У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у реалізації права власності шляхом виселення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у реалізації права власності шляхом виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є єдиним власником квартири АДРЕСА_1. Зазначала, що вона надала згоду на тимчасове проживання у вищевказаній квартирі онуці свого чоловіка - ОСОБА_3, яка була зареєстрована в ній з 17 березня 2012 року та проживає в ній по сьогодні.

Посилалась на те, що вона хотіла здійснити продаж квартири АДРЕСА_1 однак, так як відповідач проживає та зареєстрована у цій квартирі, вона не може її продати. Свій намір продати кватиру вона повідомляла відповідачу, проте остання добровільно звільняти її не бажала.

Обґрунтовуючи свої вимоги, вказувала на те, що самоправно займаючи квартиру, проживаючи в ній без достатніх правових підстав, відповідач перешкоджає їй, як власнику квартири, розпоряджатися власністю.

Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_2 зазначала, що відповідач не є членом її сім'ї, зазначення в формі № 3 її як онуки було необхідно для здійснення її реєстрації. Просила вимоги задовольнити, вказуючи при цьому, що відповідач має інше житло і не повинна їй перешкоджати в реалізації свого права на розпорядження майном, належним їй.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 8 червня 2016 року задоволено позов ОСОБА_2 про усунення перешкод у реалізації права власності шляхом виселення.

Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 8 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 грудня

2016 року, ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Крім цього, ОСОБА_2 звернулася з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.

Враховуючи те, що підстави пропущення строку на касаційне оскарження судового рішення є поважними, зазначене клопотання підлягає задоволенню, а процесуальний строк - поновленню.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд вірно керувався положеннями ст.ст. 64, 156, 157 ЖК України, а також постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 з подальшими змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», та виходив із того, що позивач у позовній заяві просила усунути перешкоди у реалізації права власності шляхом виселення відповідача з належної їй квартири не з підстав, передбачених нормами житлового законодавства, а з підстав передбачених ст. 391 ЦК України, посилаючись на порушення відповідачем прав власника на розпорядження квартирою, а саме у зв'язку з тим, що на даний час вона не бажає, щоб відповідач продовжувала проживати в спірній квартирі, оскільки це перешкоджає їй у здійсненні прав власника розпоряджатись та користуватись власністю, зокрема продати належну їй квартиру.

Так, апеляційний суд вірно зазначав, що враховуючи, що позивач заявила вимогу про виселення ОСОБА_3 з квартири, підлягають застосуванню норми ЖК України, а не ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вірно враховував, що відповідач вселилася до спірної квартири за згодою позивача, постійно проживає та зареєстрована в квартирі, не порушує правил проживання, а тому доводи позивача про те, що ОСОБА_3 самоправно займає та користується її квартирою не відповідають дійсності.

Так, враховуючи, що відповідач вселилась, зареєстрована та проживає в спірній квартирі на законній підставі, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що обставини на які послалась у позові ОСОБА_2, не є підставами для виселення ОСОБА_3 з квартири.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення апеляційного суду м. Києва від 21 грудня

2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваного судового рішення.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у реалізації права власності шляхом виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 21 грудня

2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна