АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/263/15-ц 22-ц/774/111/К/17
Справа №171/263/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/111/К/17 ОСОБА_1
Категорія - 20 ( IV ) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Митрофанової Л.В.,

секретар: Гладиш К.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3, відповідача - ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_4 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Апостолівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання втраченого права власності, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровської області про стягнення збитків, усунення перешкод у користуванні приватною власністю,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у лютому 2011 року він звернувся до ОСОБА_8 із проханням позичити кошти у розмірі 64000 грн. Відповідач ОСОБА_8 погодився надати кошти під заставу нерухомого майна, у звязку із чим сторони 23 лютого 2011 року звернулися до нотаріуса уклавши спірний договір, з цього часу він здійснював погашення заборгованості за договором позики щомісячно у розмірі 3200 грн.

Виплативши заборгованість, позивач звернувся до ОСОБА_5 з вимогою про повернення правовстановлюючих документів на нерухоме майно, однак отримав відповідь, що будинок належить відповідачу та поверненню не підлягає. У січні 2015 року позивач дізнався про укладення 23 лютого 2011 року договору купівлі-продажу, а не договору застави будинку.

Позивач ОСОБА_2 посилаючись, що відповідач увів його в оману щодо природи укладеного правочину, який є удаваним та приховує договір застави, просив визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений 23 лютого 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 недійсним; визнати право власності за ОСОБА_2 на вказаний вище житловий будинок.

У березні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом в обґрунтування якого зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 23 лютого 2011 року він є власником житлового будинку № 17 по вул. 60 років ВЛКСМ в с. Нива Трудова Апостолівського району Дніпропетровської області. У будинку зареєстровані та проживають відповідачі у справі, які з березня 2011 року користуються будинком на умовах оренди зі сплатою 3 200 щомісячно. З 2014 року відповідачі порушують умови договору оренди , у звязку із чим виникла заборгованість у розмірі 22 000 грн. Добровільно з будинку не виселяються. Тому, просив суд визнати договір оренди між сторонами укладеним з 24 березня 2011 року та припиненим з 1 січня 2015 року, усунути йому перешкоди у користуванні спірним будинком шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення відповідачів.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Усунуто ОСОБА_5 перешкоди у користуванні належним йому житловим будинком з надвірними спорудами та побудовами, що розташований в с. Нива Трудова по вул. 60 років ВЛКСМ, 17, Апостолівського району Дніпропетровської області, шляхом зняття ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, з указаного вище будинку. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині усунення ОСОБА_5 перешкод у користуванні належним йому житловим будинком з надвірними спорудами та побудовами, що розташований в с. Нива Трудова по вул. 60 років ВЛКСМ, 17, Апостолівського району Дніпропетровської області шляхом зняття ОСОБА_2,

ОСОБА_4, ОСОБА_7, з реєстраційного обліку за вказаною адресою скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального законодавства, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Зокрема, на їх думку, суд не надав жодної оцінки поясненням свідка ОСОБА_9, який пояснив, що між сторонами виникли правовідносини саме з приводу позики грошей.

Судом не взято до уваги, що фактично будинок не збиралися продавати, ключі від будинку не передавалися відповідачеві, сума нерухомості є заниженою, відповідач не користувався будинком та не проводив оформлення права власності на своє імя, а позивач добросовісно щомісяця здійснював погашення заборгованості за договором позики, що свідчить про удаваність спірного правочину.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача ОСОБА_5та його представника, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотнім поштовим відправленням, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів позовної заяви та апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що 23 лютого 2011 року між ОСОБА_2, як продавцем, та ОСОБА_5 як покупцем укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований в с. Нива Трудова Апостолівського району по вул. 60 років ВЛКСМ, будинок 17, договір в цей же день посвідчено приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 160. Відповідно до умов вказаного договору продаж будинку здійснюється за 64000 грн., які будуть отримані продавцем від покупця після оформлення цього договору (п.2.1 договору).

Сторони домовилися, що під передачею житлового будинку за цим договором слід вважати передачу покупцю символу житлового будинку, а саме ключів (п.3.1 договору).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.01.2015 року відповідач ОСОБА_5 зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в с. Нива Трудова, вул. 60 років ВЛКСМ, 17, Апостолівського району Дніпропетровської області, на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу житлового будинку ( а.с.81).

Звертаючись до суду позовом, ОСОБА_2 вказав на удаваність вчиненого правочину, зокрема приховання укладеного між сторонами договору позики.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У п. 25 постанови Пленуму від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Верховний Суд України роз'яснив, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Тобто, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Удавані правочини вчиняються з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді мали на увазі (ч. 1 ст. 235 ЦК). Отже, в даному випадку завжди має місце укладення двох правочинів: 1) реального правочину, вчиненого з метою створити певні юридичні наслідки; 2) правочину, вчиненого для приховання реального правочину.

Удаваний правочин завжди нікчемний і сам по собі жодних юридичних наслідків не породжує. Сторони, здійснюючи удаваний правочин, приховують іншу юридичну дію, іншу мету, яку вони мали насправді на увазі.

Реальний (прихований) правочин може бути дійсним або недійсним. Якщо правочин, який сторони насправді вчинили, відповідає вимогам закону, відносини сторін регулюються правилами, що його стосуються. Якщо ж правочин, який сторони насправді вчинили, суперечить законодавству, суд виносить рішення про визнання недійсним цього правочину із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності правочинів такого типу. Тобто удаваний правочин вчиняється для прикриття іншого правочину, внаслідок чого наявні два правочини той, що прикривається, тобто прихований, і удаваний такий, що прикриває перший правочин.

З огляду на правовідносини, що виникли між сторонами, колегія суддів приходить до висновку про наявність доказів вчинення між сторонами удаваного правочину купівлі- продажу житлового будинку № 17 по вул. 60 років ВЛКСМ в с. Нива Трудова Апостолівського району Дніпропетровської області, з метою приховання фактичного укладеного договору застави нерухомого майна в рахунок погашення боргових зобовязань.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У силу положень ч. ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Виходячи зі змісту ст. ст. 203, 655 ЦК України, договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Колегія суддів звертає увагу, що фактичного виконання оспорюваного договору купівлі-продажу не відбулось, що підтверджується відсутністю передачі спірного домоволодіння за оспорюваним договором купівлі-продажу продавцем покупцеві, що підтверджується актами про обстеження матеріально-побутових умов сімї ОСОБА_2 Нивотрудівської сільською радою для встановлення соціально-побутових умов для призначення субсидії ( а.с.120), з якого видно, що у спірному будинку зареєстровано 3 особи а проживає позивач ОСОБА_2 із дружиною. Також факт проживання у будинку постійно як до укладання спірного договору, так і після нього сімї позивача підтверджується довідкою Нивотрудівської сільською радою №16 від 12 січня 2015 року з якої видно, що за адресою с. Нива Трудова, вул. 60 років ВЛКСМ, 17, Апостолівського району Дніпропетровської області зареєстровані та проживають з 30 серпня 2015 року по теперішній час : ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7М, ( а.с. 13 том 1 ). Посилання відповідача ОСОБА_5 про надання права проживання позивачу у будинку на підставі договору оренди, не знайшли свого підтвердження.

Крім того, колегія суддів звертає увагу що державна реєстрація спірного договору купівлі- продажу від 23 лютого 2011 року відповідачем ОСОБА_5 проведена лише 14 січня 2015 року, після звернення до нього позивача ОСОБА_2 із вимогами про повернення правоустановчих документів у звязку зі сплатою боргу у повному обсязі останній платіж проведено 24 листопада 2014 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію та їх обтяжень (а.с.81 том 1).

До суду позивач ОСОБА_2 звернувся, згідно штампу вхідної кореспонденції суду 03 лютого 2015 року, 06 січня 2015 року укладено договір про надання правової допомоги ( а.с. 4,49 том 1).

Сукупність встановлених судом фактичних обставин справи свідчить, що сторони після укладання 23 лютого 2011 року спірного договору купівлі - продажу не бажали настання правових наслідків, які притаманні даному виду договору, а саме передачі майна та користування ним покупцем. Сторони прагнули забезпечити виконання боргових зобовязань ОСОБА_2 перед ОСОБА_5 стосовно отриманих у борг коштів у розмірі 64000грн., розмір яких обумовили у вартості предмету продажу.

На підставі досліджених доказів, колегія суддів дійшла висновку про доведеність удаваності спірного договору купівлі-продажу, тому наявні правові підстави для визнання його недійсним, на підставі положень ч. ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України, оскільки відсутнє вільне волевиявлення учасників правочину, а також, укладений правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.

Рішення суду про задоволення позову про визнання правочину недійсним, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації , за власником, а також скасування попередньої реєстрації ( статті 19,27 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень). Тому, позовні вимги ОСОБА_2 в частині визнання за ним права вланості на житловий будинок, який йому належав до укладання спірного договору задоволенню не підлягають. Після визнання оспорюваного договру недійсним, за рішенням суду скасовувається попередня державна реєстрація, вчинена на підставі оспорюваного правочину.

Оскільки за удаваним правочином відповідач ОСОБА_5 право власності на спірне домоволодіння не набув, правові підстав для виселення позивача ОСОБА_2 із членами його родини з домоволодіння №17, розташованого в с. Нива Трудова Апостолівського району по вул. 60 років ВЛКСМ відсутні.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду прийнято без повного урахування фактичних обставин справи, тому на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та визнання договіру купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 23 лютого 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 недійсним, та відмові в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як передбачено ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2підлягає стягненню сплачений за розгляд справи судовий збір у розмірі 2215,60 грн., виходячи з розрахунку (1447,60 грн. +768грн.) за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_7 Василівни- задовольнити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Апостолівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Визнати недійсним договір купівлі- продажу житлового будинку №17 з надвірними спорудами та побудовами, що розташований в с. Нива Трудова по вул. 60 років ВЛКСМ, Апостолівського району Дніпропетровської області, укладений 23 лютого 2011 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровської області про стягнення збитків, усунення перешкод у користуванні приватною власністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 у відшкодування судових витрат 2215,60 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Бондар Я.М.

Судді: Барильська А.П.

ОСОБА_10