Справа № 467/799/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2017 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Кірімової О.М.

при секретарі Сіваченко Ю.І., Похитун М.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Державний нотаріус Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_5 про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною та визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Державний нотаріус Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_5 про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною та визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом.

Свої вимоги мотивував тим, що 21 листопада 2010 року померла його мати ОСОБА_6 Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку. Спадкоємцями померлої є дочка та син померлої, які є сторонами у справі та відносяться до першої черги спадкоємців за законом. У 2011 році перебуваючи з відповідачем у нотаріуса з метою оформлення спадкого майна, останні запропонували позивачу підписати документ, який начеб то не буде порушувати його права та оформлення спадщини буде дешевше.

В 2016 році ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання позивача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме в будинку № 8 по пров. Південному в с. Семенівка Арбузинського району, який залишився після смерті матері та є спадковим майном після її смерті. Тоді ж стало відомо позивачу, що його сестра ОСОБА_2 бажає продати вказаний будинок, та зняти позивача з реєстраційного обліку.

Позивач просив визнати заяву про відмову від прийняття спадщин, що відкрилася після матері ОСОБА_6, померлої, 21.11.2010 року недійсною на підставі ст.ст. 225, 229, 230, 233 ЦК України, оскільки помилявся щодо правових наслідків правочину, та не мав наміру відмовлятися від спадщини після матері, і вважав, що підписує документи, необхідні для прийняття спадщини.

В судовому засіданні позивач збільшив та уточнив позовні вимоги, просив визнати заяву написану ним 18 лютого 2011 року про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, недійсною з підстав викладених нормами ст. 225 ЦК України, визнати частково, а саме в частині ? недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом № 162, 165, 171, 177 видані державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_5 17 січня 2012 року на ім.»я ОСОБА_2 на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6, яке складається із: земельної ділянки загальною площею 5,78 га., земельної ділянки площею 6,83 га., грошових внесків з належними відсотками та компенсаційними виплатами, що знаходяться на зберіганні у територіально-відокремленому безбалансовому відділенні № 10014/0109 філії-Миколаївського обласного управління відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в смт. Арбузинка Миколаївської області на рахунку № 91551/2231 в сумі 1989 грн. 10 коп., та на рахунках № 915511691, НОМЕР_1 в сумі 3344 грн. 00 коп., жилого будинку і прилеглими до нього господарськими спорудами та побутовими будівлями, що розташований за адресою: Миколаївська область, смт. Арбузинка пров. Південний, 8. Також просив стягнути із відповідача на його користь сплачений судовий збір та витрати на юридичні послуги адвоката.

Просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача просила суд задовольнити позов, суду пояснила, що позивач, підписуючи 18 лютого 2011 року заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері, не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними за своїм психічним станом, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи, яка була проведена за клопотанням позивача. Зазначене є підставою для визнання заяви, написаної ОСОБА_1 про відмову від прийняття спадщини, недійсною. На момент смерті матері сторін, позивач проживав разом із матір»ю. А оскільки відповідач отримала свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, померлої, 21.11.2010 року, на яку згідно закону мала право тільки в ? частині, просила визнати свідоцтва про право на спадщину за законом № 162, 165, 171, 177 видані державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_5 17 січня 2012 року на імя ОСОБА_2 на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6, просила визнати такі в частині ? визнати недійсними. Також простила суд стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 3111 грн. 20 коп. та витрати на юридичну допомогу в сумі 1350 грн.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, а саме в частині визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом в частині ? за № 162, 165, 171, 177 видані державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_5 17 січня 2012 року на її імя на спадкове майно, яке залишилося після смерті матері ОСОБА_6 В іншій частині заявлених вимог просила суд відмовити в задоволенні, оскільки вважає, що позивач, підписуючи 18 лютого 2011 року заяву про відмову від прийняття спадщини, яка залишилася після смерті матері, усвідомлював значення своїх дій та добре розумів наслідки написання такої заяви. Суду підтвердила, що дійсно в січні 2016 року вона зверталася до суду з позовом про визнання позивача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в будинку № 8 по пров. Південному в с. Семенівка Арбузинського району, що залишилося після смерті матері та є спадковим майном після її смерті. Рішенням апеляційного суду в задоволенні позову було відмовлено. Крім того, ОСОБА_2 надала суду заяву про застосування до позовних вимог строків позовної давності.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав думку ОСОБА_2 та пояснив, що заявлені вимоги про визнання заяви про відмову у прийнятті спадщини не можуть ґрунтуватись на висновку судово-психіатричної експертизи, оскільки така не дає висновку про абсолютну неспроможність позивача в момент складання ним заяви про відмову від прийняття спадщини і те, що він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, експертиза проведена не в повному обсязі, тому не може прийматись, як доказ по даній справі.

Просив суд застосувати до заявлених позовних вимог строки позовної давності.

Державний нотаріус Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_5 надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 36)

Вислухавши позивача, відповідача, їх представників, дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, визначений ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

Так, за матеріалами справи судом встановлено, що 20 квітня 2009 року помер ОСОБА_7 батько сторін, що не заперечувалось в судовому засіданні та підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 43)

21 листопада 2010 року в смт Арбузинка Миколаївської області померла ОСОБА_6, актовий запис № 109 від 22 листопада 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 22 листопада 2010 року, серії 1-ФП № 129154, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області (а.с. 13,42).

Після її смерті залишилось спадкове майно. Спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується копією спадкової справи. Зазначене в судовому засіданні сторонами не заперечувалось

Як вбачається з матеріалів справи, а саме висновку судово-психіатричної експертизи № 423 від 16 листопада 2016 року (а.с. 140-166), ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент підписання заяви про відмову у прийнятті спадщини від 18 лютого 2011 року, страждав уродженим слабоумством у формі легкої розумової відсталості в ступені помірно-вираженої дебільності. За своїм психічним станом, на момент підписання заяви про відмову у прийнятті спадщини від 18 лютого 2011 року, він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

ОСОБА_2 спадщину після померлої ОСОБА_6 прийняла , в зв'язку з чим 18 лютого 2011 року звернулася до нотаріуса з відповідною заявою (а.с. 40).

Сторони не заперечили того факту, що в подальшому, згідно заяви від 18 лютого 2011 року ОСОБА_1 відмовився від належної йому частини спадщини після померлої ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2, дочки спадкодавця (а.с. 39).

ОСОБА_2 видано свідоцтва про право на спадщину за законом: - № 171, на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6, та складається із земельні ділянки загальною площею 5,78 га.(а.с. 50); № 165, яке складається із земельної ділянки площею 6,83 га (а.с. 49); - № 177, яке складається із грошових внесків з належними відсотками та компенсаційними виплатами, в сумі 1989 грн. 10 коп., та в сумі 3344 грн. 00 коп. 9 а.с. 51); - № 162, яке складається із жилого будинку і прилеглими до нього господарськими спорудами та побутовими будівлями, що розташований за адресою: Миколаївська область, смт. Арбузинка пров. Південний, 8 (а.с. 48).

Згідно довідки Арбузинської селищної ради (а.с. 44) померла 21 листопада 2010 року ОСОБА_6 проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Проживала на день смерті із сином ОСОБА_1 (а.с. 44)

Як видно, предметом даного судового розгляду є перехід спадкових прав від однієї особи до іншої та похідним від цього є оформлення прав власності на спадкове майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Суд вважає встановленим, що є достовірним факт встановлення спадкоємців померлої ОСОБА_6 - це її син ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2 Сторони не заперечили того факту, що інших спадкоємців на момент смерті ОСОБА_6, не було.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі діти зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім право чином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно ч. 5 ст. 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваних правочин) (ст. 215 ЦК України).

Чинним законодавством, а саме ч. 2 ст. 203 ЦК України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 5 ст. 1274 ЦК України, відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун.

Як видно із висновку судово-психіатричної експертизи № 423 від 16 листопада 2016 року (а.с. 140-166), ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент підписання заяви про відмову у прийнятті спадщини від 18 лютого 2011 року, страждав уродженим слабоумієм у формі легкої розумової відсталості в ступені помірно-вираженої дебільності. За своїм психічним станом, на момент підписання заяви про відмову у прийнятті спадщини від 18 лютого 2011 року, він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Суд враховує, що згідно ухвали суду про призначення експертизи та змісту самого висновку експертів, експерти були попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, тому висновок експерта суд визнає, як належний та допустимий доказ по справі, оскільки він відповідає вимогам Інструкції, зокрема п. 4.14 Інструкції, відповідно до якого висновок експерта складається з обовязковим зазначенням його реквізитів) найменування документа, дати та номера складання висновку, категорії експертизи (судово-психіатрична, первинна, повторна, додаткова, амбулаторна, комісійна), виду експертизи (за галуззю знань) та трьох частин: вступної, дослідницької та заключної.

Посилання представника відповідача щодо неправдивості висновку експертами, не підтверджено належними та допустимими доказами, висновок експертів сторонами не оскаржувався.

Висновок експерта був належним чином досліджений, він узгоджується з матеріалами справи, а тому підстав для визнання його неправильним та недостовірним у суду немає.

За такого, з урахуванням вищевикладених обставин того, що на момент написання заяви про відмову від прийняття спадщини 18 лютого 2011 року ОСОБА_1 не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними, що підтверджено висновком судово-психіатричної експертизи № 423 від 16 листопада 2016 року та приведених норм чинного законодавства, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позову в частині визнання відмови від прийняття спадщини недійсною.

Згідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених за законом.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

ОСОБА_2, як встановлено в судовому засіданні, видані свідоцтва про право на спадщину за законом № 162, 165, 171, 177.

Оскільки суд дійшов висновку про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_6, тому вважає також що права на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_6 ОСОБА_1 поновлено, а тому підстав для видачі свідоцтв про право на спадщину в розмірі усієї частини спадкової маси ОСОБА_2 немає, та така не мала права спадкувати всю частину майна померлої ОСОБА_6, а тому, суд приходить до висновку про визнання частково, а саме в частині ? вказані свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними. Проти задоволення вказаних позовних вимоги, відповідач не заперечувала.

Так, відповідачем по справі було надано суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки вважала, що позивачем пропущено такий строк щодо захисту прав.

Однак, суд вважає таку заяву необґрунтованою, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму ВСУ «Про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року визначено, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права в січні 20016 року під час розгляду справи про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідач підтвердила факт звернення її до суду з даним позовом, однак не спростувала факт пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

За такого, враховуючи дані обставини, суд вважає, що підстави застосування строку позовної давності та відмови з цієї підстави в задоволенні позову з урахуванням дати видачі свідоцтв про право на спадщину за законом (17 січня 2012 року) відсутні.

Положеннями статей 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких, зокрема, відносяться витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як розяснено в п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно матеріалів справи, на підставі договору-доручення на представництво та захист прав і законних інтересів особи від 03 лютого 2016 року, інтереси позивача в суді представляла адвокат ОСОБА_3, якій ОСОБА_1Л.Г. було сплачено 1350 грн. (а.с. 16, 173).

Згідно журналів судових засідань ОСОБА_3 приймала участь у судових засіданнях, які тривали: 17 березня 2016 року 8 хвилин, 29 березня 2016 року 4 хвилини, 26 квітня 2016 року 27 хвилин, 03 червня 2016 року - 2 хвилини,16 червня 2016 року 3 хвилини, 29 червня 2016 року 2 хвилини, 28 липня 2016 року 9 хвилин, 19 вересня 2016 року 3 хвилини, 20 вересня 2016 року 3 хвилини, 27 жовтня 2016 року -12 хвилин, 16 січня 2017 року 37 хвилин, 23 січня 2017 року 43 хвилини, 24 січня 2017 року 148 хвилин.

За такого граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за її участь у судових засіданнях з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка із січня по травень 2016 року становила 1378 грн., з 01 травня 2016 року по 01 грудня 2016 року - 1450 грн., з 01 грудня 2016 року по день винесення рішення 1600 грн. становить 2432 грн. (39 хвилин х 1378 грн. : 100% х 40% : 60 хвилин = 358 грн. 28 коп.); (34 хвилин х 1450 грн. : 100% х 40% : 60 хвилин = 328 грн. 67 коп.); (228 хвилин х 1600 грн.: 100% х 40% : 60 хвилин = 2432 грн.). Всього : 3118 грн. 95 коп.

В матеріалах справи відсутній розрахунок участі адвоката ОСОБА_3 в будь-яких інших процесуальних діях.

Розмір понесених позивачем судових витрат, повязаних із наданням адвокатом правової допомоги, становить 3118 грн. 95 коп., однак суд, не виходячи за межі заявлених вимог, приймає до уваги розмір у 1350 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 16,173)

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір у сумі 3111 грн. 20 коп. (а.с. 4, 169-172), що відповідало кожній заявленій позовній вимозі.

Враховуючи, що доводи позивача є обгрунтованими, підтверджені наявними матеріалами справи та встановленими обставинами по справі, відповідачем не надано належних доказів, які б їх спростували чи заперечили, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 60, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Державний нотаріус Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_5 про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною та визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, задовольнити.

Визнати заяву ОСОБА_1 від 18 лютого 2011 року про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, недійсною.

Визнати частково недійсним в частині 1/2 свідоцтво про право на спадщину за законом № 171, видане державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_5 17 січня 2012 року на імя ОСОБА_2 на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6, яке складається із земельні ділянки № 1 (один), площею 5,45 (пять цілих сорок пять сотих) гектарів, кадастровий номер :03:004:1044, № 2 (два), площею 0,08 (нуль цілих вісім сотих ) гектар,кадастровий номер :15:001:1044, № 3 (три), площею 0,21 (нуль цілих двадцять одна сота)гектара, кадастровий номер :16:003:1044, № 4 (чотири), площею 0,04 (нуль цілих чотири сотих) гектара, кадастровий номер :04:009:1044, загальна площа яких становить 5,78 (пять цілих сімдесят вісім сотих) гектарів.

Визнати частково недійсним в частині 1/2 свідоцтво про право на спадщину за законом № 165, видане державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_5 17 січня 2012 року на імя ОСОБА_2 на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6, яке складається із земельної ділянки площею 6,83 (шість цілих вісімдесят три сотих) гектарів, кадастровий номер 0355200:17:000:0029.

Визнати частково недійсним в частині 1/2 свідоцтво про право на спадщину за законом № 177, видане державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_5 17 січня 2012 року на імя ОСОБА_2 на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6, яке складається із грошових внесків з належними відсотками та компенсаційними виплатами, що знаходяться на зберіганні у територіально-відокремленому без балансовому відділенні № 10014/0109 філії-Миколаївського обласного управління відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в смт. Арбузинка Миколаївської області на рахунку № 91551/2231 в сумі 1989 грн. 10 коп., та грошових внесків з належними відсотками та компенсаційними виплатами, що знаходиться на зберіганні у територіально-відокремленому безбалансовому відділені № 10014/0109 філії-Миколаївського обласного управління відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в смт. Арбузинка Миколаївської області на рахунках № 915511691, НОМЕР_1 в сумі 3344 грн. 00 коп.

Визнати частково недійсним в частині 1/2 свідоцтво про право на спадщину за законом № 162, видане державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_5 17 січня 2012 року на імя ОСОБА_2 на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6, яке складається із жилого будинку і прилеглими до нього господарськими спорудами та побутовими будівлями, що розташований за адресою: Миколаївська область, смт. Арбузинка пров. Південний, 8.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 4461 (чотири тисячі чотириста шістдесят одну) грн. 20 коп.

Повний текст рішення виготовлено 27 січня 2017 року

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_8