Справа № 629/793/17
№ провадження 2-о/629/35/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2017 року суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області Дегтярчук М.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1, заінтересована особа: Президент України ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення -

в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що він є учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи першої категорії, інвалідом третьої групи. З 21.07.1986 року до 01.08.1986 року працював водієм дезактиваційної машини безпосередньо в складі Припятській військової групи, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили 30.08.2013 року. В м. Припять, куди він приїхав 20.07.1986 року, його направили в розпорядження військових і після переустаткування його машини він з 21.07.1986 року до 01.08.1986 року займався дезактиваційними роботами під керівництвом військових від КПП «Припять» до КП № 1, КП № 2, КП № 3. Після повернення з тридцятикілометрової зони, йому видалили уражений радіацією шлунок і відповідно до акту цивільного стану про інвалідність, зареєстрованого 18.01.2001 року Міжрайонною радіологічною медико-соціальною комісією № 2, встановлено професійне радіаційне захворювання, повязане з виконанням роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнробильській АЕС. Відповідно до Експертного висновку від 16.11.2000 року № 8506 дане захворювання викликане безпосередньо дією іонізуючого випромінювання. Згідно ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ, до ветеранів війни належать інваліди війни, до яких відносяться особи з числа працівників, які стали інвалідами внаслідок каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту ОСОБА_3. Він вважає,що має всі законні підстави мати статус ветерана війни, так як став інвалідом від дії іонізуючого випромінювання від час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Чорнобильська катастрофа визначена ст. 16 Конституції України катастрофою планетарного масштабу. Згідно ст. 1 Закону України «Про захист населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру» від 08.06.2000 № 1809-ІІІ люба катастрофа, техногенного та природного характеру, є надзвичайною ситуацією. Катастрофа планетарного масштабу, відповідно до цього Закону, який був чинний на момент реєстрації актів цивільного стану про його інвалідність, склала особливо велику суспільну небезпеку для українського народу за останні сто років, завдала величезну матеріальну, моральну шкоду всьому українському суспільству та створила реальну загрозу його функціонування взагалі. Це беззаперечна загроза ОСОБА_3, яка потребувала надзвичайних заходів, і його участь, як водія автомашини, була критично необхідна. Таким чином він, будучи працівником, який став інвалідом внаслідок радіаційного переопромінювання під час ліквідації Чорнобильської катастрофи, є захисником ОСОБА_3. В зв»язку з вищевикладеним заявник звернувся до суду з заявою, в якій прохає встановити юридичний факт, того,що він є захисником ОСОБА_3 від наслідків Чорнобильської катастрофи; встановити юридичний факт того,що він є ветераном війни, як інвалід війни внаслідок виконання робот з ліквідації Чорнобильської катастрофи.

Перевіривши матеріалами заяви вважаю за необхідне відмовити заявнику у відкритті провадження по справі.

Так, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав(стаття 234 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частина 4 ст. 235 ЦПК передбачає, що справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Заявники та заінтересовані особи, які створюють коло суб'єктів окремого провадження - специфічні суб'єкти власне окремого провадження. До заінтересованих осіб належать особи, які беруть участь у справі та мають у ній юридичну заінтересованість. Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв'язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права та обов'язки. Участь у справі цих осіб зумовлюється тим, що із установленням окремих обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, у яких беруть участь і заінтересовані особи. Для цих осіб характерним є те, що їхні суб'єктивні права та обов'язки мають юридичний зв'язок із суб'єктивними правами і обов'язками заявників.До заінтересованих осіб не можуть бути віднесені органи державної влади та місцевого самоврядування та інші організації, яким закон надає право засвідчити певний юридичний факт, але своєчасно цього не було здійснено, хоча така можливість не втрачена (наприклад, відмова нотаріальної контори засвідчити факт і час пред'явлення документа). Такі організації не є заінтересованими особами тому, що вони не визначають правових наслідків цього юридичного факту, а лише засвідчують, реєструють його.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 5 (зі змінами, внесеними постановою Пленуму від 25 травня 1998 р.) "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" залежно від мети встановлення фактів заінтересованими особами в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення можуть бути, наприклад відділи соціального захисту населення - у справах про встановлення факту перебування на утриманні особи, яка померла, для призначення пенсії заявникові; інші спадкоємці - у справах про встановлення факту прийняття спадщини; органи внутрішніх справ - у справах про встановлення факту родинних відносин для вирішення питання про належність до громадянства України; органи страхування - у справах про встановлення факту належності страхового свідоцтва.

Відповідно до п. п.1,2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 5 (зі змінами, внесеними постановою Пленуму від 25 травня 1998 р.) "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів,якщо : згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним.

При вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов'язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти,одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому діючому законодавстві.

Вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. 119 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 258 цього Кодексу.

Важливе значення має вимога про обов'язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування. З урахуванням зазначеної в заяві мети, суд визначає коло осіб, які можуть бути залучені до участі у справі.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов'язаний з'ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі ч. 2 ст. 122 ЦПК.

Отже, враховуючи той факт, що в порядку цивільного судочинства не підлягають розгляду справи про встановлення юридичних фактів, про які прохає встановити заявник в своїй заяві. Дані відносини регулюються Законом України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ. Тобто чинним законодавством встановлено певний позасудовий порядок вирішення такого питання, який заявник не використав.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, заінтересована особа: Президент України ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 5- денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: М.О.Дегтярчук