Справа № 635/6550/16-ц
Провадження № 2/635/419/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Березовської І.В.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що з 01 вересня 1990 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 січня 2016 року шлюб розірваний. Під час шлюбу ними було придбано 29 жовтня 1996 року житловий будинок за адресою: смт Високий Харківського району Харківської області, пл. Шкільна, 3, та в 2007 році автомобіль ВАЗ 21213, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, які зареєстровані на праві власності за відповідачем.

На теперішній час між нею та відповідачем виник спір щодо користування спірним майном.

Посилаючись на вказані обставини, позивач в остаточних вимогах просила суд в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: смт. Високий Харківського району Харківської області, пл. Шкільна,3; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за частку у спільному майні, а саме: 1/2 частини вартості автомобіля НОМЕР_2, в сумі 31545 гривень, судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, а також витрати на оплату правової допомоги у розмірі 5250,00 гривень.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 у в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку та стягнення з нього у звязку із поділом автомобіля грошової компенсації в розмірі 31545,00 гривень. Проти стягнення з нього витрат на правову допомогу заперечував.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги та такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та визнається сторонами, що з 01 вересня 1990 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 січня 2016 рок розірваний.

Під час шлюбу сторони за спільні кошти за договором купівлі-продажу від 29 жовтня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківського району державної нотаріальної контори ОСОБА_5 за р.№ 1-3306, придбали житловий будинок, розташований за адресою: смт Високий Харківського району Харківської області, площа, Шкільна,3, який на праві приватної власності був зареєстрований за ОСОБА_2, та 17 квітня 2007 року автомобіль ВАЗ-21213, 1996 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, право власності на який зареєстровано також за ОСОБА_2 /а.с.16, 2425,26,61,67,/.

За ст. 22 КпШС України, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження майном. Подружжя користується рівними правами на майно і у тому разі, якщо один із них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або із інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ч.1 ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке спільною сумісною власністю подружжя, їх частки є рівними.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку( доходу).

Тобто, виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом було встановлено, що спірні житловий будинок та автомобіль є майном, яке сторони набули за час перебування у зареєстрованому шлюбі, тому воно є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2,5 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Як встановлено судом та визнається сторонами спірний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя та є неподільним майном. Автомобіль зареєстрований за ОСОБА_2 Позивач просить стягнути на її користь грошову компенсацію у звязку поділом автомобіля, а відповідач не заперечує проти стягнення з нього грошової компенсації за частку позивача в порядку поділу майна подружжя.

Відповідно до консультативного повідомлення субєкта оціночної діяльності ОСОБА_6 від 07 вересня 2016 року, середня ринкова вартість автомобіля ВАЗ21213 Тайга 110-30 5МТ, державний номер НОМЕР_1, номер кузова ХТА212130Т1195145 на дату дослідження 07 вересня 2016 року при курсі НБУ 1 дол. США = 26,848462 грн., складає 63090,00 грн. Відповідач погодився з вартістю автомобіля.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на вказаний автомобіль в сумі 31545 гривень 00 копійок.

Також в порядку поділу спільного майна подружжя суд визнає за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: смт. Високий Харківського району Харківської області, площа Шкільна,3

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Що стосується витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне.

Згідно ч.І ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про гранічний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року №4191-VI ( набрав чинності з 01 січня 2012 року) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із договору про надання юридичних послуг від 26 серпня 2016 року вбачається, що ФОП ОСОБА_4 надає юридичні послуги з приводу поділу майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_2 Вартість послуг за договором становить 350 гривень за годину наданих послуг.

Із квитанцій, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що фізична особа підприємець ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_2 як предоплату за надання юридичних послуг 6500 гривень.

Із акта про надання послуг за договором № 14 від 07 листопада 2016 року вбачається, що на надання консультацій ФОП ОСОБА_4 витрачено 1 годину 30 хвилин, загальна вартість послуг склала 525,00 гривень; на складання позовної заяви, оформлення додатків, оплату судового збору, подачу позовної заяви витрачено 5 годин, вартість послуг склала 1750,00 гривень, на складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів витрачено 1 година 30 хвилин, загальна вартість послуг склала 525,00 гривень, на складання заяви про забезпечення позову, оформлення додатків, сплату судового збору витрачено 3 години, вартість послуг 950,00 гривень, на участь у судовому засіданні в якості представника ОСОБА_2 витрачено 3 години 30 хвилин, на складання письмових пояснень витрачено 30 хвилин, вартість послуги 175 гривень, а всього на суму 5250,00 гривень.

Разом з тим, як вбачається із журналу судового засідання за 30 вересня 2016 року тривалість судового засідання склала 7 хвилин, тобто вартість послуг за участь представника позивача в судовому засіданні склала 40,80 гривень.

Крім того, суд вважає, що представником позивача значно завищена тривалість складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів і як наслідок сума витрат за зазначену послугу та вважає достатнім для складання трьох клопотань 30 хвилин.

В звязку з наведеним суд знаходить, що сума витрат на правову допомогу є завищеною та вважає за можливе стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 3440,80 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61,88, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: смт. Високий Харківського району Харківської області, площа Шкільна,3.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) у звязку із поділом автомобіля ВАЗ-212103, реєстраційний номер НОМЕР_1, грошову компенсацію в сумі 31545 (тридцять одна тисяча пятсот сорок пять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) суму сплаченого нею судового збору у розмірі 2720 (дві тисячі сімсот двадцять) гривень 31 копійку.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) витрати на правову допомогу у розмірі 3440 (три тисячі чотириста сорок) гривень 80 копійки.

В решті вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - І.В. Березовська