в с. Калинівка з Ворошилова на Панащівська (а.с. 18).

Як вбачається з довідки Калинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 3014 від 13.12.2016 року померла ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за вищевказаною адресою (а.с. 14).

Крім цього, ОСОБА_3 рішенням 25 сесії 5 скликання Калинівської сільської ради від 01.10.2009 року № 5 виділена земельна ділянка площею 0,2433 га, що розташована за адресою: с. Калинівка, вул. Панищівська, 31 Вітовського району Миколаївської області для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, про що був виданий Державний акт серії ЯИ №798255 від 15.12.2009 року (а.с. 15)

Позивач ОСОБА_1 є донькою померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯК № 422919 (а.с. 8) та спадкоємицею першої черги після її смерті.

Після реєстрації шлюбу 02.08.1975 року позивачкою змінено прізвище з Кіч на Чичикало (а.с. 9).

За даними ОСОБА_2 селищної ради Вітовського району Миколаївської області № 169 від 24.01.2017 року позивачка на день смерті була зареєстрована на проживала з померлою. У вказаній довідці позивачка вказана як донька померлої ОСОБА_4 (а.с. 19).

Підстави, з яких позивач була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджуються змістом письмової відмови приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок. Зокрема, підставою відмови зазначено не надання правовстановлюючого документу щодо спадкового майна на ім'я спадкодавця (а.с.11).

Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Належність спадкодавцю спірного житлового будинку підтверджується змістом погосподарської книги, в якій ОСОБА_3 вказана як голова домогосподарства, що розташоване за адресою: с. Калинівка, вул. Панищівська, 31 Вітовського району Миколаївської області.

За даними технічного паспорту вказаного житлового будинку, останній з господарськими будовами та спорудами збудовано з 1977 по 1991 рік (а.с. 26).

Згідно відомостей КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності щодо спірного майна станом на 28.12.2012 року не зареєстровано (а.с. 13).

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу.

Виходячи із положень Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 115 від 19 січня 1976 року право власності на жилий будинок підтверджувалось саме записом в погосподарчій книзі. У той час реєстрації нерухомого майна в сільській місцевості в БТІ не була передбачена нормативними актами.

Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про власність», що діяв на час набуття спадкодавцем вказаного житлового будинку, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не повязувала наявність такого права з його обовязковою державною реєстрацією.

За такого суд дійшов висновку, що за життя ОСОБА_3 набула права власності на це нерухоме майно, однак зі зміною законодавчих норм належно свої права на нього не оформила.

Виходячи з загальних положень дії законодавчих актів у часі (ст. 58 Конституції України), право власності ОСОБА_3 на це майно із зміною законодавчих норм не припинилося, проте відсутність правовстановлюючого документу перешкоджає оформленню спадкових прав її спадкоємцем.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі (п. 3.1) від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" наголосив, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності.

Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Щодо даних ММ БТІ про самовільне зайняття землі за червону лінію, то за даними ОСОБА_2 селищної ради від 03.02.2017 року № 04.03-73, 22 грудня 2016 року Калинівсьа сільська рада Вітовського району Миколаївської області виділила під будівництво огорожі розміром 22,55 м. та 5,90 м. за «червону» лінію по вул. Панищівська (Ворошилова) № 31. При цьому, на вказаній території відсутні житловий будинок, газо та водомережі. ОСОБА_2 селищна рада на цю територію не претендує (а.с. 36).

Враховуючи наведене, приписи ст. 1218 ЦК України, та встановивши, що вказане майно входить до спадкової маси, що відповідно до вимог ст.ст.1261,1268 Цивільного кодексу, ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею після смерті матері ОСОБА_3, та відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України її право на спадщину гарантовано державою, однак оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку неможливе у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на спірне майно, а тому, на підставі до ст.16 ЦК України, суд вважає що цивільне право ОСОБА_1 підлягає захисту судом, шляхом визнання за нею права власності на вказане спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 209, 212- 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок № 31 (Тридцять один), з господарськими будовами та спорудами, що розташовані по вул. Панищівська (Ворошилова) Вітовського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 01 квітня 2010 року актовий запис про смерть № 12 Калинівською сільською радою Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення або отримання його копії.

Суддя Л.М. Семенова