АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Крижанівська Г.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Моторне (транспортне) страхове бюро України на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 (правонаступник ОСОБА_5) до Моторне (транспортне) страхове бюро України, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Іллічевська», ОСОБА_6 про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - відповідач або МТСБУ), треті особи: ПрАТ «СК «Іллічевська», ОСОБА_6., в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 176-178), просила стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 449 556 грн. 07 коп., з яких: 58 056 грн. 07 коп. - майнова та моральна шкода та 391 500 грн. - регламентні виплати за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності за п. 26.2 ст. 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до досягнення 60 років (строк відновлення працездатності 14.12.2027).

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що 24.04.2011 в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю викраденого транспортного засобу Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, її було збито. В результаті ДТП їй було зламано спинний хребет і вона стала інвалідом II групи. Винуватця ДТП на викраденому автомобілі затримали та вироком Деснянського районного суду м. Києва його було засуджено до 4 років позбавлення волі. Після ДТП вона неодноразово зверталася до ПрАТ «СК «Іллічівська» для виплати страхового відшкодування по полісу застрахованого транспортного засобу. Однак, страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування з мотивів того, що транспортний засіб, яким було її збито, на момент ДТП вийшов з володіння його законного власника не з його вини, а в результаті протиправних винних дій іншої особи. Також страхова компанія повідомила, що страхове відшкодування в цьому випадку має виплачувати МТСБУ, оскільки в момент ДТП транспортний засіб, що був застрахований у третьої особи вийшов з володіння його власника не з його вини, а в результаті протиправних винних дій іншої особи. Факт незаконного заволодіння застрахованим транспортним засобом підтверджено вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13.07.2012. МТСБУ також було неодноразово відмовлено у виплаті страхового відшкодування з мотивів використання позивачем свого права на страхове відшкодування в межах розгляду кримінальної справи. Але позивача збив транспортний засіб, за кермом якого був не власник, а інша особа, яка протиправно ним заволоділа, отже, страхове відшкодування повинен сплатити відповідач, а не страхова компанія. Сума повного відшкодування була визначена вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13.07.2012 в розмірі 58 056,07 грн., що складається з матеріальної та моральної шкоди, однак зазначені кошти фактично не були стягнуті з винуватця ДТП, що підтверджується постановами державної виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження. Тому позивач вважає, що її право на страхове відшкодування по ДТП не було використано, оскільки кошти позивачу не сплачені. Що стосується відшкодування за стійку втрату працездатності, ОСОБА_4 зазначено, що їй за висновком МСЕК встановлена друга група інвалідності довічно та за висновком СМЕ за № 6/Е від19.01.2012 встановлено 60% стійкої втрати працездатності, а також встановлений зв'язок з ДТП, строк відновлення працездатності - це встановлення пенсії за віком (на теперішній час - жінки з 60 років), що відбудеться через 12 років. До моменту ДТП позивач працювала вихователем в школі-інтернаті № 20 та отримувала середньомісячну заробітну плату у розмірі 2 019,15 грн., розмір шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності, виходячи із п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, згідно чинного законодавства на момент ДТП, розраховується за формулою: весь дохід мінімальної заробітної плати за рік до ДТП (з 01.04.2010 по 01.04.2011) в п'ятикратному розмірі ділиться на 100 та помножується на 60% стійкої втрати працездатності (54 375,00 грн. : 100 х 60, що становить на рік 32 625,00 грн. та, відповідно за 12 років - 391 500,00грн.).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.03.2016 позов задоволено частково. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_4 кошти на відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності, починаючи з 24.04.2011, за кожен місяць із розрахунку: виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати за відповідний період (місяць) та з 60% ступеня втрати позивачем працездатності, з відрахуванням з цієї суми коштів, отриманих позивачем за рахунок іншого обов'язкового виду страхування (листків непрацездатності, пенсії, тощо, в разі наявності таких у кожному відповідному місяці) до відновлення працездатності ОСОБА_4 В задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено. Стягнуто з МТСБУ на користь держави судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп. (Т.1, а.с. 193-197).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вказує, що судом першої інстанції не враховано те, що при врахуванні щомісячних платежів визначених у рішення суду, необхідно враховувати ліміт відповідальності 51 000 грн., яка діяла в редакції Закону на момент ДТП. Крім цього, зазначив, що МТСБУ жодним чином не порушувало права позивача на отримання відшкодування у порядку встановленому Законом, не вчиняло дій, які свідчили б про невизнання або оспорювання такого права. Також наголошує на тому, що для здійснення права, передбаченого Законом, на отримання відшкодування за рахунок фонду захисту потерпілих, позивач та МТСБУ мають дотриматись встановленого Законом порядку проведення такого відшкодування.

Ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 02.06.2016 відкрито апеляційне провадження і призначено справу до розгляду (Т.1, а.с. 218, 219).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.09.2016 зупинено провадження у даній справі до залучення до участі у справі правонаступника (правонаступників) позивача ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т.1, а.с. 242, 243).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.02.2017 відновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду (Т.2, а.с. 6, 7).

В судовому засіданні, у відповідності з вимогами ст. 37 ЦПК України, до участі у справі залучено правонаступника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, яка прийняла спадщину після смерті позивача (Т.2, а.с. 3).

Представник правонаступника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 в судовому засідання проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і не обґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника правонаступника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Слід зауважити, що рішення суду оскаржено відповідачем лише в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача коштів на відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13.07.2012, зі змінами, внесеними ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22.01.2013, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 289 ч. 1, 286 ч. 2 КК України і призначено йому покарання на підставі ст. 70 КК України за сукупністю зазначених злочинів - 4 (чотири) роки позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 13 056 грн. 07 коп. матеріальної шкоди та 45 000,00 грн. моральної шкоди (Т.1, а.с. 5-10, 52-60).

Зазначеним вироком встановлено, що ОСОБА_6 24.04.2011, приблизно о 14:10 год., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння на відстані близько семи кілометрів від проспекту Ватутіна в м. Києві, в парку «Дружби Народів», на території Деснянського району м. Києва, маючи умисел на незаконне заволодіння автомобілем «Фольксваген Туарег», д.н.з. НОМЕР_1, скориставшись тим, що в замку запалювання знаходився ключ та відсутністю уваги водія ОСОБА_7, шляхом вільного доступу, проник в салон, завів двигун автомобіля, після чого розпочав рух автомобіля, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом. Крім цього, ОСОБА_6 24.04.2011, приблизно о 14:20 год, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння без відповідних документів на право керування транспортними засобами, керуючи технічно справним автомобілем «Фольксваген Туарег» д.н.з. НОМЕР_1 в парку «Дружби Народів» на відстані близько семи кілометрів від проспекту Ватутіна в м. Києві, в порушення вимог п. 1.3, 2.1 «а», 2.3 п. «б», 2.9 «а», 12.1 Правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку, не був уважним, в результаті автомобіль з'їхав на узбіччя де скоїв наїзд на ОСОБА_4, яка стояла з велосипедом. В результаті порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_6, потерпілій ОСОБА_4 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої травми поперекового відділу хребта у вигляді компресійного перелому краніальної замикаючої пластини тіла 1 поперекового хребця. На момент проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_4 мають місце наслідки перенесеної травми хребта у вигляді посттравматичної клиновидної деформації тіла 1-поперекового хребця з помірним порушенням функції хребта на фоні дегенеративно-дистрофічного ураження (остеохондроз грудного та поперекового відділу хребта) з ураженням епіконусу спинного мозку та кінського хвоста з помірним парезом розгиначів тилу правої стопи, нетриманням сечі (анамнестично). Вказані наслідки перенесеної травми хребта згідно таблиці процентів утрати загальної працездатності внаслідок різноманітних травм Інструкції № 2 відповідно ст. 6 б та 80 складають сумарно 60% (40% та 20% відповідно) стійкої втрати загальної працездатності, тому у відповідності з п. 2.16 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.06.1995 № 6, вищевказана закрита травма поперекового відділу хребта за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм стійкої втрати загальної працездатності).

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача коштів на відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності, суд першої інстанції правомірно виходив з наступного.

Позивач ОСОБА_4 є інвалідом II групи за загальним захворюванням з ураженням опорно-рухового апарату (Т.1, а.с. 19, 84, 91), яка встановлена довічно.

Позивач неодноразово, починаючи з 31.08.2012 по 19.11.2015, зверталася до МТСБУ із заявами про здійснення їй виплат страхового відшкодування за шкоду, завдану внаслідок ДТП, яка сталася 24.04.2011 з вини водія ОСОБА_6, який незаконно заволодів транспортним засобом. Позивач на підставі ст. 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просила відшкодувати їй шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності, до цих заяв були долучені всі необхідні для здійснення такої виплати документи, у тому числі вирок суду, довідка до акту огляду МСЕК, програма реабілітації інваліда, виписний епікриз, виписки з історії хвороби, тощо (Т.1, а.с. 90, 92-95, 103-108, 116-117, 124-127, 135-164), з яких безумовно вбачалося, що позивачу встановлена спочатку III (Т.1, а.с. 144), а потім II група інвалідності за загальним захворюванням з ураженням опорно-рухового апарату, втрата працездатності складає сумарно 60% стійкої втрати працездатності, у виписках з історій хвороб детально розписані отримані позивачем тілесні ушкодження, які повністю співпадають з тілесними ушкодженнями, описаними у вироку суду. З урахуванням викладено суд обґрунтовано відхилив твердження відповідача про те, що з наданих позивачем документів неможливо встановити зв'язок між ДТП та отриманими позивачем тілесними ушкодженнями.

На всі заяви позивача МТСБУ надавало відповіді з відмовами у виплаті матеріальної та моральної шкоди, а також шкоди, пов'язаної з лікуванням позивача, у тому числі з посиланням на неподання ОСОБА_4 документів, необхідних для відшкодування шкоди, пов'язаної з лікуванням (а.с. 14-17, 115, 122). В цих відповідях відповідач жодного разу не зазначив про неможливість здійснити відшкодування, визначене ст. 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як і не повідомив позивача про необхідність подання нею будь-яких додаткових документів для здійснення саме такої виплати.

У відповідності з п. 37.3 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) (далі - Закон), при вирішенні питання про виплату страхового відшкодування у зв'язку із заподіяною особі шкодою страховик має право письмово вимагати від відповідного закладу охорони здоров'я відомості про діагноз, лікування та прогноз хвороби потерпілого, використовувати висновки судово-медичної експертизи, а також за необхідності отримати додаткову інформацію, направити потерпілого на медичне обстеження, відшкодовуючи всі пов'язані з цим витрати. Відомості, отримані страховиком про діагноз, лікування та прогноз захворювання потерпілого, є конфіденційними.

Статтею 22 вказаного Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого (ст. 23 Закону).

Пунктами 26.1, 26.2 ст. 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на час страхового випадку), було визначено, що у зв'язку із стійкою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються доходи, не отримані потерпілим у результаті стійкої втрати потерпілим працездатності (інвалідності), які не відшкодовуються за рахунок іншого обов'язкового виду страхування. Страхове відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності, виплачується не рідше одного разу на місяць до відновлення працездатності потерпілого. За умовами договору або за поданням потерпілого до страховика та за погодженням із страховиком страхове відшкодування може бути виплачене у вигляді одноразової компенсації.

Частиною 1 ст. 1197 ЦК України визначено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (дохо; у) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

З довідки про заробітну плату та інші доходи позивача вбачається, що за період з березня 2010 року по квітень 2011 року, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_4 за останні 12 місяців, що передували ДТП, становила 2 019,15 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов законного висновку про наявність правоих підстав для стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_4 коштів на відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності, починаючи з 24.04.2011, щомісячно, виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати за відповідний період (місяць), виходячи з 60% ступеня втрати позивачем працездатності, з відрахуванням з цієї суми коштів, отриманих позивачем за рахунок іншого обов'язкового виду страхування (листків непрацездатності, пенсії тощо, в разі наявності таких у кожному відповідному місяці), до відновлення працездатності ОСОБА_4

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано ліміт відповідальності, що діяв на момент ДТП, оскільки такі доводи не узгоджуються з вимогами закону. Також є безпідставними твердження відповідача про не порушення ним прав позивача, оскільки, як вірно встановлено судом, відповідач за законом зобов'язаний виплатити позивачу кошти у зв'язку із стійкою втратою останнім працездатності внаслідок ДТП. При цьому, слід наголосити, що позивач виконав вимоги Закону щодо належного звернення до відповідача із наданням всіх необхідних документів.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Моторне (транспортне) страхове бюро України - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 (правонаступник ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) до Моторне (транспортне) страхове бюро України, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Іллічевська», ОСОБА_6 про стягнення страхового відшкодування - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

Г.В.Крижанівська