У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, кредитної спілки «Рідне коло», треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Балан Руслан Борисович, публічне акціонерне товариство «ВІЕс Банк», про визнання договору купівлі-продажу недійсним, зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що у травні 2014 року вона до Першотравневого районного суду м. Чернівці пред'явила позов до кредитної спілки «Рідне коло» (далі - КС «Рідне коло») про стягнення заборгованості за договором про залучення внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 31 січня 2013 року та за договором від 5 травня 2014 року.

Позивачка вказувала про те, що ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 4 червня 2014 року в порядку забезпечення її позову було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, що належали спілці у межах суми заявлених позовних вимог, а саме 230 542 грн 71 коп. Рішенням Першотравневого районного суду м Чернівці від 1 липня 2014 року, що набрало законної сили, на її користь стягнуто з КС «Рідне коло» заборгованість за договором про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 31 січня 2013 року у розмірі 103 005 грн 82 коп., інфляційні втрати у розмірі 3 399 грн 19 коп., 3 % річних у розмірі 355 грн 58 коп. Також стягнуто заборгованість за договором від 5 травня 2014 року про відступлення права вимоги за договором від 28 лютого 2013 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок у розмірі 121 289 грн 86 коп., 3 % річних у розмірі 2 492 грн 26 коп. Тобто вона стала кредитором КС «Рідне коло».

17 липня 2014 року Першотравневим районним судом м. Чернівці на виконання вищевказаного судового рішення було видано виконавчий лист, на підставі якого 21 липня 2014 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Зазначала про те, що під час ознайомлення з виконавчим провадженням їй стало відомо про те, що 28 грудня 2012 року між КС «Рідне коло» та ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, за умовами якого спілка передала іпотекодержателю належне їй нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення АДРЕСА_1. 18 червня 2014 року, після накладення судом арешту на майно, між спілкою та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна.

Вважала, що відповідачами укладено зазначений вище договір купівлі-продажу з порушенням положень ст. ст. 203, 215 ЦК України, оскільки КС «Рідне коло» було відомо про наявність заборгованості з повернення депозитних вкладів їй як члену спілки, а також про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно кредитної спілки ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 4 червня 2014 року. Отже, спілка не мала правових підстав на відчуження належного її майна. Вважала, що такими діями відповідачів порушено її право на отримання за рахунок майна спілки коштів на виконання рішення суду.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просила суд визнати договір купівлі-продажу від 18 червня 2014 року, укладений між КС «Рідне коло» та ОСОБА_4, недійсним; зобов'язати сторін договору повернути одне одному в натурі все, що одержано на виконання цього правочину.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано договір купівлі-продажу від 18 червня 2014 року нежилого приміщення у будинку АДРЕСА_1, укладений між КС «Рідне коло» та ОСОБА_4, недійсним. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачка має право оспорити договір купівлі-продажу від 18 червня 2014 року, хоча і не була стороною цього правочину, так як спірним договором порушено її право на одержання грошових коштів від КС «Рідне коло» на виконання рішення суду. Кредитна спілка відповідно до вказаного договору купівлі-продажу відчужила спірне нерухоме майно у порушення заборони, встановленої судом у порядку забезпечення позову ОСОБА_3 до спілки, про яку спілці було відомо, унаслідок чого такий договір є недійсним й таким, що порушує охоронювані законом права позивачки.

Такі висновки судів є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону, а наданим доказам суд дав належну правову оцінку (ст. 212 ЦПК України).

Судом установлено, що 28 грудня 2012 року між КС «Рідне коло» та ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, за умовами якого спілка передала іпотекодержателю належне їй нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення АДРЕСА_1

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до КС «Рідне коло» про стягнення заборгованості за договором про залучення внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 31 січня 2013 року та за договором від 5 травня 2014 року.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 4 червня 2014 року в порядку забезпечення позову ОСОБА_3 було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, що належали КС «Рідне коло» у межах суми заявлених позовних вимог, а саме 230 542 грн 71 коп.

18 червня 2014 року між КС «Рідне коло» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1

Рішенням Першотравневого районного суду м Чернівці від 1 липня 2014 року, що набрало законної сили, стягнуто з КС «Рідне коло» на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 31 січня 2013 року у розмірі 103 005 грн 82 коп., інфляційні втрати у розмірі 3 399 грн 19 коп., 3 % річних у розмірі 355 грн 58 коп. Також стягнуто заборгованість за договором від 5 травня 2014 року про відступлення права вимоги за договором від 28 лютого 2013 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок у розмірі 121 289 грн 86 коп., 3 % річних у розмірі 2 492 грн 26 коп.

17 липня 2014 року Першотравневим районним судом м Чернівці на виконання вищевказаного судового рішення було видано виконавчий лист, на підставі якого 21 липня 2014 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Задовольняючи позов, суди правильно виходили з того, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно з чч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (ст. 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв'язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (ч. 3 ст. 215 ЦК України), яка не є власником майна і не вимагає повернення майні їй, тобто застосування реституції.

З огляду на положення ст. ст. 15, 16 ЦК України, а також ст. ст. 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України), спрямованіна приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

У ст. 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення ст. ст. 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (ст. 154 ЦПК України). Тому той факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу достеменно відомо.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25 травня 2016 року № 6-605цс16, яка в силу ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для усіх судів України.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшли правильного висновку про те, що позивачка має право оспорювати договір купівлі-продажу від 18 червня 2014 року, хоча і не була стороною цього правочину, оскільки спірним правочином порушено її право на одержання грошових коштів від КС «Рідне коло» за договором про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 31 січня 2013 року та договором від 5 травня 2014 року про відступлення права вимоги за договором про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 28 лютого 2013 року.

Колегія суддів, погоджується з висновком судів про те, що кредитна спілка відповідно до вказаного договору купівлі-продажу відчужила спірне нерухоме майно у порушення заборони, встановленої судом у порядку забезпечення позову ОСОБА_3 до спілки, а, отже, такий договір є недійсним.

Доводи касаційної скарги про те, що спірне майно з 2012 року знаходилось в іпотеці ОСОБА_4 не спростовує висновків суду про те, що на майно судом накладено арешт, ухвала суду не оскаржена, тому продаж майна був під забороною. Крім того, майна було відчужене ОСОБА_4 не на виконання договору іпотеки, не згідно із Законом України «Про іпотеку, а шляхом укладення іншого цивільно-правового договору під час дії суддівської заборони (а.с. 153, т.1).

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик