Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2119/16-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 27 Доповідач Григорусь Н. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Косигіної Л.М., Худякова А.М.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2016 року

встановила:

У вересні 2016 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся із позовом, в якому просив винести рішення про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором станом на 08.07.2016 в сумі 48 114,91 долари США та судові витрати.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено за пропуском строку звернення до суду.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представником ПАТ КБ «Приватбанк» подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та винести нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зокрема, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що кредит видавався у вигляді не поновлювальної кредитної лінії на купівлю житла, а не кредит на платіжну картку у вигляді поновлювальної кредитної лінії. Окрім того, відповідачами заява про застосування строку позовної давності не подавалась, а тому суд безпідставно відмовив у задоволенні позову за спливом строку позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів продовження дії платіжної картки і її видачі відповідачу, а тому звернувся з позовом після спливу строку позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України).

Судом встановлено, що 22.11.2006 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ZRZOGK01423501, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 48 000,00 долари США на купівлю житла та 8 640,00 доларів США для оплати страхових та інших обовязкових платежів зі строком виконання до 22.11.2026 і сплатою відсотків за користування кредитом (а.с. 12-13).

22.11.2006 між Банком та ОСОБА_2 укладено Договір поруки за № ZRZOGK01423501-1, відповідно до умов якого в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники в повному обсязі, включаючи сплату як основного боргу так і відсотків. Пунктом 11 вказаного договору передбачено, що він набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (п. 12 Договору, а.с. 14).

Відповідно до вищевказаного кредитного договору у випадку несвоєчасного повернення кредиту або несвоєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами, тощо, Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту, сплати комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за договором у повному обсязі у порядку встановленому договором.

У зв'язку із порушенням умов кредитного договору щодо своєчасного та повного погашення кредиту станом на 11.03.2009 утворилася заборгованість, яка становила 47 814,23 долари США та складалась із:

- заборгованості за кредитом 46 747,79 долари США;

- заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 1 056,38 долари США;

- пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відсотками за договором у сумі 10,06 долари США, ПАТ КБ «Приватбанк» використав своє право і вважав строк виконання кредитного договору таким, що настав та звернувся до суду з позовом, в якому просив в рахунок погашення вищевказаної заборгованості за договором звернути стягнення на іпотечне майно (цивільна справа № 2-1647/09).

15 жовтня 2009 року рішенням Корольовського районного суду міста Житомира у задоволені вказаних позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено, оскільки останній не є належним позивачем по справі (а.с. 49).

Вказане судове рішення ніким не оскаржене та набуло законної сили.

Судом встановлено, що 19.02.2007 було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, згідно якого ЗАТ КБ «Приватбанк» відступив, а «Юкрейн Моргейдж Лоун Файненс № 1ПІ-ЕЛ-СІ» набув право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і кредитним договором № ZRZOGK01423501 від 22.11.2006.

13.10.2011 було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, згідно якого «Юкрейн Моргейдж Лоун Файненс № 1ПІ-ЕЛ-СІ» відступив, а ПАТ КБ «Приватбанк» набув право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і кредитним договором № ZRZOGK01423501 від 22.11.2006. А тому ПАТ КБ «Приватбанк» є належним позивачем у даній справі (а.с. 90-98).

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що факт підписання договору від 22 листопада 2006 року та отримання позичкових коштів ОСОБА_1 не заперечується, проте з липня 2009 року, останньою кошти в рахунок погашення заборгованості не сплачувались.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Звернувшись повторно з позовом до суду, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість, яка утворилась станом на 08.07.2016 на загальну суму 214 907,65 доларів США та складається із:

- заборгованості за кредитом 48 114,91 долари США;

- заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 49 023,06 долари США;

- заборгованість по щомісячній комісії у сумі 8 256,00 долари США;

- пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісії за договором у сумі 109 513,68 долари США.

Згідно ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі.

Звернувшись з позовом про звернення стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, банк змінив строк погашення кредиту, а тому перебіг позовної давності по заявленим вимогам починає обчислюватися з 26 березня 2009 року. З позовом до суду банк звернувся 05 вересня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Заяв про поновлення вказаного строку позивач не подавав. Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про відсутність заяви відповідачів про застосування строків позовної давності, оскільки до матеріалів справи долучено письмові заперечення представника відповідачів ОСОБА_3, в яких він просив відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» у звязку тим, що останній не є належним позивачем у справі та за пропуском строку звернення до суду (а.с. 46-47).

Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

За змістом положень ч. 4 ст. 559 ЦК України для припинення поруки має настати декілька умов: настання строку, визначеного у договорі поруки, або настання строку виконання основного зобов'язання; непред'явлення вимог до поручителя протягом шести місяців з дня настання такого строку. При цьому строк настання виконання основного зобов'язання може настати у строк, визначений договором або законом.

Згідно правового висновку Верховного суду України, викладеному у справі № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У березні 2009 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до суду, в якому просив звернути стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості у повному обсязі, тобто визначив термін дострокового погашення зобовязання за даним кредитним договором. За таких обставин, останнім днем дії договору поруки є 26.03.2014.

Виходячи з наведеного, є підстави вважати Договір поруки № ZRZOGK01423501-1 від 22.11.2006, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 припиненим, оскільки Банк повторно звернувся з позовом до суду 05.09.2016, тобто поза межами 6-місячного строку, встановленого законом та 5-річного строку, передбаченого п. 12 договору (а.с. 14).

За змістом частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 3 ст. 264 ЦК України). Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором був здійснений 16.07.2009, тобто не перериває перебігу позовної давності.

Беручи до уваги, що договір поруки є похідним від кредитного договору, підстав для стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 не має.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» за пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за пропуском строку звернення до суду.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий: Судді: