Справа № 481/1306/16-ц
Провадж.№ 2/481/63/2017
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

13.01.2017 року Новобузький районний суд Миколаївської області у складі

головуючого судді Вжещ С.І.

при секретарі Юхименко Т.М.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Новий Буг цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

29 листопада2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі.

В обґрунтування позову посилався на те, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 009480, який виданий Новомихайлівською сільською радою Новобузького району Миколаївської області 19 грудня 2001 року, йому (позивачу) належить земельна ділянка розміром 6,38 га на території Новомихайлівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області.

23 січня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі, відповідно до якого він передав в оренду відповідачеві строком на 15 років належну йому земельну ділянку.

Сплативши за 2007-2013 роки орендну плату, відповідач за 2014-2016 роки орендну плату не сплатив, на звернення позивача про повернення боргу відповіді не надає.

Посилаючись на викладене, просив достроково розірвати договір оренди земельної ділянки, який укладений між ним і ОСОБА_2 23 січня 2007 року та стягнути з останнього заборгованість по орендній платі нараховану ним за 2014-2016 роки у сумі 27500 гривень, а також судові витрати понесені ним у звязку з зверненням до суду з вказаним позовом.

У звязку з відмовою позивача ОСОБА_1 від заявлених ним вимог про стягнення з відповідача орендної плати, судом за ухвалою від 13.01.2017 року, провадження в цій частині вимог було закрито.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні решту позовних вимог підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ньому.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що дійсно, 23.01.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі. Пунктом 9 даного договору передбачає, що орендна плата вноситься у розмірі 759,72 гривень, що становить 3% від нормативної грошової оцінки землі, яка згідно з пунктом 5 договору визначена у розмірі 20546,88. Наголосили, що позивач отримував орендну плату наперед, так 23.01.2007 року в рахунок орендної плати йому було передано 3080 грн., а 05.11.2008 року 20000 грн., всього 23080 грн., в той час як, за період з 2007 року по 2016 рік за умовами спірного договору відповідач мав би йому сплатити лише 7597,20 грн. З урахуванням наведеного, відповідач та його представник вказали на відсутність заборгованості по сплаті орендної плати перед позивачем, а з цим на відсутність підстав для задоволення позову про дострокове розірвання спірного договору через систематичну несплату орендної плати.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до наступного.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що 23 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого позивач передав в оренду орендарю строком на 15 років належну йому на праві власності земельну ділянку, площею 6,38 га, розташовану в межах території Новомихайлівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначений договір зареєстрований у Новобузькому окрузі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель внесено запис від 05 грудня 2007 року № 53 ( а. с. 8-9).

Згідно з частиною 1 статті 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

За змістом статей 13,21 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до положень частин 1,2 статті 22 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно з пунктом 39 спірного договору оренди землі, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається.

Згідно пункту 38 Договору оренди землі від 23.01.2007 року, дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін, внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором.

Відповідно до частин 1,2 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За статтею 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним Кодексом України та іншими законами України ( частина 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» ).

Відповідно до пункту «д» частини 1 статті 141 Земельного Кодексу України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Таким чином, положення закону, які регулюють спірні правовідносини, вимагають систематичної несплати орендної плати, як підстави для розірвання договору оренди.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, яка є обов'язковою у правозастосуванні судами. № 6-146цс12, яка відповідно до положень статей 214,360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норм до спірних правовідносин.

Заявляючи вимоги про розірвання договору, позивач посилався на систематичність несплати орендної плати йому упродовж 2014-2016 років.

З документів, наданих відповідачем, зокрема з розписки, складеної ОСОБА_1 23.01.2007 року, вбачається, що останній одержав від ОСОБА_2 грошові кошти в рахунок орендної плати за оренду земельного паю за 2007-2008 рік у сумі 2540 грн. і за 2009 рік 540 грн. Окрім цього, згідно з іншою розпискою, складеною ОСОБА_1 05.11.2008 року, останній отримав від відповідача 20000 гривень за продаж йому вищевказаної земельної ділянки. Проте, як зазначили сторони при судовому розгляді справи, насправді ці грошові кошти передавались позивачеві в якості орендної плати за землю сплаченої наперед.

Як видно з розрахунку відповідача, сума орендної плати за землю, що підлягала сплаті за 2007-2016 роки орендодавцеві складала 7597 гривень 20 копійок, тоді як позивач отримав, станом на 28.11.2016 року, орендну плату в грошовому виразі в сумі 23080 гривень.

Інших доказів невиконання відповідачем вимог договору оренди землі, а також підстав для розірвання договору оренди землі, на час розгляду справи позивачем не надано.

Твердження позивача про те, що із збільшенням нормативної грошової оцінки належної йому земельної ділянки він повинен отримувати і більшу орендну плату, по-перше, не підтверджене належними доказами, а по-друге позивач взагалі не звертався до відповідача з пропозицією про таке збільшення.

У звязку з викладеним, позовні вимоги ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору оренди землі не знайшли свого підтвердження при судовому розгляді справи, а тому задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, зважаючи на те, що у задоволені позовних вимог позивача відмовлено, понесені ним судові витрати слід віднести виключно на його рахунок.

Керуючись ст. ст. 10, 88, 209, 212, 213 215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі, відмовити .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги

У разі неподання особами, які беруть участь у справі апеляційної скарги, рішення суду набирає законної сили.

Суддя