Справа № 191/4593/16-ц
Провадження № 2/191/531/17
У Х В А Л А

іменем України

26 січня 2017 року Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прижигалінської Т.В.

за участю секретаря Силкіної О.Г.

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна,

В С Т А Н О В И В:

Представником позивача заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на обєкт свиновідгодівельного комплексу загальною площею 12 749 кв. м, розташованого за адресою: Синельниківський район с. Старовишневецьке вул.. Фрунзе, 17 б, який належить відповідачеві ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 20.11.2015 року, мотивуючи тим, що згідно інформаційної довідки № 63615796 від 15.07.2016 року за останньою зареєстровано право власності на дане майно, але вона не займається розведенням свиней чи корів, тому їй не потрібний цей обєкт нерухомості і вона неминуче буде відчужувати його фахівцям в галузі тваринництва. Також йому відомо, що зараз відповідачка ОСОБА_2 шукає покупців на цей комплекс. У разі якщо відповідач продасть спірний комплекс сторонній особі, виконання рішення суду щодо повернення безпідставно набутого майна стане неможливим.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно п. 4 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дана норма повною мірою діє при вирішенні питання про забезпечення позову, тобто особа, яка просить про вжиття таких заходів, повинна додати докази на підтвердження необхідності вжиття певного виду забезпечення позову.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи розяснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволенні позову; імовірності утруднення виконання або невиконання судового рішення в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, окрім позивача.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має зясувати факти про наявність у відповідача (боржника) спірного майна або знаходження належного відповідачеві спірного майна у інших осіб, а також брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивач звернувся до суду з вимогою про витребування спірного нерухомого майна - обєкту свиновідгодівельного комплексу з чужого незаконного володіння від ОСОБА_2, яка на даний час є власником обєкту на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених в нотаріальному порядку та зареєстрованих в реєстрі речових прав, обґрунтовуючи тим, що дане майно набуте відповідачем безпідставно. Отже, між сторонами дійсно виник спір, між заявленим заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги наявний звязок, такий захід забезпечення позову спроможний фактично виконати судове рішення в разі задоволенні позову та, оскільки право власності на нерухоме майно зареєстроване за відповідачкою, що дає їй право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися ним, то відповідно наявне ймовірне утруднення виконання або невиконання судового рішення в разі невжиття такого заходу. Крім того, судом не встановлено інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням даного заходу забезпечення позову.

Таким чином, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 130, 151 153 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В :

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на обєкт свиновідгодівельного комплексу (реєстраційний номер обєкта 48) загальною площею 12 749 кв. м, розташованого за адресою: Синельниківський район с. Старовишневецьке вул.. Фрунзе, 17 б, який належить відповідачеві ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на підставі договорів купівлі-продажу від 20.11.2015 року.

Копію ухвали направити ВДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції для виконання.

Відповідачеві ОСОБА_2 копію ухвали направити негайно після її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом п»яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий суддя: Т. В. Прижигалінська