Справа № 203/6163/16-ц
Провадження № 2/0203/387/2017
20.02.2017 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Єдаменко С.В.,
при секретарі Заярній А.Ю.,
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3 державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, третя особа департамент благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради, про визнання права власності,
28 грудня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_2 до ДМР, ОСОБА_3 державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, третя особа департамент благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради, про визнання права власності. В обґрунтування позову зазначено, що позивач в 2015 році придбав у власність житловий будинок та земельну ділянку. В 2016 році у позивача виник намір переобладнати житловий будинок, шляхом знесення старого та побудови нового будинку. Позивачем було здійснено всі необхідні дії спрямовані на знесення старого та побудову нового будинку, направленні відповідні документи, отриманні необхідні відповіді. Проте, відповідач ОСОБА_3 державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області відмовив у видачі будівельного паспорту на новий будинок, через, що позивач позбавлений можливості ввести даний обєкт в експлуатацію. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно самочинне збудоване, а саме: літ.Д-2 житловий будинок, у тому числі під літ.Д-2 цокольний поверх загальною площею 299,2 кв.м., житловою площею 96,4 кв.м., літ.д, літ.д1 ганки, літ.д2 вхід в підвал, літ.Е гараж, літ.е ганок, № 1-4 споруди, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Флотська, 118 (а.с. а.с. 2-5, 40-43).
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. Вказав, що у звязку з відмовою відповідача, позивач не має змоги ввести збудований обєкт в експлуатацію.
Представники відповідачів та третьої особи у судові засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин суд вважає за можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.
Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.
14 серпня 2015 року ОСОБА_2 придбала в ОСОБА_4 житловий будинок № 118 по вулиці Флотській в місті Дніпропетровську, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 14 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 1552 (а.с.6-7). 14 серпня 2015 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на житловий будинок № 118 розташований по вул. Флотській в м. Дніпропетровськ, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 42289572, сформованого 14 серпня 2015 року (а.с.8).
В судовому засідання представника позивача вказав, що у позивачки виник намір переобладнати житловий будинок, який розташований на земельній ділянці, шляхом знесення старого та побудови нового будинку.
22 серпня 2016 року позивачем було отримано лист № 03/117 від Комунального підприємства «Дніпропетровська дирекція будівництва метрополітену» ДМР щодо можливості розміщення обєкта будівництва на земельній ділянці по вул. Флотська, 118 у м. Дніпропетровську (а.с.31).
З матеріалів справи вбачається, що домоволодіння розташоване за адресою: вул. Флотська, 118, що належить ОСОБА_2, а саме житловий будинок літ. А-1 з прибудовою літ. а-1, сарай літ. Б, гараж, літ. В, вбиральня літ. Г, споруди № 1-8, мостіння І, ІІ були знесені, що підтверджується актом про знесення будівель від 02 грудня 2016 року, складеного інженером з ІНМ ОСОБА_6 (а.с.12).
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво обєкту нерухомості вимагає розробки і затвердження у встановленому порядку компетентними органами проекту його будівництва та отримання дозволів і узгоджень у відповідних органів та служб на здійснення будівельних робіт.
Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Проектування та будівництво обєктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів; 6) реєстрація права власності на обєкт містобудування.
У відповідності до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Постанови КМУ «Про затвердження порядку обєктів будівництва до IV і V категорій складності» від 27 квітня 2011 року № 557, обєкт самочинного будівництва позивача відносить до І-ІІІ категорії складності.
Згідно ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт). Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
Позивач звернувся до ОСОБА_3 благоустрою та інфраструктури ДМР для отримання будівельного паспорту забудови земельної ділянки. 18 жовтня 2016 року позивач отримав лист від ОСОБА_3 благоустрою та інфраструктури ДМР в якому зазначено, що надати будівельний паспорт на вказаний обєкт неможливо оскільки згідно топографо-геодезичної зйомки від 23 вересня 2016 року на земельній ділянці по вул. Флотській, 118 вже здійснено будівництво житлового будинку та господарської будівлі (а.с.30).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо обєктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком обєктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно ч.1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що належать до I-III категорій складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.
Тобто у відповідності до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» позивач позбавлений можливості вести даний обєкт в експлуатацію через відмову у надання будівельного паспорту.
На замовлення позивача було проведено обстеження технічного стану житлового на підставі чого було складено звіт, у відповідності до якого обстеження несучі будівельні конструкції, фундамент, стіни, перегородки, перекриття, знаходяться в нормальному та довільному стані і придатні до подальшої експлуатації за функціональних призначенням (а.с.13-21).
Пунктом 2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що відповідно до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво;
Згідно ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» - у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права и обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
З огляду на вказані вимоги чинного законодавства та фактичні обставини справи суд приходить до висновку, що вимоги позивача до Дніпропетровської міської ради є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивач фактично позбавлений права вести даний обєкт в експлуатацію через відмову у надання будівельного паспорту.
Позовні вимоги до ОСОБА_3 державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області задоволенню не підлягають оскільки позивачем не доведено, що вказаним відповідачем було порушено права позивача.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідачів сплачений позивачем судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодування не підлягають.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 376 Цивільного кодексу України, п. 2, 12 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», ст. ст. 26, 27, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст.ст.10, 11, 27, 31, 36, 57-61, 88, 158, 169, 212-215 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно: житловий будинок літ. Д-2, у тому числі цокольний поверх, загальною площею 299, 2 кв.м., житловою площею 96,4 кв.м., ґанки літ. д, літ. д1, вхід в підвал літ. д2, гараж літ. Е, ґанок літ. е, споруди № 1 № 4 по вул. Флотській, 118 в м. Дніпрі.
У позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 233 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем та третьою особою до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення також може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Повний текст рішення складено 21.02.2017 року.
Суддя С.В. Єдаменко