АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

02 березня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу Державної виконавчої служби Печерського управління юстиції у м.Києві про визнання права власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року,

встановила:

у травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на автомобіль марки «NissanAlmera» 2003 року випуску, держномер НОМЕР_1, посилаючись на те, що вказаний автомобіль було придбано ним у відповідача 08 червня 2005 року, однак не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 08 червня 2005 року ОСОБА_3 надав на його ім'я довіреність, якою уповноважив на розпорядження належним йому автомобілем марки «Nissan Almera» 2003 року випуску, держномер НОМЕР_1 з правом його продажу, зняття з обліку та постановки на облік. ОСОБА_1 в свою чергу було сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 72 500 грн., про що свідчить розписка. Позивач вважав, що вказані розписка та нотаріально посвідчена довіреність свідчить про набуття ним права власності та вказував на те, що ним не було знято автомобіль з реєстраційного обліку та не оформлено на своє ім'я у встановленому законом порядку у зв'язку з відсутністю коштів. Також позивач зазначав, що постановою державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ в мКиєві на спірний автомобіль накладено арешт та конфісковано в рамках виконавчого провадження про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2, що стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль за позивачем зареєстрований не був, право власності у нього не виникло, а тому підстави для визнання за ним права власності та звільнення майна з-під арешту відсутні. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 235, 244, 321, 392 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 08 червня 2005 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси при вчиненні правочинів щодо експлуатації, технічного обслуговування, ремонту, зняття з обліку, постановки на облік та продаж належного йому транспортного засобу марки «NissanAlmera» 2003 року випуску, держномер НОМЕР_1, зареєстрований МРЕВ-4 м.Києва 25 грудня 2003 року.

На виконання зазначених повноважень відповідачем було видано довіреності, посвідчені Невесенко Л.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 08 червня 2005 року, 01 листопада 2007 року, 30 червня 2011 року та 08 жовтня 2013 року з правом передоручення та з правом виїзду за кордон. Також відповідачем було надано розписку, яка свідчить про отримання ним від позивача грошових коштів за продаж автомобіля «Nissan Almera».

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що розписка про передачу коштів за автомобіль, яка містить в матеріалах справи, є договором купівлі-продажу та він з 2005 року фактично знаходився у його володінні Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що довіреності, на які посилається апелянт, є договором доручення та особа, яка видала довіреність, має право в будь-який час її скасувати. Крім того, не можна вважати видачу зазначених довіреностей договором купівлі-продажу, оскільки позивачу було надано право на розпорядження автомобілем, що передбачало вчинення дій в інтересах власника та від його імені, однак не право власності на автомобіль.

Договір купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами не укладався, автомобіль з обліку не знятий та зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2, а тому підстави для звільнення майна з-під арешту та визнання на нього права власності - відсутні.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 313-317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 757/23050/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1214/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.