АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/30/17Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги приватного підприємства «Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Коляєвича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 січня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк», Банк) до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Коляєвича про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Коляєвича, приватного підприємства «Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин» про стягнення заборгованості за кредитними договорами, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23 серпня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ПП «Нікіта-Т», яке в подальшому змінило найменування на приватне підприємство «Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин», був укладений кредитний договір №49.8.2/38/2007-КЛТ від 23 серпня 2007 року, згідно з п. 1.1 якого сторони визначили процедури та умови надання банком у майбутньому кредитів (траншів) позичальнику в межах загальної суми 32000000 гривень.

Пунктом 1.1 (в редакції додаткової угоди від 28 січня 2010 року № 24) сторони визначили, що банк надав кредит позичальнику у сумі фактичної заборгованості 40 533 156 гривень із кінцевим терміном повернення 22 серпня 2013 року.

Пунктом 2.1 кредитного договору 1 передбачено, що банк надає позичальнику кредит на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності наданих грошових коштів.

Відповідно до п. 2.3 кредитного договору 1 підставою для надання кредитів є додаткові угоди, що укладаються тільки за взаємною згодою сторін.

В подальшому в період з 23 серпня 2007 року по 19 жовтня 2009 року між сторонами були укладені додаткові угоди до кредитного договору від 23 серпня 2007 року.

18 лютого 2009 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та приватним підприємством «Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин» був укладений кредитний договір № 49.8.3/01/2009-КЛТ, згідно з умовами якого сторони визначили процедури та умови надання банком у майбутньому кредитів (траншів) позичальнику в межах загальної суми 2 500 000 гривень.

Пунктом 1.1 (в редакції додаткової угоди від 19 жовтня 2009 року № 5) сторони визначили процедури та умови надання банком у майбутньому кредитів (траншів) позичальнику в межах загальної суми 8000000 гривень.

Пунктом 3.4.5 кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязаний повністю погасити заборгованість за кредитами у терміни, визначені відповідними додатковими угодами, але у будь-якому випадку не пізніше 17 лютого 2012 року.

Відповідно до п. 2.3 кредитного договору 1 підставою для надання кредитів є додаткові угоди, що укладаються тільки за взаємною згодою сторін.

У період з 23 лютого 2009 року по 18 березня 2010 року між сторонами були укладені додаткові угоди до кредитного договору від 18 лютого 2009 року.

Пунктом 3.4.5 кредитного договору від 23 серпня 2007 року та п. 3.4.3 кредитного договору від 18 лютого 2009 року визначено, що позичальник зобовязаний сплачувати банку нараховані проценти за кожним кредитом, наданим згідно з додатковими угодами, 25 числа кожного місяця, у день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом та у день повного погашення заборгованості за кредитом, вказаний у відповідній додатковій угоді.

У разі несвоєчасної сплати процентів, з наступного дня за датою, яка визначена цим пунктом, розраховується пеня, що передбачена п. 3.4.9 кредитного договору, на суму простроченого платежу.

Пунктом 3.4.9 визначено, що у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами та/або процентами, та/або комісіями позичальник зобовязаний сплатити банку пеню за кожний день простроченої заборгованості в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період наявності простроченої заборгованості за кредитами та/або процентами, та/або комісіями.

Банк виконав зобовязання, передбачені кредитними договорами, та надав кредитні кошти, однак, у звязку із неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань за кредитними договорами, а саме, відмовою від повернення кредитів, несплатою відсотків за користування кредитними коштами та пені за прострочення виконання зобовязання, виникла заборгованість, яка станом на 13 січня 2014 року становить 68 898 720 гривень 16 копійок, за кредитним договором від 23 серпня 2007 року та 10 606 143 гривень 81 копійка за кредитним договором від 18 лютого 2009 року.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 23 серпня 2007 року, 25 липня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 було укладено договори поруки.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 18 лютого 2009 року, 18 лютого 2009 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_6, ОСОБА_8 було укладено договори поруки.

Згідно з умовами зазначених вище договорів поруки поручителі зобовязалися солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязань позичальника за кредитними договорами. Поручителі беруть на себе зобовязання відповідати перед банком у тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник.

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований у реєстрі за № 2466, згідно з умовами якого продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погоджується купити права вимоги, прийняти їх та сплати загальну купівельну ціну.

Відповідно до додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 27 вересня 2013 року право вимоги за кредитним договором від 23 серпня 2007 року та кредитним договором від 18 лютого 2009 року з усіма змінами та доповненнями до них перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитними договорами.

В подальшому позивач позовні вимоги збільшив, посилаючись на те, що у звязку невиконанням умов укладених договорів заборгованість збільшилась, і станом на 27 березня 2014 року становить за договором від 23 серпня 2007 року 70670993.54 гривень, за договором від 18 лютого 2009 року станом на 14 лютого 2014 року становить 10878964.35 гривень які просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 січня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково та стягнуто солідарно з приватного підприємства Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин», ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №49.8.2/38/2007-КЛТ від 23.08.2007 року у розмірі 70 670 993 гривні 54 копійки з яких: сума заборгованості за простроченим кредитом 40 162 868 гривень 94 копійки; розмір прострочених відсотків за кредитом 26 183 777 гривень 47 копійок; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 2 617 738 гривень 75 копійок; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 1 706 608 гривень 39 копійок.

Стягнуто з приватного підприємства Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин» на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №49.8.3/01/2009-КЛТ від 18.02.2009 року у розмірі 10 878 964 гривень 35 копійок, з яких: сума заборгованості за простроченим кредитом 7 994 961 гривня 44 копійки; розмір прострочених відсотків за кредитом 2 218 320 гривень 76 копійок; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 521 096 гривень 25 копійок; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 144 585 гривень 89 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням районного суду представник приватного підприємства Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин» подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на основі одностороннього та неповного зясування всіх обставин справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, в свою чергу, також просить скасувати вказане рішення суду, мотивуючи апеляційну скаргу тим, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» не засновані на нормах матеріального права та позивачем не доведено права вимагати повернення всіх сум за кредитним договором.

ОСОБА_7 також подав апеляційну скаргу, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та просив суд рішення першої інстанції змінити та стягнути солідарно з приватного підприємства Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин», ОСОБА_8, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 49.8.2/38/2007-КЛТ від 23.08.2007 року у розмірі 70 670 993 гривні 54 копійки; стягнути з приватного підприємства Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин» на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 49.8.3/01/2009-КЛТ від 18.02.2009 року у розмірі 10 878 964 гривні 35 копійки; відмовити в частині стягнення із ОСОБА_7 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором № 49.8.2/38/2007-КЛТ від 23.08.2007 року у розмірі 70 670 993 гривні 54 копійки.

ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі вказує, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просив його змінити, стягнувши солідарно з приватного підприємства Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин», ОСОБА_7, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 49.8.2/38/2007-КЛТ від 23.08.2007 року у розмірі 70 670 993 гривні 54 копійки; стягнути з приватного підприємства Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин» на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 49.8.3/01/2009-КЛТ від 18.02.2009 року у розмірі 10 878 964 гривні 35 копійки; відмовити в частині стягнення із ОСОБА_8 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором № 49.8.2/38/2007-КЛТ від 23.08.2007 року у розмірі 70 670 993 гривень 54 копійки.

Ухвалою апеляційного суду від 13 березня 2017 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 січня 2015 року в частині стягнення з приватного підприємства «Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин» на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за кредитними договорами скасувано, а провадження у справі, в цій частині закрито.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідачі не виконали взяті зобовязання за договорами, однак по частині вимог позивач пропустив шести місячний строк предявлення вимоги до поручителів.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 серпня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ПП «Нікіта-Т», яке в подальшому змінило найменування на ПП ГРК «Апельсин», був укладений кредитний договір №49.8.2/38/2007-КЛТ, за умовами якого сторони визначили процедуру та умови надання банком у майбутньому кредитів (траншів) позичальнику в межах загальної суми 32'000'000 грн., процедуру та умови повернення позичальником отриманих кредитів, нарахування і сплати процентів за отриманими кредитами, нарахування і сплати комісії за надання кредитів, а також взаємні права та зобовязання сторін, які виникають з моменту укладення сторонами додаткових угод про надання кредитів, які є невід'ємними частинами кредитного договору.

Додатковою угодою від 23 серпня 2007 року №1 банк надав позичальнику кредит в сумі 5 500 000 гривень зі сплатою 16% річних та сплатою комісії в сумі 13570 гривень, позичальник зобовязався повністю погасити заборгованість за кредитом не пізніше 20 січня 2010 року.

Додатковою угодою від 27 серпня 2007 року №2 банк надав позичальнику кредит на суму 16 994 000 гривни зі сплатою 16% річних та сплатою комісії в сумі 42485, а позичальник зобовязався повністю погасити заборгованість за кредитом не пізніше 22 травня 2012 року.

Додатковою угодою від 28 серпня 2007 року №3 банк надав позичальнику кредит на суму 6 006 000 гривень зі сплатою 16% річних та сплатою комісії в сумі 15015 гривень, а позичальник зобовязався повністю погасити заборгованість за кредитом не пізніше 22 лютого 2013 року.

Додатковою угодою від 25 вересня 2007 року №4 банк надав позичальнику кредит на суму 382 300 гривень зі сплатою 16 % річних та сплатою комісії в сумі 955.75 гривень, а позичальник зобовязався повністю погасити заборгованість за кредитом не пізніше 23 березня 2013 року.

Додатковою угодою від 28 вересня 2007 року № 5 банк надав позичальнику кредит на суму 70 747 гривень зі сплатою 16% річних та сплатою комісії в сумі 176.88 гривень, а позичальник зобовязався повністю погасити заборгованість за кредитом не пізніше 23 березня 2013 року.

Додатковою угодою від 01 жовтня 2007 року №6 банк надав позичальнику кредит на суму 10 000 гривень зі сплатою 16% річних та сплатою комісії в сумі 25 гривень, а позичальник зобовязався повністю погасити заборгованість за кредитом не пізніше 23 березня 2013 року.

Додатковою угодою від 4 жовтня 2007 року №7 банк надав позичальнику кредит на суму 850 000 гривень зі сплатою 16% річних та сплатою комісії в сумі 2125 гривень, а позичальник зобовязався повністю погасити заборгованість за кредитом не пізніше 22 квітня 2013 року.

Додатковою угодою від 8 жовтня 2007 року №8 банк надав позичальнику кредит на суму 577 000 гривень зі сплатою 16% річних та сплатою комісії в сумі 1442.5 гривень, а позичальник зобовязався повністю погасити заборгованість за кредитом не пізніше 22 травня 2013 року.

Додатковою угодою від 16 жовтня 2007 року №9 банк надав позичальнику кредит на суму 22 400 гривень зі сплатою 16% річних та сплатою комісії в сумі 56 гривень, а позичальник зобовязався повністю погасити заборгованість за кредитом не пізніше 22 травня 2013 року.

Додатковою угодою від 22 жовтня 2007 року №10 банк надав позичальнику кредит на суму 1 587 553 гривень зі сплатою 16% річних та сплатою комісії в сумі 3968.88 гривень, а позичальник зобовязався повністю погасити заборгованість за кредитом не пізніше 22 серпня 2013 року.

Додатковою угодою від 29 грудня 2008 року №18 банк надав позичальнику кредит на суму 1 100 000 гривень зі сплатою 25% річних та сплатою комісії в сумі 11000 гривень, а позичальник зобовязався повністю погасити заборгованість за кредитом не пізніше 22 грудня 2009 року.

Додатковою угодою від 19 жовтня 2009 року №22 банк надав позичальнику кредит на суму 7 433 156 гривень зі сплатою 16,75% річних, а позичальник зобовязався повністю погасити заборгованість за кредитом не пізніше 22 серпня 2013 року.

Пунктом 1.1 (в редакції додаткової угоди від 28 січня 2010 року №24) сторони визначили, що банк надав позичальнику кредит у сумі фактичної заборгованості 40 533 156 гривень з кінцевим строком повернення 22 серпня 2013 року).

Згідно з п. 3.4.5 (зі змінами, внесеними додатковими угодами №21 та №23) та п.1.1 договору (зі змінами, внесеними додатковою угодою №24), кінцевим строком повернення кредиту є 22 серпня 2013 року.

18 лютого 2009 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та приватним підприємством «Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин» був укладений кредитний договір №49.8.3/01/2009-КЛТ, згідно з умовами якого сторони визначили процедури та умови надання банком у майбутньому кредитів (траншів) позичальнику в межах загальної суми 2 500 000 грн.

Пунктом 1.1 (в редакції додаткової угоди від 19 жовтня 2009 року №5) сторони визначили процедури та умови надання банком у майбутньому кредитів (траншів) позичальнику в межах загальної суми 8 000 000 грн.

Відповідно до п.2.3 кредитного договору підставою для надання кредитів та сплати позичальником комісії за наданими кредитами за договором є додаткові угоди.

Додатковою угодою від 23 лютого 2009 року №1 банк надав позичальнику кредит на суму 2 000 000 гривень зі сплатою 25% річних (16,75% річних у редакції додаткової угоди від 19 жовтня 2009 року №5) та сплатою комісії в сумі 20000 гривень, а позичальник зобовязався повністю погасити заборгованість за кредитом не пізніше 19 лютого 2010 року (не пізніше 14 січня 2011 року у редакції додаткової угоди від 5 березня №8).

Додатковою угодою від 8 квітня 2009 року №2 банк надав позичальнику кредит на суму 250 000 гривень зі сплатою 25% річних (16,75% річних у редакції додаткової угоди від 19 жовтня 2009 року №5) та сплатою комісії в сумі 2500 гривень, а позичальник зобовязався повністю погасити заборгованість за кредитом не пізніше 2 квітня 2010 року (не пізніше 14 січня 2011 року у редакції додаткової угоди від 5 березня №8).

Додатковою угодою від 30 квітня 2009 року №3 банк надав позичальнику кредит на суму 250 000 гривень зі сплатою 25% річних (16,75% річних у редакції додаткової угоди від 19 жовтня 2009 року №5) та сплатою комісії в сумі 2500 гривень, а позичальник зобовязався повністю погасити заборгованість за кредитом не пізніше 29 квітня 2010 року (не пізніше 14 січня 2011 року у редакції додаткової угоди від 5 березня №8).

Додатковою угодою від 19 жовтня 2009 року №6 банк надав позичальнику кредит на суму 4 643 336 гривень зі сплатою 16,75% річних, а позичальник зобовязався повністю погасити заборгованість за кредитом не пізніше 17 лютого 2012 року.

Додатковою угодою від 18 березня 2010 року №9 банк надав позичальнику кредит на суму 650 000 гривень зі сплатою 20% річних, а позичальник зобовязався повністю погасити заборгованість за кредитом не пізніше 17 лютого 2012 року.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Банк свої зобовязання перед позичальником, передбачені кредитними договорами від 23 серпня 2007 року та 18 лютого 2009 року виконав шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника.

Позичальник свої зобовязання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків та комісії належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 27 березня 2014 року має заборгованість за кредитним договором від 23 серпня 2007 року на суму 70 670 993 гривень 54 копійки, за кредитним договором від 18 лютого 2009 року на суму 10 878 964 гривень 35 копійки.

Частиною 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

В забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 49.8.2/38/2007-КЛТ між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», 25 липня 2008 року укладені договори поруки: № 49.8.2/38/ПК56/08-КЛТ з ОСОБА_6, № 49.8.2/38/ПК57/08-КЛТ з ОСОБА_7, №49.8.2/38/ПК55/08КЛТ з ОСОБА_8

В забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором від 18 лютого 2009 року № 49.8.3/01/2009 КЛТ між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», 18 лютого 2009 року укладені договори поруки: № 49.8.3/01/ПК03/09-КЛТ з ОСОБА_6, № 49.8.3/01/ПК04/09-КЛТ з ОСОБА_8

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до додатку №1 до якого право вимоги за кредитними договорами від 23 серпня 2007 року № 49.8.2/38/2007-КЛТ та від 18 лютого 2009 року № 49.8.3/01/2009 КЛТ перейшло до ПАТ «Дельта Банк», яке і звернулося до суду з позовом про стягнення з позичальника та поручителів заборгованості за цими кредитними договорами.

Частинами 1,2 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Розмір заборгованості по кредитним договорам, підтверджується розрахунками поданим позивачем.

Відповідач заперечуючи вказаний розмір, доказів які підтверджували б неправильність поданих розрахунків не надали, заяву про призначення судово-економічної експертизи по справі не подавали.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч. 1,2 ст. 553 ЦК України).

Пунктами 1.1. договорів поруки від 25 липня 2008 року, окремо укладених з ОСОБА_6, ОСОБА_8,ОСОБА_7 встановлено, що поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 23 серпня 2007 року.

Пунктами 1.3. визначено, що поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед банком у тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник.

Пуктом 1.1 договорів поруки від 18 лютого 2009 року, окремо укладених з ОСОБА_6,ОСОБА_8 встановлено, що поручитель зобовязується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязань позичальника за кредитним договором від 18 лютого 2009 року.

Пунктами 1.3. визначено, що поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед банком у тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктами 4.1, 4.2 договорів поруки встановлено, що договори втрачають чинність після повного погашення позичальником чи/або поручителем заборгованості за кредитним договором. Продовження строку виконання зобовязання за кредитним договором означає автоматичне (без підписання додаткової угоди) продовження строку дії цього договору.

Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, договір набуває чинності з дня його підписання і діє до повного погашення позичальником кредитів, процентів за користування ними, комісій, а при наявності простроченої заборгованості - і пені за несвоєчасне погашення кредитів та сплату процентів.

Разом з тим, згідно з пунктом 3.4.5 договору (зі змінами, внесеними додатковими угодами №№ 21, 23), п. 1.1 договору (зі змінами, внесеними додатковою угодою № 24), кінцевим терміном повернення кредиту є 22 серпня 2013 року, а тому районний суд вірно виходив із того, що цей строк і є у розумінні ст. 559 ЦК України, п. 24 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», строком виконання основного зобов'язання, оскільки шести місячний строк закінчувався 22 лютого 2014 року, а до суду позивач звернувся 18 лютого 2014 року, тобто до спливу визначеного строку.

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Самостійною підставою для припинення поруки у силу ч. 1 ст. 559 ЦК України є зміна зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Пунктами 2.6 договорів поруки передбачено, що усі зміни та доповнення до кредитного договору банк та позичальник оформлюють без погодження з поручителем за винятком випадків збільшення обсягу відповідальності поручителя.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що на виконання вищевказаного пункту договорів поруки, на ряду із підписанням додаткових угод до кредитного договору № 49.8.2/38/2007-КЛТ від 23 серпня 2007 року, які є невід'ємними частинами основного зобов'язання та за умовами пункту 1.2 якого виникають зобов'язання позичальника щодо повернення кредитів, сплати процентів, а також інші права та зобов'язання сторін, між банком та поручителями були укладені договори про внесення змін до договорів поруки у період з 25 липня 2008 року по 14 січня 2011 року, умовами яких із поручителями ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 було погоджено і терміни виконання основного зобов'язання, і підвищення відсоткової ставки за кредитом.

Пунктом 1.2 кредитного договору № 49.8.2/38/2007-КЛТ від 23 серпня 2007 року встановлено, що зобов'язання банку щодо надання кредитів та зобов'язання позичальника щодо повернення кредитів, сплати процентів, а також інші права та зобов'язання сторін, передбачені кредитним договором, виникають з моменту укладення сторонами додаткових угод про надання кредитів, які є невід'ємними частинами цього договору, в сумах, зазначених у таких додаткових угодах. Строк користування кожним окремим кредитом в межах загальної суми, встановленої п.1.1 цього договору та термін його кінцевого повернення, визначається додатковими угодами, але не пізніше строку, встановленого п. 3.4.5 договору.

Після укладення кредитного договору між банком та позичальником в період з 23 серпня 2007 року по 14 січня 2011 року були укладені додаткові угоди до договору.

25 липня 2008 року, в день укладення договорів поруки у забезпечення кредитного договору від 23 серпня 2007 року, до цього договору додатковою угодою від 25 липня 2008 року, договором про внесення змін до кредитного договору від 25 липня 2008 року, було збільшено розмір мультивалютної траншової кредитної лінії у сумі , що еквівалентна 37 000 000 гривень, пунктом 3.1.7 договору встановлено право банку змінювати розмір процентної ставки, пунктом 3.1.6 передбачено право банку на вимогу про дострокове виконання кредитних зобов'язань, право банку на звернення з такою вимогою до поручителів ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7І , внесено зміни до п. 3.4.5, якою встановлений графік погашення заборгованості за кредитами та умова щодо повного погашення заборгованості не пізніше 22 серпня 2013 року.

Із п.1.2 договорів поруки видно, що станом на час укладення вказаного договору вже були враховані вищевказані зміни та доповнення, зокрема розмір мультивалютної траншевої кредитної лінії складав 37 000 000 грн., кредит підлягав погашенню у порядку, визначеному п. 3.4.5 кредитного договору, строк повного погашення заборгованості - 22 серпня 2013 року, а також передбачено, що процентна ставка за користування кредитами встановлюється додатковими угодами до кредитного договору.

В послідуючому, після підписання між банком та позичальником додаткової угоди № 15 від 30 жовтня 2008 року, якою було підвищено розмір відсоткової ставки за додатковою угодою, та після підписання договору про внесення змін до кредитного договору від 26 грудня 2008 року, яким було збільшено розмір мультивалютної траншевої кредитної лінії до 40 702 000 грн., між поручителями були підписані договори № 1 про внесення змін до договорів поруки, яким було погоджено всі вищевказані зміни з поручителями ОСОБА_6 (а.с. 91), ОСОБА_7 (а.с. 113), ОСОБА_8 (а.с. 102)

Надалі, після підписання декількох додаткових угод до кредитного договору, зокрема № 18-25, змін до додаткових угод, змін до кредитного договору, якими за однією з додаткових угод (№ 18 від 29 грудня 2008 року) встановлена відсоткова ставка у розмірі 25 %, а за додатковими угодами № 1 (зміни), № 22 - відсоткова ставка у розмірі 16, 75 %, додатковою угодою № 24 від 28 січня 2010 року було зменшено розмір мультивалютної траншової кредитної лінії до 40 533 156 грн., між банком та поручителями ОСОБА_6, ОСОБА_7 , ОСОБА_8К були підписанні договори № 2 про внесення змін до договорів поруки, зокрема, було погоджено вказаний розмір кредитної лінії, строки погашення, умова щодо встановлення відсоткової ставки додатковими угодами, що свідчить про надання ними згоди на збільшення обсягу своєї відповідальності.

У подальшому, з 18 березня 2010 року по 14 січня 2011 року між банком та позичальником неодноразово укладалися додаткові угоди до кредитного договору (№№ 26-34), але у дати підписання таких додаткових угод між банком і поручителем узгоджувалися встановлені графіки погашення відсотків, перенесення строків сплати відсотків та продовження строку для сплати відсотків шляхом підписання договорів ( №№ 3-10) про внесення змін до п.1.4 до договорів поруки.

Таким чином доводи апелянтів, що укладенням додаткових угод до кредитного договору відбулись без згоди поручителів, внаслідок чого збільшилась їх відповідальність, підтвердження в судовому засіданні не знайшли.

Не є обгрунтованими доводи апеляційних скарг , в частині неврахування судом першої інстанції вимог ст. 258 ЦК України, оскільки матеріали справи не містять доказів звернення відповідача із заявою про застосування позовної давності яка є обовязковою згідно статті 267 ЦК України, а тому відсутні правові підстави для застосування судом спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки.

Щодо відмови в зупиненні провадження судом першої інстанції, колегія суддів, зазначає, що вказана обставина не може бути підставою для скасування рішення.

Разом з тим відповідно до пункту 1.1. договорів поруки від 25 липня 2008 року укладених з ОСОБА_6, ОСОБА_7 , ОСОБА_8К, кожний поручитель зобовязується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення позичальником зобовязань, що виникають з кредитного договору.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобовязання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд предявити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобовязання, не вправі предявити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

У справі, яка переглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, хоча і за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами статті 554 ЦК України відсутні.

До таких висновків прийшов Верховний Суд України в постанові від 1 липня 2015 року в справі № 6-745цс15.

12 лютого 2015 року між ПАТ «Дельта Банк» і ПАТ «Авант-Банк» був укладений договір застави майнових прав, за яким ПАТ «Дельта Банк» в забезпечення виконання ним своїх зобовязань перед ПАТ «Авант-Банк» про повернення коштів, що обліковуються на кореспондентських рахунках в АТ «Дельта Банк», передало в заставу належні йому майнові права за кредитними договорами, укладеними між ним та юридичними особами, зокрема, майнові права за кредитними договорами від 23 серпня 2007 року № 49.8.2/38/2007-КЛТ та від 18 лютого 2009 року № 49.8.3/01/2009- КЛТ, укладеними між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та ПП «Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин».

Рішенням Господарського суду м.Києва від 2 червня 2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 8 грудня 2016 року визнано недійсним договір застави майнових прав від 12 лютого 2015 року, укладений між ПАТ «Авант-Банк» і ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням господарського суду м.Києва від 15 березня 2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12 грудня 2016 року у справі за позовом ПАТ «Авант-Банк» до ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на заставлене майно на суму 96380916.83 гривень відмовлено.

Таким чином заміна кредитора у кредитних договорах не відбулась, а відтак публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» є належним позивачем у даній справі.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16 є необґрунтованим, оскільки обставини у даній справі і в справі на яку посилається апелянт є різними. Так у даній справі зобовязання неодноразово змінювались шляхом укладення додаткових угод до кредитних договорів та договорів поруки, відповідно зобовязання змінювались в тому числі і щодо строків повернення кредиту.

Про перехід права вимоги до позивача, в тому числі і за договорами поруки, свідчить п.1.1 договору купівлі-продажу права вимоги, згідно якого під правом вимоги сторони розуміють всі права вимоги продавця у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, а також всі права вимоги продавця до осіб, які надали забезпечення, за договором забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні продавцю, щодо виконання позичальниками та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обовязків за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 30 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до приватного підприємства «Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин», ПАТ «Кредит промбанк» про визнання договорів поруки припиненими, не має приюдиційного значення, оскільки ПАТ «ОСОБА_9 банк», як правонаступник ПАТ «Кредит промбанк», внаслідок невиконання ОСОБА_7 зобовязання щодо повідомлення про всі незавершені судові провадження, що стосуються предмета спору, встановленого ч.3 ст.131 ЦПК України, не повідомив суд про наявність даної справи і як наслідок справа була розглянута без залучення до участі ПАТ «ОСОБА_9 банк».

Тому відповідач в даній справі мав доводити на загальних підставах, що його зобовязання по укладеному договору припинилось, однак цього не довів.

Окрім цього банк предявив позов після закінчення строку виконання основного зобовязання, але в межах строків визначених законом.

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до зміни.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,313,314,316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги приватного підприємства «Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин»,ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Коляєвича задовольнити частково, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 січня 2015 року в частині солідарного стягнення боргу з ОСОБА_6, ОСОБА_8 Коляєвича, ОСОБА_7 та розподілу судових витрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення яким:

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 49.8.2/38/2007-КЛТ від 23 серпня 2007 року у розмірі 70670993 гривни 54 копійки з яких: сума заборгованості за простроченим кредитом 40 162 868 гривень 94 копійки; розмір прострочених відсотків за кредитом 26 183 777 гривень 47 копійок; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 2 617 738 гривень 75 копійок; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 1 706 608 гривень 39 копійок.

Стягнути з ОСОБА_8 Коляєвича на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 49.8.2/38/2007-КЛТ від 23 серпня 2007 року у розмірі 70670993 гривни 54 копійки з яких: сума заборгованості за простроченим кредитом 40 162 868 гривень 94 копійки; розмір прострочених відсотків за кредитом 26 183 777 гривень 47 копійок; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 2 617 738 гривень 75 копійок; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 1 706 608 гривень 39 копійок.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 49.8.2/38/2007-КЛТ від 23 серпня 2007 року у розмірі 70670993 гривни 54 копійки з яких: сума заборгованості за простроченим кредитом 40 162 868 гривень 94 копійки; розмір прострочених відсотків за кредитом 26 183 777 гривень 47 копійок; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 2 617 738 гривень 75 копійок; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 1 706 608 гривень 39 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_8 Коляєвича, ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати по 2679 гривень 60 копійок з кожного.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :