Справа №167/1242/16-ц
Провадження №2/167/22/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2017 року Рожищенський районний суд Волинської області

в складі:

головуючого- судді Сіліча І.І.

при секретарі- Ісаковій Н.Ю.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рожище цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_5 у справах дітей Рожищенської районної державної адміністрації до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_5 у справах дітей Рожищенської районної державної адміністрації звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 визначення місця проживання дитини.

В обгрунтовання своїх вимог вказує, що 27 квітня 2012 року зареєстрували шлюб з відповідачем. В шлюбі народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні характери та погляди на життя, внаслідок чого виникали непорозуміння та сварки. З жовтня 2016 року проживають окремо, так як відповідач вигнав її з будинку. Дитина залишилась проживати з відповідачем. Разом з тим, останній створює їй перешкоди у взятті участі у вихованні дитини. Вона як мати усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання, утримання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження та розвиток її психологічного та фізичного здоровя, забезпечення її розумового та духовного розвитку. На даний час, вона має матеріальні можливості для здійснення належного виховання їхньої дитини та комфортні умови для її проживання, тому просить визначити місце проживання дитини з нею.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, з підстав зазначених в позовній заяві, просить задовольнити їх. Разом з тим, суду пояснила, що сімейне життя між нею та чоловіком погіршилось. Відповідач не дає дозволу бачитись з дитиною, в звязку з чим виникають сварки. Вважає, що така поведінка відповідача негативно впливає на виховання та розвиток дитини.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, так як дитина є малолітньою та потребує належного догляду і позивач як мати може забезпечити такий догляд, турботу і піклування.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з позивачкою з 27 квітня 2012 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час проживає з ним в с.Копачівка Рожищенського району, так як дитина проявляє більшу прихильність до батька, а ніж до матері. Крім того, позивач не має можливості самостійно здійснювати належне виховання та догляд малолітнього сина, оскільки працює в умовах не нормованого робочого дня. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_5 у справах дітей Рожищенської райдержадміністрації ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що батьки малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають окремо, між ними склалися неприязні відносини. На даний час дитина проживає з батьком. Враховуючи інтереси дитини, орган опіки та піклування вважає, що ОСОБА_1 зобовязана брати участь у вихованні малолітнього сина, та зважаючи на вік дитини спілкуватися з нею. В свою чергу, ОСОБА_3 не повинний перешкоджати зустрічам та спілкуванню матері з сином.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, з наступних підстав.

Згідно зі ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Статтею 51 Конституції України закріплює рівність прав і обов'язків подружжя у шлюбі та сім'ї та однакову охорону державою як материнства, так і батьківства в цілях забезпечення охорони сім'ї та дитинства, що знайшло свій розвиток у ч.2, 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком є забезпечення інтересів своєї дитини.

Як слідує з ч.2 ст.3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Викладене в повній мірі узгоджується з ст.ст.5, 18 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в яких передбачено права та обов'язки батьків відповідати за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити виконання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст.ст.160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, згідно вимог закону вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 27 квітня 2012 року по 12.01.2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.60).

Від даного шлюбу у сторін народилася спільна дитина ОСОБА_7, 22 січня 2013 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с.4).

З пояснень сторін, судом встановлено також, що з жовтня місяця 2016 року сторони проживають окремо, малолітня дитина залишилась проживати з батьком ОСОБА_3.

На даний час сторони у справі перебувають у неприязних стосунках між собою та не можуть дійти згоди стосовно того, з ким має проживати їх малолітній син ОСОБА_6.

07.12.2016 року за номером 4417/47/2-16 органом опіки та піклування Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області (а.с.53) затверджено висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю ОСОБА_1.

Разом з тим, з висновку вбачається, що службою в справах дітей райдержадміністрації було обстежено умови проживання матері ОСОБА_1 та батька ОСОБА_3, під час обстеження зясовано, що в обох батьків створені хороші житлово-побутові умови проживання (а.с.56, 59). З обома батьками проведено бесіди щодо визначення місця проживання малолітньої сина ОСОБА_6. Зясовано, що мати ОСОБА_1 працює, матеріально забезпечена. Батько ОСОБА_3 оформив декретну відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею шести років.

Крім того, згідно протоколу №12 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 29.11.2016 року Рожищенської райдержадміністрації (а.с.79) вирішено питання про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 з матірю ОСОБА_1. Після чого, протоколом №2 від 01.02.2017 року встановлено батькові ОСОБА_3 порядок побачень з малолітнім сином, а саме: щосереди з 16.00 до 18.00 години, щосуботи з 10.00 до 14.00 години, за місцем проживання матері ОСОБА_1, та у її присутності (а.с.81).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Конвенція про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), виходячи з рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Отже, вищезазначені норми Декларації та Конвенції вказують та наявність виключних обставин для розлучення малолітньої дитини з матір'ю у разі коли батьки проживають окремо.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову в порушення вимог ст.60 ЦПК України не довів наявність будь-яких істотних обставин (перебування позивача на обліку у наркологічному диспансері чи психіатричній лікарні, зловживання алкоголем чи інша аморальна поведінка), що зумовлювали б недоцільність проживання неповнолітньої дитини разом із матір'ю.

Враховуючи наведене, проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 разом із матір'ю, на думку суду, буде відповідати найкращим інтересам дитини, оскільки, дитина на даний час знаходиться в такому віці, коли материнська турбота їй більше потрібна, а спілкування саме з матір'ю сприятиме її повноцінному духовному становленню та формуванню. Крім того, суд враховує також, що ОСОБА_1 працює в ТзОВ «Волинь-зерно-продукт» лаборантом біологічних досліджень в лабораторії Рожище з 01.10.2010 року (а.с.9), має стабільний дохід (а.с.8), позитивно характеризується по місцю роботи (а.с.46), згідно акту обстеження умов проживання від 22.03.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 в квартирі разом із своїми батьками, умови проживання в квартирі хороші (а.с.10, 11).

Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення та слід визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 за місцем проживання його матері ОСОБА_1.

Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст.10, 11, 58, 60, 88, 212-215 ЦПК України, на підставі Конституції України, ст.ст.3, 112, 141, 161 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_5 у справах дітей Рожищенської районної державної адміністрації до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 за місцем проживання його матері ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна грн. 20 коп.) судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Рожищенський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: І.І.Сіліч