АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 766/4648/16-ц Головуючий у І інстанції Котьо І.В.
Номер провадження 22-ц/791/121/17 Доповідач Семиженко Г.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

ОСОБА_1,

секретар Рябченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні,

ВСТАНОВИЛА:

у червні 2016 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що рішенням Комсомольського районного суду міста Херсона від 26 червня 2008 року було здійснено реальний поділ домоволодіння № 55 по вулиці Декабристів у місті Херсоні та визначено порядок користування земельною ділянко при ньому, згідно якого позивачці було виділено у власність конкретні приміщення у житловому будинку літ. «А», що становить 67/100 частин від всього домоволодіння, та у користування земельну ділянку площею 293 кв.м, відповідачу було виділено у власність конкретні приміщення у житловому будинку літ. «А», що становить 19/100 частин від всього домоволодіння, 14/100 частин вказаного будинку було виділено ОСОБА_4, також останній та відповідачу було виділено у користування 145,9 кв.м земельної ділянки, водопровід, мощення, ворота, у загальне користування усіх співвласників виділено земельну ділянку площею 74 кв.м. 25 квітня 2013 року ОСОБА_4 подарувала свою частину у спільній нерухомості позивачці, відповідно у її власності знаходиться 81/100 частин домоволодіння, у відповідача 19/100 частин, які він не використовує, не дбає про його технічний стан та не мешкає у ньому вже багато років, за експертним висновком від 27 травня 2016 року вартість 19/100 частин вказаного майна становить 256429 гривень, вважає його частку незначною, а спільне володіння та користування будинком неможливим, вважаючи, що припинення права власності відповідача на вказану частку не завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки він має у власності квартиру АДРЕСА_1 та інше нерухоме майно, у позові просила припинити право власності ОСОБА_2 на 19/100 частин вказаного житлового будинку літери «А», які складають приміщення: 3-1 житловою площею 13,9 кв.м, 3-2 вмивальні (санвузлу) площею 0,8 кв.м, 3-3 кухні площею 11,7 кв.м, всього загальною площею 26,1 кв.м; добудова - тамбур літ. «А» приміщення «З-IV» площею 2,0 кв.м; житлової добудови літ. «А» 3-4 площею 15,1 кв.м; 1/2 частина входу до підвалу літ. «а»; 1/2 частини підвалу під житловим будинком літ. «А» І; ґанок, просила визнати право власності за нею на вказану частину будинку з зазначеними складовими.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено, ухвалено:

Припинити за ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, право власності на 19/100 частин житлового будинку з відповідними спорудами, літери «А»:

- 3-1 житлову площу 13,9 кв.м, 3-2 вмивальню (санвузол) площею 0,8 кв.м, 3-3 кухню площею 11,7 кв.м, загальною площею 26,1 кв.м, вартістю 12087 гривень; добудову - тамбур літери «А» приміщення «З-IV» площею 2,0 кв.м, вартістю 1266 гривень; житлову добудову літери «А» приміщення 3-4 площею 15,1 кв.м, вартістю 11826 гривень; 1/2 частину входу до підвалу літери «а», вартістю 634 гривень; 1/2 частину підвалу під житловим будинком літери «А» приміщення І, вартістю 6045 гривень; ґанок, вартістю 182 гривень, що складає 19/100 частин від загального домоволодіння № 55 по вулиці Декабристів у місті Херсоні.

Визнати право власності за ОСОБА_3 на 19/100 частин житлового будинку з відповідними спорудами, літери «А»:

- 3-1 житлову площу 13,9 кв.м, 3-2 вмивальню (санвузол) площею 0,8 кв.м, 3-3 кухню площею 11,7 кв.м, загальною площею 26,1 кв.м, вартістю 12087 гривень; добудову - тамбур літери «А» приміщення «З-IV» площею 2,0 кв.м, вартістю 1266 гривень; житлову добудову літери «А» приміщення 3-4 площею 15,1 кв.м, вартістю 11826 гривень; 1/2 частину входу до підвалу літери «а», вартістю 634 гривень; 1/2 частину підвалу під житловим будинком літери «А» приміщення І, вартістю 6045 гривень; ґанок, вартістю 182 гривень, що складає 19/100 частин від загального домоволодіння № 55 по вулиці Декабристів у місті Херсоні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 3846,43 гривні.

Сплатити з депозитного рахунку Херсонського міського суду Херсонської області на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 19/100 частин у житловому будинку з відповідними спорудами від загального домоволодіння № 55 по вулиці Декабристів у місті Херсоні в сумі 256429 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог з розподілом судових витрат відповідно до цивільно-процесуального законодавства, в обґрунтування скарги покликався на те, що рішення було ухвалено без його участі та участі його представника, чим позбавлено права на захист, його відсутність у спірному будинку та тривале непроживання в ньому не є підставою для припинення права співвласника на частку у спільному майні, позбавлення його права власності на нерухоме майно в обмін на грошову компенсацію в гривневому еквіваленті є нерівноцінним та порушує його права, судом першої інстанції не було враховано, що для припинення права власності на частку у майні необхідно дотримуватися принципу пропорційності між переслідуваною метою та позбавленням особи її власності, крім того судом першої інстанції незаконно прийнято до уваги висновок будівельно-технічного дослідження № 31/2016 від 27 травня 2016 року, так як експерт не врахував земельний компонент даної нерухомості, у висновку відсутні відомості про недопустимість реального виділу його частки будинку шляхом переобладнання та перепланування спірного житлового будинку, крім того рішенням Комсомольського районного суду міста Херсона від 26 червня 2008 року встановлено, що спірне майно є подільним та належна йому частка може бути виділена в натурі, суд першої інстанції безпідставно дійшов до протилежного висновку, питання щодо призначення судової будівельно-технічної експертизи судом першої інстанції не вирішувалося, позивачкою не надано доказів звернення до відповідача з питань проведення ремонтних робіт для відновлення технічного стану конструктивних елементів будівлі, які знаходяться в спільному користуванні сторін, висновок суду про те, що припинення права власності на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача не відповідає фактичним обставинам справи.

У судовому засіданні при апеляційному розгляді справи представники сторін свої процесуальні позиції підтримали, відмовилися порушувати питання про призначення у справі судової експертизи, сторона відповідача щодо припинення права власності на предмет спору за будь-яку компенсацію, представник позивачки заперечував щодо збільшення суми компенсації від розміру, прийнятого судом, представники відповідача наполягали на задоволенні скарги, зокрема представник ОСОБА_5 пояснила, що вона є дружиною відповідача, який зараз перебуває у Канаді, до Херсона приїжджає влітку і вони разом проживають у спірній частині будинку, коли він відїжджає, належну йому частину будинку подружжя здає в найм квартирантам, від чого сімя отримує додаткові кошти на існування, під час відсутності чоловіка дружина проживає у двокімнатній квартирі у будинку на вул. Дорофєєва в місті Херсоні, подружжя не має будинку в Криму, представник ОСОБА_6 заявив клопотання про відшкодування відповідачу витрат по сплаті судового збору та витрат по оплаті правої допомоги відповідно до розрахунку.

Представник позивачки ОСОБА_7 вважав скаргу такою, що задоволенню не підлягає, на його думку суд першої суд першої прийшов до підставного висновку про припинення права відповідача на частку у спільному майні, що не завдасть йому істотної шкоди, оскільки така частка є незначною і спільне користування будинком є неможливим.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

В обґрунтування позовних вимог про припинення права власності відповідача на частку у спільній частковій власності позивачка посилалася на те, що частка відповідача в 19/100 частин домоволодіння є незначною, спільне володіння і користування спільним майном є неможливим та таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, суд першої інстанції при вирішенні спору прийшов до висновку про те, що в силу неприязних стосунків сторін спільне користування та володіння спільним майном є неможливими, а припинення права на частку відповідача не завдасть істотної шкоди його інтересам та інтересам членів його сімї, з приведеними доводами позову та висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи власниками житлового будинку № 55 по вулиці Декабристів у місті Херсоні виступають сторони, рішенням Комсомольського районного суду міста Херсона від 26 червня 2008 року було проведено реальний поділ вказаного будинку між трьома на той час співвласниками домоволодіння, третім власником виступала ОСОБА_4, їй та відповідачу деякі складові домоволодіння було виділено у спільне користування, отже спільна власність в розумінні ст. 367 ЦК України у повній мірі припинена не була, за договором дарування від 25 квітня 2013 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 14/100 належних їй частин будинку, з врахуванням вказаного рішення суду позивачка на даний час є власником 81/100 частин домоволодіння, відповідачу належить 19/100 його частин, з матеріалів справи вбачається і сторонами у справі не заперечується того факту, що належна частина будинку відповідача має всі ознаки самостійного житлового приміщення з усіма необхідними елементами, питання реального поділу домоволодіння сторін з врахуванням збільшеної частини позивачки сторонами у встановленому порядку не вирішувалося.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, ст. 321 ЦК України теж гарантує непорушність права власності для кожного, якого ніхто не може бути протиправно позбавлений, примусове ж відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд України у постанові № 6-1943цс16 від 23 листопада 2016 року в черговий раз підтвердив свою правову позицію про те, що за положеннями ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 13 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Досліджуючи питання щодо частки відповідача з огляду на положення ст. 365 ЦК України колегія суддів вважає, що за рішенням Комсомольського районного суду міста Херсона від 26 червня 2008 року відповідачу реально виділено частину будинку, яка має всі ознаки самостійного ізольованого від частини будинку позивачки житла загальною площею 43,5 кв.м, та житловою 29 кв.м, що не можна визнати незначною часткою, оскільки дане питання слід розглядати не в контексті пропорційності частки відповідача відносно всього майна, а в контексті її абсолютної самостійної величини та значимості для власника, за висновком вказаного рішення суду частка відповідача не є такою, яка не може бути виділена в натурі, отже спільний обєкт нерухомості сторін не є неподільним.

Висновок суду першої інстанції у даній справі про те, що спільне користування і володіння майном є неможливим, не містить належного обґрунтування, оскільки претензії позивачки щодо неналежного утримання іншою стороною своєї частини у будинку мають вирішуватися не шляхом позбавлення іншого співвласника його частини майна, а іншим порядком, сторонами у встановленому порядку не вирішувалося питання реального поділу спільного домоволодіння з врахуванням збільшеної частки позивачки.

Таким чином обставини у даному спорі, які передбачені п. п. 1) - 3) ч. 1 ст. 365 ЦК України, свого підтвердження у суді першої інстанції не знайшли.

Аналізуючи п. 4) ст. 365 ЦК України колегія суддів виходить з розсуду, що саме по собі позбавлення особи повноцінного обєкта житлової нерухомості не може не завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, навіть з врахуванням наявності у відповідача у власності іншої двокімнатної квартири майже з таким самим розміром житлової площі, оскільки кількість членів сімї відповідача природньо може збільшуватися, за витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно відповідачу належить житловий будинок № 18 у с. Тернівка Балаклавського району м. Севастополя, проте така обставина не спростовує попередній висновок щодо істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, оскільки даний будинок знаходиться за межами міста Херсона на тимчасово окупованій території України.

Ухваленню судом рішення про припинення права особи на частку у спільному майні має передувати внесення позивачем реальної вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, сторонами у справі на підтвердження своїх вимог та заперечень стосовно вартості частки відповідача у спільному майні надані взаємно виключні експертні висновки з різницею вартості частки відповідача більше як у 4 рази, така суперечність судом усунута не була, дані висновки здійснено особами, які не були допущені судом до участі у справі у якості судових експертів, вони не попереджувалися у встановленому порядку про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, судом першої інстанції у справі не було призначено судову експертизу, отже не було встановлено реальну вартість спірної частки нерухомості, суму компенсації якої позивачка мала б внести на депозитний рахунок суду.

Таким чином у суду першої інстанції не було законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог, рішення суду суперечить як приведеним нормам національного законодавства, так і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, за яким кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Застосовуючи вказану норму міжнародного права Європейський суд з прав людини рішенням від 21 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 21 березня 2011 року, у справі "ОСОБА_8 проти України" (заява № 35041/05) встановив порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме незаконного позбавлення особи майна у зв'язку з порушенням правил щодо попереднього депонування суми відшкодування, що може призвести до негативних економічних наслідків для цієї особи, оскільки вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а основною вимогою, на якій повинно ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що втручання у право власності відповідача не є законним, судом першої інстанції не виконано позитивного обовязку щодо визначення реальної суми попередньої компенсації за частку відповідача, отже рішення суду не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення у справі скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України витрати відповідача по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню у повному розмірі, витрати по оплати правової допомоги підлягають частковому відшкодуванню у сумі 3230 гривень, оскільки, на думку колегії суддів, тривалість надання правової допомоги у наданому до суду розрахунку є перебільшеною.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2016 року скасувати.

ОСОБА_3 у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4230,07 гривні у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 3230 гривень у відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, на нього протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_9

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_10

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_1