Провадження № 2/520/6056/17
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Єгорової Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом
про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,
ОСОБА_1 18.01.2017 року звернулася до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому просить суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 21 лютого 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що 21 лютого 2013 року був зроблений відповідний актовий запис №188; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 12.03.2031 року.
У позовній заяві позивачка в обґрунтування вимог посилається на те, що 21.02.2013 року, вона уклала шлюб з ОСОБА_2, від якого вони мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Подружні стосунки у нас не склались, в них не має спільних інтересів, почуття любові остигли, позивач не має бажання бути разом з відповідачем. Позивач вважає, що збереження сім'ї неможливо, і суперечить її інтересам. На цей час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Також позивач зазначила, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, незважаючи на те, що він працездатний та має можливість виплачувати аліменти. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не було укладено. Дитина проживає разом з позивачем, вона самостійно займається її вихованням, культурним та духовним розвитком. Оскільки відповідач працює у МЧС України та має постійний офіційний прибуток близько 3800 грн. на місяць, позивач просить суд визначити аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав.
Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею.
Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.15) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований з 16.02.2012 року за адресою: Одеська область, м. Котовськ, вул. Бебеля, 29, та саме за цією адресою направлялися судові повісти на імя ОСОБА_2.
Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 21 лютого 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що 21 лютого 2013 року був зроблений відповідний актовий запис №188.
За час шлюбу сторони мають малолітню дочку: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.
Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Шлюб це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сімї.
Добровільність шлюбу одна з основних його засад.
Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.
За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сімї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сімю шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.
Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.
За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.
Закріпленні у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.
Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання.
Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них.
У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу.
Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, подальше сумісне проживання суперечить інтересам позивача, а тому позов ОСОБА_1 в частині про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.
Позивачем надано до суду довідку з місця мешкання про склад сімї та реєстрації за №598 від 26.10.2015 року, видану КП «ЖКС «Чорноморський», з якої вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та мешкають у тому числі ОСОБА_1 разом з малолітньою дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно зі ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аліменти слід визначити у частці від доходу за звичайним встановленим у ст.182 СК України правилом. Визначення аліментів у частці від доходу відповідає вимогам закону, не буде виходом за межі заявлених позовних вимог, тому суд вважає можливим в межах заявленого позову стягнути з відповідача аліменти у частці від доходу.
Стягнення аліментів у частці від доходу відповідає також і інтересам дітей, оскільки при збільшенні розміру доходу, а також при виявленні у відповідача інших доходів, автоматично буде збільшуватись і розмір аліментів, які стягуються в частці.
Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
При викладених обставинах суд вважає законним і справедливим стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 30.08.2016 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 12.03.2031 року.
Відповідно до ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Відповідно до ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.
З урахуванням вищевикладеного, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за подання позивачем позовної заяви в частині вимог про стягнення аліментів в сумі 551 гривня 20 копійок.
Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 110, 112, 113, 180, 182 СК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.
Розірвати шлюб між Мазур (дошлюбне прізвище Ярошевська) ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований 21 лютого 2013 року Відділм державної реєстрацій актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної лужби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №188 від 21.02.2013 року.
Шлюб між Мазур (дошлюбне прізвище Ярошевська) ОСОБА_4 та ОСОБА_2, вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.
Позивачеві ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Ярошевська) ОСОБА_4 відновити дошлюбне прізвище «Ярошевська».
Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь Мазур (після розірвання шлюбу Ярошевська) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1, аліменти на дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 30.08.2016 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 12.03.2031 року.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, в дохід держави судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви без задоволення.
Головуючий Калініченко Л. В.