Справа № 229/598/15-ц
Провадження №2/229/164/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря Костіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 в якому зазначає, що з 28 вересня 2013року по 31 жовтня 2014року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. 15 січня 2015року в них народилася донька ОСОБА_3. Батьком у свідоцтві про народження записаний відповідач. Дитина фактично перебуває на її утриманні і проживає з нею. Вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. У зв"язку з цим ніде не працює.

Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно на її утримання до досягненя донькою трьох років.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 в якому зазначає, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 з 28.09.2013р по 31.10.2014р . Сумісне життя не склалося. Шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу , йому 09.02.2015р МСЕК м.Одеси встановила 3 групу інвалідності по зору безстроково.

Тобто він став непрацездатним інвалідом протягом 3 місяців після розірвання шлюбу, а тому відповідно до ст. 76 СК України має право на утримання після розірвання шлюбу.

Його пенсія складає розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб 1130грн, з яких він платить аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі ? частки всіх видів його доходів.

Він частково працездатний і продовжує робити. Сума отриманих коштів за нотаріальні послуги склала за 12місяців 2015року 10 462грн. Його витрати на здійснення нотаріальної діяльності складають 17 496грн, в тому числі оплата комунальних послуг, оплата послуг охорони, сигналізації, телефону, Інтернету, витрати на оплату спеціальних бланків нотаріальних документів, страхові виплати, податки. Сума чистого доходу за 2015рік відсутня.

Його мати є непрацездатною особою, інвалідом 2 групи, яка потребує матеріальної допомоги на лікування хронічних захворювань. Він зобовязаний їй надавати матеріальну допомогу і приймати участь в додаткових витратах на її лікування.

Крім того, його мати з 2014року несе збитки, упущену вигоду, дохід, який не отримує від здачі йому в оренду офісу в сумі не менше 3000грн.

Він вимушений витрачати кошти на оплату комунальних послуг за квартиру в м. Донецьк, щоб її не відібрали «ДНР» .

В нього є боргові зобовязання перед ОСОБА_4 в сумі 40 тис грн. і ОСОБА_2 в сумі 10 тис грн., які він до теперішнього часу не повернув, і не має можливості повернути.

Він потребує матеріальної допомоги, тому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти в розмірі ? частини всіх видів її доходу на його утримання щомісячно, безстроково.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала свої вимоги. Пояснила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з вересня 2013року по жовтень 2014року. В цьому шлюбі в них народилася донька ОСОБА_3, яка проживає з нею. Окрім соціальної виплати на дитину, інших доходів вона не мала до вересня 2016року. З вересня 2016року вона вимушена піти працювати в школу, де її заробіток складає приблизно1400грн. Цих коштів їй не вистачає, вона потребує матеріальної допомоги від батька дитини, який має можливість її надавати, оскільки працює нотаріусом в м. Одесі, отримує доход від своєї діяльності, отримує пенсію. Просить її позов задовольнити. Зустрічний позов ОСОБА_2 до неї не визнає, оскільки вважає, що інвалідність ОСОБА_2 мав з дитинства, і лише після розірвання шлюбу її офіційно отримав з корисних мотивів. До шлюбу і під час шлюбу в них був автомобіль і ОСОБА_2 ним керував. Вона не мала гадки, що інвалідам по зору можуть видавати водійські посвідчення. Свою аномалію ока він пояснив її батькам, що це травма з дитинства, що він все бачить. Шлюб з ОСОБА_2 був невдалим і був розірваний на 8 місяці її вагітності, оскільки ОСОБА_2 застосовував до неї фізичне насильство, це було видно на її обличчі, і це бачили працівника відділу РАЦС, які і розірвали їхній шлюб. ОСОБА_2 приховує свої доходи, і не потребує матеріальної допомоги. У вересні 2014року він продає автомобіль за 300 000грн, а договори позики, які надані суду на 40 000грн та на 10 000грн є такими, що не відповідають дійсності. На її думку, закон на отримання права на утримання передбачає не оформлення статусу інваліда, у пошкодження,захворювання в конкретні строки, які привели до інвалідності. Інвалідність з дитинства не може ототожнюватися з вимогами ст. 76 СК України. Просить її позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 під час розгляду справи позовні вимоги до нього не визнав. Пояснив, що через події, які сталися в регіоні, він вимушений був переміститися з м. Донецьк до м. Одеси в 2014році. Займається нотаріальною діяльністю в м.Одесі. Оскільки він тільки перемістився , клієнтська база в нього невелика. А у звязку з діяльністю є витрати, які перевищують його доходи. Він також має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_3, має матір інваліда, якій зобовязаний надавати матеріальну допомогу, а тому в нього відсутня матеріальна можливість для утримання колишньої дружини.

Представник відповідача ОСОБА_5 також не визнала позовні вимоги ОСОБА_1 з підстав, зазначених відповідачем ОСОБА_5. І підтримала зустрічний позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів з колишньої дружини на утримання ОСОБА_2 з підстав, зазначених в позові.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2М, підлягає задоволенню частково. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що сторони з 28 вересня 2013 року по 31 жовтня 2014 року знаходилися у зареєстрованому шлюбі (а.с.6).

15 січня 2015року позивач ОСОБА_1 народила доньку ОСОБА_3, батьком якої є ОСОБА_2 (а.с.5,193).

Сторони проживають окремо, дитина проживає з матірю, що визнається сторонами у справі.

Згідно частини 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно частини першої статті 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Звернувшись до суду з позовом, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання до досягнення дитиною 3-х років в частці від доходу відповідача.

При цьому для задоволення вимог про стягнення аліментів подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обставини обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї. Необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з лютого 2015року знаходиться на обліку в УПФУ в Приморському районі м. Одеси, отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам 3групи отримує пенсію, як інвалід 3групи в розмірі 1130грн, який не є менше прожиткового мінімуму (а.с.225 т.1, 7-8 т.2)

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 займає посаду приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу, орендує відповідний офіс у м. Одеса, де займається своєю професійною діяльністю та отримує регулярні доходи.

Відповідач та його представник стверджують, що у зв"язку із здійсненням нотаріальної діяльності він несе лише витрати.

Відповідач, як на підтвердження витрат, посилається на договір оренди офісного приміщення, який укладено між ним та його представником ОСОБА_6 (а.с.29 т.1) , однак в договорі відсутня така умова, як розмір плати за оренду офісу. Строк дії договору складає з 15.10.2014по 15.10.2015р. В п. 5.1 договору зазначено строк дії договору встановлений без можливої подальшої пролонгації.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 , як позивач за зустрічним позовом, надав суду договір оренди офісного приміщення від 28 грудня 2014року (а.с.168) де вже зазначений щомісячний розмір орендної плати в розмірі 3000грн, змінений строк дії договору з 28.12.2014до 28.12.2016р.

Однак відповідачем не надано доказу, який би дійсно підтверджував передачу в оренду офісу ОСОБА_2 з боку ОСОБА_6 , як за договором оренди від 15 жовтня 2014року, так і за договором оренди від 28 грудня 2014року.

Згідно ст.. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

ОСОБА_6 не надано доказу, який би підтвердив факт повернення ОСОБА_6 предмету договору оренди, передбаченого в договорі від 15 жовтня 2014року.

Суду не надано належних доказів, які б підтверджували наявність заборгованості по орендній платі за вказаними договорами оренди.

Більш того, договори укладені між зацікавленими особами.

Тому суд вважає, що витрати на оренду офісу в м. Одесі Полянським не доведені.

ОСОБА_2 зазначає, що він несе витрати на оплату комунальних послуг на утримання офісу,який орендує. Однак в п.4.3 договорів оренди як від 15.10.2014р так і від 28 грудня 2014року (т.1 а.с.29 зв ст., а.с. 168 ) зазначено, що оплату комунальних послуг здійснює орендатор, тобто він, а не інша особа. Виходячи зі змісту цих умов договорів, оплата комунальних послуг повинна була здійснюватися ОСОБА_2 Згідно квитанцій, рахунків, актів звірки, які надані відповідачем, оплату послуг теплопостачання, водопостачання , електропостачання, вивезення сміття (а.с.40,41,42,43,133,134, 138,140-145,151-160,211-212,215,216,217,219-221, т.2 а.с.38,39) здійснюється ОСОБА_6 Доказів, що ОСОБА_2 уповноважував останню здійснювати ці платежі і надав їй для цього відповідні кошти, суду не надано.

Тому суд вважає недоведеним, що витрати по комунальним послугам несе саме ОСОБА_2, а не інша особа.

Квитанції про сплату послуг інтернету, телефону, крім квитанції 31114561 від 27 березня 2015року , (т.1 а.с.146-151) не містять прізвища платника.

Договір позики від 28 серпня 2014року суд вважає не підтверджує факт витрат, які несе ОСОБА_2 Його укладено 28 серпня 2014 року між ОСОБА_6 , яка є представником відповідача по справі, та ОСОБА_2 про отримання останнім від ОСОБА_6 10000 гривень на строк до 28 серпня 2016 року. Даний договір укладено між сторонами, які зацікавлені у даному спорі , і доказів на підтвердження факту одержання вказаної суми грошей від позикодавця , суду не надано. (т.1 а.с.31).

Також суд вважає, що договір позики від 01.12.2014року, який укладено між ОСОБА_7 та ОСОБА_2. не свідчить про витрати ОСОБА_2, оскільки доказів на підтвердження факту передачі грошей від позикодавця ОСОБА_7 до позичальника Полянського суду не надано. В п.1 цього договору зазначено, що на підтвердження факту передачі грошових сум позичальник у відповідності зі ст. 545 Цивільного кодексу України, повинен видати письмову розписку про одержання вказаної суми грошей від позикодавця. (т.1 а.с.206)

ОСОБА_2 посилається як на доказ про підтвердження витрат на охорону та послуг сигналізації на договір № 2260 від 01 вересня 2014року (т1 а.с.208) , в якому зазначено, що виконавець ТОВ «Охорона-Сервіс-техно», і замовник фізична особа ОСОБА_2 укладають договір на охорону та спостереження обєкту , розташованого АДРЕСА_1 (офіс 101), однак наданий договір не містить підписів сторін.

Витрати понесені ОСОБА_2 згідно видатковій накладній № 29473 від 23.09.2014р на суму 600грн (т.1 а.с.35), видатковій накладній № 517024 від 22.09.2014р на суму 2100грн (т.1 а.с.36), це витрати, які понесені відповідачем, ще до розірвання шлюбу між сторонами та народження дитини.

Доказів, що ОСОБА_2 несе витрати по утриманню квартири в м. Донецьк, суду не надані.

Суд вважає доведеними витрати ОСОБА_2 на членські внески до нотаріальної палати України на суму 1000грн (т.1 а.с.32),страхову премію в сумі 994,00грн (т.1 а.с.33) , витрати понесені ОСОБА_2 по накладній №122 на суму 1064 (т.1 а.с.34), № 35523 від 20 листопада на суму 1200грн (т.1 а.с.37),

Доказів на підтвердження отриманих доходів відповідачем ОСОБА_2 взагалі не надано.

Довідки від 02 квітня 2015 року, від 19жовтня 2016року ,від 16 грудня 2017року які складені ОСОБА_2, зацікавленою стороною по справі, про отримання плати ним же за роботу та кількості відпрацюваних днів, також не можуть бути доказами на підтвердження розміру доходів відповідача (т.1 а.с.27,28,167 т.2 а.с.34).

Аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що матеріальне становище відповідача ОСОБА_2 не є тяжким, як це намагається довести в суді відповідач та його представник. Пенсія, яку отримує ОСОБА_2 не є нижче за прожитковий мінімум, а тому він має матеріальну можливість надавати допомогу матері своєї дитини ОСОБА_1 до досягнення дитиною трьох років.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 має на утриманні доньку ОСОБА_3, 2015року народження. Також у нього наявна непрацездатна матір ОСОБА_6 , яка є пенсіонером, має хронічні захворювання, є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням і відповідно потребує матеріальної допомоги з боку сина (т.1 а.с.39,207, т.2 а.с.12).

Судом встановлено, що відповідач є інвалідом 3 групи по зору безстроково з лютого 2015року, довідкою МСЕК зазначено, що він може працювати нотаріусом (т.2 а.с. 35)

Враховуючи матеріальне становище дитини, яка проживає з матірю ОСОБА_1, і остання отримує заробітну плату в середньому розмірі 1430грн, (т.2 17), соціальну допомогу на дитину 860грн, стан здоровя та матеріальне становище відповідача ОСОБА_2, наявність у нього на утриманні доньки ОСОБА_3, непрацездатної матері ОСОБА_6 і вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/7 частини з усіх видів його доходу до досягнення дитиною 3років. В решті вимог відмовити.

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в сумі 250грн, на підтвердження чого надала квитанцію № 241а від 24 лютого 2015року , згідно якої прийнято від ОСОБА_1 за складання позовної заяви гонорар 250грн.

Хто отримав гонорар в квитанції не зазначено, є підпис без посилання на особу, яка її підписала та печатка адвокатського бюро «ОСОБА_8 і К». Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю не надано.

Склад та розмір витрат повязаних з оплатою правової допомоги , входить до предмету доказування по справі, однак позивачем не надано суду доказів на підтвердження цих обставин. Тому в цій частині вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі ст.. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 551,20 грн на спеціальний рахунок державного бюджету України.

Відповідно до ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.

Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Виходячи з аналізу цих статей необхідною умовою для стягнення аліментів на утримання непрацездатного подружжя є потреба в матеріальній допомозі, і можливість другого із подружжя її надавати.

Проаналізувавши вищезазначені докази, суд вважає, що ОСОБА_6 не довів в судовому засіданні факт того, що він потребує матеріальної допомоги, а ОСОБА_1 має можливість її надавати. Тому позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на його утримання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,88,209,212-215,223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягувати щомісяця з ОСОБА_2, (ІПН НОМЕР_1), який народився 20 травня 1971року у м.Донецьк, аліменти на користь ОСОБА_1, (ІПН НОМЕР_2) на її утримання у розмірі 1/7 частини його доходу до 15 січня 2018року, починаючи з 25 лютого 2015року.

Рішення у частині стягнення аліментів за один місяць надати негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави судовий збір в сумі 551,20 грн на спеціальний рахунок Державного бюджету України.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд шляхом подання в 10денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Т.Л.Панова