Єдиний унікальний номер 341/1227/15-ц
Номер провадження 2/341/101/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2017 року м. Галич

Галицький районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Максимчина Ю.Д.,

секретаря Ворох З.Д.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Галичі справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів і просить стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_2 в корис ть ПАТ КБ «ПриватБанк» 839065 грн. 83 коп. заборгованості за кредитним договором та судовий збір в розмірі 3654 грн.

Виходячи з суті поданого позову ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що 10 липня 2008 року відповідач ОСОБА_4 на підставі кредитного договору № 104МК від 10.07.2008р. отримав кредитні кошти у розмірі 420000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та порядку, встановлених кредитним договором, з остаточним терміном повернення до 09.07.2013 року. Протягом строку дії кредитного договору відповідач ОСОБА_4 неодноразово порушував термін сплати кредиту і процентів за користування кредитом.

Станом на 16.04.2015 року, як зазначає позивач, за відповідачем обліковується непогашена заборгованість в сумі 839065 грн., 83 коп., з яких:

заборгованість за кредитом - 492433 грн.;

заборгованість по процентах - 79877 грн. 73 коп.;

пеня за прострочення сплати кредиту - 226561 грн. 49 коп.;

штраф (фіксована частина) 250 грн.;

штраф (процентна складова) 39943 грн. 61 коп.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 104МК від 10.07.2008р. між банком та відповідачем ОСОБА_2 10.07.2008р. було укладено договір поруки №104 МК. Згідно п. 1. вказаного договору поруки, поручитель зобовязався перед ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідати за виконання зобовязань по кредитному договору від 10.07.2008р. №104 МК, за умовами якого ОСОБА_4 одержав кредит в сумі 420000 гривень та зобовязався повернути його в строк до 09.07.2013р., сплачувати проценти за користування кредитом з розрахунку 24% річних до 10-го числа кожного поточного місяця та інші платежі, що встановлені кредитним договором.

Враховуючи умови вказаних правочинів, а також непогашену заборгованість по кредитному договору від 10.07.2008р. №104 МК позивач просить її стягнути солідарно з відповідачів.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позов визнали частково та подали суду письмові заяви про визнання позову частково, а також просили суд проводити розгляд справи без їх участі, та одночасно просили суд зменшити пеню по даному кредитному договору, відповідач є пенсіонером і додаткового заробітку не має, а також часто хворіє.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 проти задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по кредитному договору № 104МК від 10.07.2008р. на підставі укладеного 10.07.2008р. договору поруки № 104МК заперечив з мотивів його припинення з підстав, що передбачені ч.1 та ч. 4 ст. 559 ЦК України, в подальшому подав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (тобто, положення про договір позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Ст. 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання процентів від суми позики. Розмір та порядок одержання процентів встановлюється договором.

Виходячи з умов укладеного між позивачем та ОСОБА_4 кредитного договору №104МК, а саме п.п. 1.1.,1.2.,1.3.,2.1.2.,4.1. позичальник ОСОБА_4 одержав в установі позивача кредит у сумі 420000,00 гривень цільовим призначенням: на споживчі цілі, з кінцевим терміном повернення до 09.07.2013р. відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток № 1 до кредитного договору), зі сплатою 24 % річних за користування кредитним коштами та з розрахунку 50% річних у випадку порушення умов п. 1.3.,2.2.3., 2.3.3.,2.4.1.,4.11. від суми залишку непогашеної (простроченої) заборгованості.

Дані обставини відповідачами не спростовано.

Виходячи з розрахунку заборгованості станом на 16.04.2015р., що наданий позивачем, ОСОБА_4 неодноразово порушував терміни сплати кредиту та процентів, борг у кінцевий строк, що передбачений кредитним договором не повернув.

Також позичальником не виконано вимоги позивача про погашення боргу, що були виставлені у повідомленні від 08.05.2015р. № 30.1.0.0/2 04F.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). А згідно зі ст. 629 ЦКУ, договір є обов`язковим до виконання.

За змістом ч. 1 ст. 546 та ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 договору поруки № 104МК, що укладений 10.07.2008р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_4 своїх зобовязань за кредитним договором від 10.07.2008р. № 104МК, згідно якого ОСОБА_4 надано кредит в сумі 420000 гривень та останній зобовязаний повернути його до 09.07.2013р., сплатити за користування кредитом 24% річних до 10-го числа кожного поточного місяця, а у випадку порушення строків повернення кредиту сплачувати 50% річних в дату сплати процентів, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, що встановлені кредитним договором.

Керуючись п. 5 договору поруки, у випадку невиконання боржником якого-небудь обовязку, передбаченого п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного обовязку.

Поручитель зобовязаний виконати обовязок, зазначений в письмовій вимозі кредитора впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору (п. 6 договору поруки).

Згідно п. 14 договору поруки його сторони дійшли згоди, що по всіх питаннях які даним договором не врегульовані, такі питання підлягають врегулюванню на підставі чинного законодавства.

ст. 610 та ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання в строк, встановлений договором. За ч.1 ст.549 та ч.1 ст.550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В своїй заяві представник відповідач позов визнала частково, та просила зменшити пеню. Вирішуючи дане клопотання суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно роз'яснень викладених в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

З проведеного позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково погашав заборгованість по кредитному договору, суд вважає таку обставину істотною. Окрім того неустойку, нараховану відповідачу за неналежне виконання умов кредитного договору суд розцінює як неспівмірною із сумою основного боргу.

З урахуванням викладеного, виходячи з умов справедливості та розумності, суд вважає за можливе задовольнити позов частково, зменшивши розмір пені та стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 739065 грн., 83 коп., з яких:

заборгованість за кредитом - 492433 грн.;

заборгованість по процентах - 79877 грн. 73 коп.;

пеня за прострочення сплати кредиту - 126561 грн. 49 коп.;

штраф (фіксована частина) 250 грн.;

штраф (процентна складова) 39943 грн. 61 коп.

Щодо позовних вимог в частині ОСОБА_2 суд зазначає таке.

Згідно п. 10 договору поруки від 10.07.2008р., даний договір діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК строком є певний період у часі, зі сплином якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК).

Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки.

Отже, зазначення замість строку, обчисленого датою, терміну припинення договору поруки (події, з якою повязується таке припинення) не дає підстав не застосовувати ч. 4 ст. 559 ЦК України,

Сторони кредитного договору в п.1.3. цього договору погодили остаточну дату повернення кредитних коштів 09 липня 2013 року. Доказів зміни строку остаточного повернення кредиту в матеріалах справи немає.

З позовом до ОСОБА_2, який є поручителем позивач звернувся тільки в червні 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, обчислюваного з дня настання строку остаточного виконання основного зобовязання (кредитного договору).

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, у разі, якщо строк дії договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

В силу ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За таких обставин договір поруки № 104МК від 10.07.2008р. станом на час звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з даним позовом слід вважати припиненим у звязку з пропуском банком шестимісячного строку для звернення з вимогою (позовною) до поручителя ОСОБА_2, а тому у суду немає матеріально-правових підстав до стягнення боргу по кредиту з останнього.

Також суд звертає увагу, що коли в договорі поруки не встановлено умову погодження поручителем можливих майбутніх змін до основного зобовязання, що може збільшити обсяг його відповідальності, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Дослідивши розрахунок заборгованості станом на 16.04.2015р. по кредитному договору № 104МК від 10.07.2008р., що доданий до позову вбачається, що станом на 09.08.2012 року у графі «сальдо поточне» розрахунку заборгованості по основній сумі кредиту заборгованість становить вже 519047,22 гривні. Враховуючи, що розрахунок боргу по кредиту виконаний уставною позивача з метою предявлення відповідних сум до стягнення з відповідачів, суд приймає даний доказ як належний та достовірний. Отже банк та позичальник вирішили збільшити основну суму боргу, що виходячи з розрахунку заборгованості відбулось на підставі реструктуризації вже простроченої заборгованості.

В контексті ч. 1 ст. 559 ЦК України, поруку ОСОБА_2 на підставі договору поруки № 104МК від 10.07.2008р. слід вважати припиненою також у звязку з тим, що сторони кредитного договору без погодження з поручителем 09.08.2012 року погодили збільшити розмір основного зобовязання (тіла кредиту) до 519047,22 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з ОСОБА_4 також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

На підставі ст.ст. 251, 252, 525-527, 530, 546, 548-550, 559, 598, 610, 612, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер особи - НОМЕР_1 в користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 104МК від 10.07.2008р. в розмірі 739065 грн., 83 коп., з яких:

заборгованість за кредитом - 492433 грн.;

заборгованість по процентах - 79877 грн. 73 коп.;

пеня за прострочення сплати кредиту - 126561 грн. 49 коп.;

штраф (фіксована частина) 250 грн.;

штраф (процентна складова) 39943 грн. 61 коп.,

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер особи - НОМЕР_1 в користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 3654 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Галицький районний суд.

Суддя: Ю.Д. Максимчин