Справа № 558/530/16-ц
номер провадження 2/558/16/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 січня 2017 року смт. Демидівка Рівненської області
Демидівський районний суд Рівненської області у складі:
суддя Мельник Д.В.,
секретар судового засідання Хом'як О.О.,
представник позивача адвокат ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення його із житлового будинку без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації місця проживання,-
Позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про його виселення з належного їй житлового будинку №110 по вулиці Миру в селищі Демидівка Рівненської області та зняття його з реєстрації місця проживання.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання на судовий розгляд справи 29.12.2016 року та 17.01.2017 року не зявився, судова повістка про його виклик до суду повернулася із поштовою відміткою, у якій зазначено, що відповідач за зареєстрованим місцем проживання відсутній (а. с. 34,35,46,47).
Відповідач ОСОБА_3, згідно з даними адресно - довідкової картотеки Демидівського районного сектору управління державної міграційної служби у Рівненській області, зареєстрований за місцем проживання за адресою селище ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20).
У відповідності до ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином.
Про причини неявки в суд відповідач ОСОБА_3 не повідомив, заперечень проти позову суду не надав.
Відповідно до ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю та не заперечували щодо заочного розгляду справи .
Так як відповідач ОСОБА_3 на судовий розгляд справи не зявився і про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи, а позивачка та її представник не заперечують проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що 04.10.2016 року вона розірвала шлюб із відповідачем. ОСОБА_1 є власницею, на підставі договору дарування, приватного будинку в селищі Демидівка Рівненської області по вулиці Миру№110.В даний будинок вона вселилася із бувшим чоловіком у 1998 році. До того періоду, вони як сімя, проживали у будинку батьків ОСОБА_3 в селі Лози Збаражського району Тернопільської області. Після розірвання шлюбу, відповідач ОСОБА_3 не бажає добровільно виселитися із належного їй житла і продовжує ним користуватися. Зі слів позивачки, відповідач часто приходить в будинок в нетверезому стані, конфліктує з нею та іншими членами її сімї. Щодо поведінки відповідача ОСОБА_3, позивачка один раз зверталася в поліцію щодо вчинення ним насильства в сімї. В будь-які інші органи, щодо порушення відповідачем правил співжиття, позивачка не зверталася.
Позивачка ОСОБА_1 також пояснила суду, що будь-яких договорів про користування будинком вона з відповідачем ОСОБА_3 не укладала. На даний момент, сімейні відносини між позивачкою та відповідачем припинені, спільне господарство вони не ведуть. Позивачка ОСОБА_1 сплачує всі платежі за користування комунальними послугами. Зі слів позивачки, в даний час відповідач ОСОБА_3 у будинку фактично не проживає, так як перебуває на заробітках за кордоном.
Представник позивачки адвокат ОСОБА_2 також підтримав позовні вимоги, суду пояснив, що ОСОБА_1 є власником будинку №110 по вулиці Миру в селищі Демидівка Рівненської області. Відповідач ОСОБА_3 створює конфлікти під час спільного проживання у даному будинку. Адвокат ОСОБА_2 підтвердив, що позивачка один раз зверталася в поліцію щодо поведінки відповідача ОСОБА_3 Представник позивачки ОСОБА_1 вважає, що виселити відповідача необхідно на підставі ст.116 Житлового кодексу, так як він систематично порушує правила співжиття.
Свідок ОСОБА_4 суду показала, що вона є матірю позивачки ОСОБА_1, відносини із нею нормальні. Із відповідачем ОСОБА_3 відносини у свідка не є нормальними, так як він неодноразово конфліктував з її дочкою, вживає спиртні напої. ОСОБА_4 не зверталася в державні та інші органи щодо поведінки відповідача ОСОБА_3 Свідок не може чітко визначити випадки та дати, коли відповідач вчиняв конфлікти в будинку проживання. При цьому, свідок ОСОБА_4 вважає, що відповідача необхідно виселити із належного позивачці ОСОБА_1 будинку.
Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_2, допитавши свідка, дослідивши інші наявні у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.
У відповідності з нормами ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Судом досліджено надані позивачкою письмові докази по справі.
Відповідач ОСОБА_3 фактично проживає та зареєстрований за місцем проживання за адресою селище ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8, 20).
Судом досліджено, як письмовий доказ по справі, заочне рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 04.10.2016 року. Встановлено, що шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, рішення суду набрало законної сили 21.10.2016 року(а.с.7).
Таким чином, суд робить висновок, що спір між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 знаходиться в сфері житлових правовідносин, які врегульовані нормами Житлового кодексу України та, частково, нормами Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.156 Житлового кодексу України та ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України, члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Норми ч.4 ст. 156 Житлового кодексу України вказують на те, що припинення особою сімейних відносин з власником будинку, не позбавляє її права користування займаним приміщенням.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 після припинення сімейних відносин із ОСОБА_1, внаслідок розірвання їх шлюбу, не втратив права користування житловим будинком №110 по вулиці Миру в селищі Демидівка, власником якого є позивачка.
Підставою позовних вимог позивачки ОСОБА_1 щодо виселення відповідача ОСОБА_3 із належного їй будинку, є норми ст. 116 Житлового кодексу України.
За змістом ч.1 ст.116, ст. 157 Житлового кодексу України, виселення осіб, які проживають разом із власником будинку, проводиться без надання іншого жилого приміщення в судовому порядку тільки в разі, якщо така особа систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття робить неможливим для інших проживання із ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Аналізуючи вказані норми Житлового кодексу, суд робить висновок про те, що виходячи з офіційного характеру заходів запобігання й громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї на підставі ст. 116 Житлового кодексу України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України про допустимість засобів доказування, факт застосування заходів запобігання судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, виконавчими комітетами, іншими уповноваженими органами, а заходів громадського впливу - органами самоорганізації населення (будинкові, вуличні, квартальні комітети, товариські суди тощо), повинен підтверджуватися письмовими доказами. Таким чином, суд робить висновок про те, що показання свідка ОСОБА_4 щодо поведінки відповідача ОСОБА_3 , у відповідності до ч.2 ст.59 Цивільного процесуального кодексу України, є недопустими доказами щодо підтвердження систематичного порушення відповідачем ОСОБА_3 правил співжиття із позивачкою ОСОБА_1
Для підтвердження систематичного порушення відповідачем ОСОБА_3 правил співжиття, позивачкою ОСОБА_1 надано суду, як письмовий доказ, постанову Демидівського районного суду Рівненської області від 04.11.2016 року. Із дослідженої постанови встановлено, що 04.11.2016 року відповідач ОСОБА_3 був визнаний судом винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Так, 30.10.2016 року ОСОБА_3 по місцю проживання в селищі Демидівка в будинку №110 по вулиці Миру вчинив відносно позивачки ОСОБА_1 насильство в сімї, а саме ображав її нецензурними словами. За рішенням суду, вчинене ОСОБА_3 правопорушення визнане малозначним, а справа про адміністративне правопорушення відносно нього провадженням закрита(а.с.38).
У своїй постанові від 12.12.2012 року у справі №6-14цс12 Верховний суд України прийшов до висновку про те, що поняття систематичності не є рівнозначним разовому порушенню тих чи інших правил.
Позивачкою ОСОБА_1А не було надано суду доказів, які б свідчили про систематичність (два і більше рази) порушення ОСОБА_3 правил співжиття в будинку №110 по вулиці Миру в селищі Демидівка, які б робили неможливим для інших спільне проживання із відповідачем. Також, судом не досліджено доказів, які б вказували на те, що відповідач ОСОБА_3 систематично руйнує чи псує жиле приміщення в якому проживає, або використовує його не за призначенням.
Відповідно до ч.3 ст.47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Крім того, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів, на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
У своїй постанові від 01.03.2014 року №825/1335/13а, прийнятій за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст.355 Цивільного процесуального кодексу України, Верховний суд України зробив правовий висновок про те, що зняття з реєстрації місця проживання особи може бути здійснене на підставі рішення суду виключно щодо позбавлення права власності або користування, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст.360-7 Цивільного процесуального кодексу України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Таким чином, вважаючи на відсутність підстав для виселення відповідача ОСОБА_3 із будинку №110 по вулиці Миру Демидівського району Рівненської області, підлягає відмові у задоволенні і вимога позивачки ОСОБА_1 щодо зняття відповідача ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання в даному житловому приміщенні.
На підставі викладеного, керуючись ст.47 Конституції України, ст.ст. 116,156,157 Житлового кодексу України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 158, 197, 212-215, 224-233, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, -
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення його із житлового будинку без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації місця проживання.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржене сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі , а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області через Демидівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Д.В.Мельник