ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/4759/16-ц
Провадження № 2/362/385/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2017 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - Медведєв К.В.,

за участю секретаря - Шевченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору в частині недійсним, заміну сторони та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою в якій просив: 1) визнати недійним договір купівлі продажу земельної ділянки від 22.08.2008 року, укладений між відповідачем ОСОБА_2 і третьою особою ОСОБА_3 в частині зазначення покупця - ОСОБА_2; 2) замінити сторону зазначеного договору з відповідача ОСОБА_2 на позивача ОСОБА_1; 3) визнати за позивачем право власності на земельну ділянку, яка є предметом спірного договору купівлі-продажу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач планував придбати земельну ділянку, для чого передав гроші відповідачу, який, в свою чергу придбав земельну ділянку у третьої особи ОСОБА_3 від власного імені і набув право власності на зазначену земельну ділянку.

Позивач зазначає, що саме він є покупцем спірної земельної ділянки, і вона належить саме йому, тому позивач з посиланням на ст. 203, 215 ЦК України просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача та третьої особи - ОСОБА_4 позов підтримав.

В судовому засіданні представник відповідача усно позов визнав та просив його задовольнити.

Третя особа ОСОБА_3, повідомлена належним чином, в судове засідання не з'явилася про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом достовірно встановлено, що 11.08.2008 року ОСОБА_2 (відповідачем) складено розписку про те, що останній отримав від ОСОБА_1 70 000 грн. для придбання від його імені та в його інтересах земельної ділянки, площею 0,12 га с. Дзвінкове Васильківського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1.

22.08.2008 року ОСОБА_3 (третя особа) та ОСОБА_2 (відповідач) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1263 га кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою Київська область, Васильківський район, Дзвінківська сільська рада, с. Дзвінкове. Продаж вчинено за 63 000 грн.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як вбачається з оспорюваного договору, то спірні положення вказаним вимогам відповідає.

Крім того, позивачем не зазначено обставин, якому положенню ЦК України, яким актам цивільного законодавства, яким інтересам держави і суспільства, яким моральним засадам не відповідає умова про найменування покупця за спірним договором купівлі-продажу.

Більш того, як вбачається з пояснень представників сторін, між сторонами спору виникли правовідносини представництва, тому в силу ст. 244, 245 ЦК України та, як випливає з тексту розписки, для реалізації наміру сторін позивач зобов'язаний був видати відповідну нотаріально посвідчену довіреність на ім'я відповідача, доказів чого сторонами суду не надано. Отже, відсутнє належне волевиявлення позивача по реалізації положень вищевказаної розписки. Зазначене означає, що зміст розписки не має правового значення для визнання недійним спірного договору, оскільки позивачем належної довіреності не видавалося.

Позивачем не доведено перед судом підстав для заміни сторони покупця за спірним договором та визнання за ним права власності.

Більш того, суд звертає увагу, що між позивачем та відповідачем фактично відсутній спір, оскільки представники сторін визнають всі взаємні твердження. При цьому суд вважає, за необхідне зазначити, що суд є спірною юрисдикцією і вирішує спори, натомість до компетенції безспірної юрисдикції (нотаріату) належить вирішення питання про посвідчення правочинів, предметом яких є нерухоме майно, які мають на меті укласти сторони.

Згідно ч.ч. 4, 5, ст. 174 ЦПК України з матеріалів справи вбачається, що визнання відповідачем позову суперечить закону, а тому суд не приймає визнання позову представником відповідача.

Законних підстав для задоволення позову немає, а отже, позов є необґрунтованим, матеріалами справи не підтверджується та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 60, 61, 74, 88, 208, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя