___________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/3446/16-ц
Провадження № 2/520/6101/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» 28.03.2016 року звернулося до Київського районного суду міста ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 06.12.2012 року у розмірі 26382 гривні 35 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом 13124 гривні 28 копійок; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 11225 гривень 58 копійок; заборгованості за пенею та комісією 300 гривень 00 копійок; штрафу (фіксована частина) 500 гривень 00 копійок ; штрафу (процентна складова) 1232 гривні 49 копійок, та судових витрат, посилаючись на невиконання відповідачем договірних умов.

Представник позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у судове засідання не з'явився, у позові зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача постановити заочне рішення по справі, та розглянути справу у відсутності позивача.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 повторно не зявився у судове засідання, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Однак в минулих судових засіданнях, відповідач по справі заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, надав до суду заперечення проти задоволення позову, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» у звязку з необґрунтованістю вимог позивача.

У запереченнях проти задоволення позову ОСОБА_2 посилався на те, що 06.12.2012 року він отримав кредит у ПАТ КБ «Приватбанк» у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку №682914 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З 2012 року по 19.03.2015 року він користувався даною кредитною карткою. Однак, 19.03.2015 року біля о 13:00 годині, на його мобільний телефон НОМЕР_1 зателефонував чоловік з номеру: НОМЕР_2, який представився працівником служби безпеки ПАТ «Приватбанк» та назвав його анкетні дані, а саме: прізвище, ім'я та по батькові та дату його народження, уточнив номер картки, яка повністю співпала з відповідачевими даними та сказав ОСОБА_2, що на цей час в ПАТ «Приватбанк» проводяться технічні роботи і попросив кілька годин не користуватися кредитною карткою. Приблизно через 15 хвилин на його (відповідача) номер телефону почали приходити смс-повідомлення з номеру: 0037 про те, що з його картки були перераховані кошти у розмірі 8591,00 гривня та здійснена якась оплата на суму 205,85 гривень, що загалом становить 8850,85 гривень. Відповідно до виписки по карті клієнта №682914 від 24 березня 2015 року, за період з 16.03.2015 року - 23.03.2015 року, 19.03.2015 року знято грошові кошти у сумі 205,85 гривень - Покупка товару/оплата за дослуги Списання з картки; 1,00 гривня - Телекомпослуги: Easypaymobileint; 50,00 гривень - Телекомпослуги: Easypaymobileint; 2,00 гривні - Телекомпослуги: Easypaymobileint; 1,00 гривня - Телекомпослуги: Easypaymobileint; 8591,00 гривня - Переказ зі своєї карти. Далі ОСОБА_2 почали приходити смс-повідомлення з номеру: 0037 з відмовою, оскільки недостатнього грошових коштів. Кошти були переведені через унікальний веб-інтефейс Liqpay. Авторизація здійснювалась через фінансовий номер телефону з використанням паролів, вказаних в СМС-повідомленнях. Відповідач одразу ж зателефонував до технічної підтримки ПАТ «ПриватБанку» та розповів все вищевикладене оператору, який заблокував його картку та сказав записати йому про те, що його заява оформлена: 92193, 92196, 92197, 92199, 92200, 92201, 1850056.

Відповідач також стверджував, що він подав заяву до Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про те, що в нього шахрайським шляхом були зняті гроші з кредитної картки. 20.03.2015 року йому надали витяг з кримінального провадження №0001283, з якого вбачається, що 20.03.2015 року в ЄДР за правовою кваліфікацією (КК України 2001) ст.190 ч.3 внесено дані, потерпілий - ОСОБА_2, а також відповідачеві надали повідомлення про початок досудового розслідування за вих. 81/19-СО-2572 від 20.03.2015 року. Також, 20.03.2015 року на номер телефону ОСОБА_2 з номеру: 0037 прийшло смс-повідомлення, що його запит до банку зареєстрований під вхідним номером 687 від 19.03.2015 року та зазначено, що він отримує відповідь на протязі 30 днів. Також відповідач посилався, що 23.03.2015 року він написав заяву на ім'я начальника ОСОБА_3 офісу ПАТ «Приватбанк» в якій виклав вищевказане та просив провести службове розслідування з приводу розголошення конфіденційної інформації стосовно його кредитної картки, яку знають лише співробітники ПАТ «ПриватБанк», оскільки це приватна інформація та є банківською таємницею. У своїй заяві він також просив призупинити нарахування процентів на картку VISA GOLD ПАТ «Приватбанк» (4149 6258 0068 2914), оскільки даним грошовими коштами користувався не він, а невідома йому особа, шахрайським шляхом, про що розпочате досудове розслідування. Відповідач стверджує, що на вказаний запит він лише отримував відповіді з банку, в яких повідомлялось, що йому треба зачекати, оскільки проводиться перевірка даних.

Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Враховуюче вищевикладене, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі.

Вивчивши, дослідивши та проаналізувавши усі матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.12.2012 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладено лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку», складають між ним та банком договір (а.с. 6-32).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що між сторонами було укладено договір №б/н від 06.12.2012 року, відповідно до якого, банк надав позичальнику ОСОБА_2 кредит в сумі 12000 гривень, зі встановленим кредитним лімітом на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, однак не менше 50,00грн. та не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, який слідує за звітнім.

Також сторонами по справі було визнано (позивачем у наданих до суду поясненнях до позову та відповідачем у запереченнях проти позову), що відповідно до вказаного договору ОСОБА_2 було видано картку VISA GOLD 682914.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України уразі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Положеннями ч.1ст. 1068 ЦК України визначено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Судом також встановлено, що 19.03.2016 року з карти ОСОБА_2 були зняті грошові кошти в сумі 8850 гривень 85 копійок.

З наданої до суду виписки по картрахунку ОСОБА_2 (а.с.71), вбачається, що зазначені з картрахунку відповідача 682914, з лімітом 12000 гривень, 19.03.2015 року були зняті кошти шляхом оплати послуг, а саме: 205,85 гривень - Покупка товару/оплата за дослуги Списання з картки; 1,00 гривня - Телекомпослуги: Easypaymobileint; 50,00 гривень - Телекомпослуги: Easypaymobileint; 2,00 гривні - Телекомпослуги: Easypaymobileint; 1,00 гривня - Телекомпослуги: Easypaymobileint; 8591,00 гривня - Переказ зі своєї карти.

Банківська система проінформувала відповідача ОСОБА_2 про проведені транзакції і, отримавши 19.03.2015 р. заяву ОСОБА_2 позивач ПАТ КБ «Приватбанк» заблокував карту.

З приводу заволодіння невстановленою особою грошовими коштами ОСОБА_2 звернувся з відповідною заявою до Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про те, що в нього шахрайським шляхом були зняті гроші з кредитної картки.

Згідно з витягом з кримінального провадження №0001283, вбачається, що 20.03.2015 року в ЄДР за правовою кваліфікацією (КК України 2001) ст.190 ч.3 внесено дані, потерпілий - ОСОБА_2

Згідно з листом Київського відділу поліції в місті ОСОБА_3 Управління національної поліції в Одеській області від 05.12.2016 року за вих. 37-со-2389, повідомлено, що кримінальне провадження №0001283, розпочате за заявою ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, 27.03.2015 року прокурором прокуратури Київського району на підставі ч.1 ст. 217 КПК України було обєднано з кримінальним провадженням №0000167 від 07.02.2013 року. На цей час проводиться досудове розслідування та всі необхідні слідчі дії, направлені на перевірку фактів, викладених у зверненні, встановлення всіх обставин кримінального правопорушення та вжиття необхідних заходів у випадку встановлення порушень вимог діючого законодавства (а.с.108).

Представник позивача надав до суду письмові пояснення, в яких зазначав, що до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. Списання коштів з картки ОСОБА_2 стало можливим лише тому, що відповідач передав невідомій особі інформацію щодо номеру картки, строку її дії та CVVкод. У звязку з чим, вважає, що ОСОБА_2 належним чином свої зобовязання за кредитним договором не виконав, а тому позовні вимог банку є обґрунтованими.

Суд зазначає, що згідно з п.п. 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, відповідно до яких емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Положеннями п. 2.1.7.3 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», що затверджені наказом від 23 серпня 2006 року № С-169 голови Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» визначено, що у випадку, якщо держатель дає згоду на проведення операцій з картами чи нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання в подальшому. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються вірним введенням ПІНа чи нанесеними на карті даними.

Держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією включаючи операції, що супроводжуються правильним вводом нанесених на карті даних, до моменту письмової заяви держателя про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, що не супроводжувалися авторизацією до моменту постановки карти в СТОП-ЛИСТ Платіжної системи. (п. 2.1.7.4 вищезазначених Умов та правил).

Положеннями п. 8.3 Умов та правил надання банківських послуг, що затверджені наказом голови Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 зазначено, що у випадку, якщо держатель дає згоду на проведення операцій з картами чи нанесеними на них даними поза поля його зору, він несе відповідальність за їх можливе шахрайське використання в подальшому. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа.

Таким чином встановленню підлягають обставини які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Положеннями ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Докази надаються сторонами та іншими особами, що приймають участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і за якими у сторін та інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України закріплено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положення ст. 60 ЦПК України були судом розяснені сторонам, проте представником позивача не надано жодних доказів на підтвердження своїх посилань та того, що відповідач ОСОБА_2 своїми діями сприяв здійсненню несанкціонованих транзакцій іншими особами, як і не надав жодних доказів на підтвердження того, яким чином вказані транзакції було здійснено (з використанням електронного платіжного засобу та правильно введеним ПІН кодом, тобто за умови електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу, або без їх використання).

Позивач не зазначив, якими нормативними документами забороняється надавати користувачем іншим особам лише дані номера своєї картки.

Також суд вважає посилання представника позивача про те, що відповідальність за операції, що проводились несе тільки клієнт, також необґрунтованими, оскільки, як вже зазначалось відповідно до п.п. 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, відповідно до яких емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

У даному випадку, відповідачем одразу було повідомлено банк про зняті з його картки кошти. Вказаний факт також не спростовується позивачем жодним доказом, а навпаки підтверджується письмовими відповідями позивача на адресу ОСОБА_2

Також, під час розгляду справи, на виконання ухвали Київського районного суду міста ОСОБА_3 від 07.09.2016 року про витребування доказів, ПАТ КБ «Приватбанк» надіслав до суду заяву та свідоцтва клієнта Приватбанку про незадовільне використання карткового рахунку, з яких вбачається наступне.

У наданому до суду свідоцтві клієнта Приватбанку про недозволеному використанні карткового рахунку вказано: ім'я держателя картки - ОСОБА_2; номер картки: 682914; назва торгової точки: TWITERM; дата транзакції: 13.04.2015 00:00:00; оспорювана сума: 40978.

З вказаного документів, вбачається, що станом на 13.04.2015 року проводилась транзакція грошових коштів по рахунку, однак яв вже було встановлено, картка вже була заблокована, у зв'язку з повідомленням відповідача про незаконне зняття грошей 15.03.2015 року з цієї ж картки.

У наданому до суду свідоцтві клієнта Приватбанку про недозволеному використанні карткового рахунку вказано: ім'я держателя картки - ОСОБА_2; номер картки: 682914; назва торгової точки: Р0152466; дата транзакції: 19.03.2015 13:46:13; оспорювана сума: 1980.

Однак з наданого позивачем до позову розрахунку заборгованості та інших документів вбачається, що така сума (1980) зі вказаного рахунку одним платежем не знімалась.

У наданій до суду заяві держателя картки незгодного з пред'явленої транзакцією вказано: ім'я держателя картки - ОСОБА_2; номер картки: 929149; номер телефону: 13; назва банкомату (терміналу): І0110НZ1 ; дата транзакції: 19.03.2015 13:41:57; оспорювана сума: 205.85 980.

Вказана заява також не приймається судом, як належний доказ, оскільки позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що за кредитним договором №б/н від 06.12.2012 року ОСОБА_2 надавалась картка 929149.

З наданого до суду позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 06.12.2012 року, вбачається, що після заблокування картки ОСОБА_2, транзакції продовжували здійснюватися й 28.06.2015 року, 01.10.2015 року, 17.12.2015 року.

Згідно з правовою позицією висловленою Верховним Судом України по справі № 6-71цс15, яка за в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування, відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя.

Представником позивачем також не надано до суду окремого розрахунку заборгованості відповідача за сумою кредитних коштів, використаних особисто ним, а суд позбавлений можливості зробити самостійно розрахунок заборгованості по відсотках за користування кредитом, пені, комісії та штрафів, то суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в цій частині слід відмовити за недоведеністю.

Всупереч вищенаведеним нормам, ПАТ КБ «Приватбанк» не надало жодних доказів на підтвердження доводів викладених у позовній заяві про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 06.12.2012 року у розмірі 26382 гривні 35 копійок слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 212 215, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимогах ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які не приймали участь під час проголошення рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий Калініченко Л. В.