УхвалА

іменем україни

16 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права особи на частку у спільному майні за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 6 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що він є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 30 кв. м, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14 липня 2005 року. Зазначав про те, що з 4 листопада 1995 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який 14 березня 2014 року рішенням Сихівського районного суду м. Львова, що набрало законної сили, було розірвано. 25 липня 2014 року рішенням Сихівського районного суду м. Львова 4/15 частки вищевказаної квартири визнано спільною сумісною власністю подружжя та встановлено, що ОСОБА_5 у квартирі належить 2/15 частки, а йому 13/15 часток квартири.

Позивач указував про те, що після розірвання шлюбу відповідачка продовжує проживати у спірній квартирі, через неприязні стосунки дійти згоди щодо користування квартирою вони не можуть. Відповідачка зареєстрована у відомчому гуртожитку публічного акціонерного товариства «Іскра» (далі - ПАТ «Іскра») по АДРЕСА_2, де за нею числиться кімната, оскільки вона з листопада 1984 року працює у цьому товаристві. Крім того, у ОСОБА_5 наявний житловий будинок у с. Жаркові Бродівського району Львівської області. Вказаний будинок належав батьку відповідачки, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_5 є його єдиним спадкоємцем.

Вважав, що частка відповідачки у праві власності на вказане нерухоме майно є незначною, унаслідок припинення її права на цю частку із грошовою компенсацією не завдасть їй істотної шкоди. Згідно висновку про вартість об'єкту оцінку від 15 січня 2016 року та звіту про оцінку нерухомого майна ринкова вартість спірної квартири становить 405 049 грн, а вартість 2/15 частки становить 54 006 грн 53 коп.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просив суд припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_5 на 2/15 частки квартири АДРЕСА_1; виплатити ОСОБА_5 54 006 грн 53 коп. суму грошової компенсації, внесеної ним на депозитний рахунок суду, вартості 2/15 частки вказаної квартири; визнати за ним право власності на 2/15 частки спірної квартири.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 6 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що за змістом ст. 365 ЦК України припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пп. 1-3 ч. 1 вищевказаної статтіумов та з урахуванням того, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 16 січня 2012 року № 6-81цс11, від 2 липня 2014 року № 6-68цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Суди дійшли вірного висновку про те, що спірна квартира є єдиним житлом відповідачки у м. Львові. Вона працює у ПАТ «Іскра», проте у гуртожитку вона не проживає, за нею не числиться та не закріплена кімната, вона не користується ліжко-місцем, а житловий будинок, який належить їй як спадкове майно після смерті батька, знаходиться у с. Жаркові Бродівського району Львівської області, тобто за 145 кілометрів від м. Львова.

Ураховуючи викладене, суди дійшли вірного висновку про те, що припинення права власності відповідачки на частку у спірному нерухомому майні завдасть істотної шкоди її інтересам.

Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів неможливості спільного володіння і користування спірною квартирою, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), а само по собі бажання позивача, позбавити відповідачку примусово права власності є незаконним.

Посилання касаційної скарги на постанови Верховного Суду України безпідставні, оскільки там викладені інші фактичні обставини, ніж у цій справі.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 6 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.П. Штелик