№ 201/226/17
провадження 2-зз/201/15/2017
УХВАЛА

23 січня 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

за участі секретаря Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 2-214/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2007 року накладено заборону відчуження майна, що належить ОСОБА_3 (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Високовольтна, 10/16) на праві власності, а саме: автомобіля ВАЗ 2109, 1993 року випуску, д/н НОМЕР_1 та на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2012 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у рахунок стягнення боргу за договором позики від 25 квітня 2003 року 500 000,00 грн., у рахунок сплати відсотків по даному договору за період з 25 квітня 2003 року по 25 квітня 2007 року 100 000,00 грн., у рахунок відшкодування судових витрат 14 230,00 грн., а разом 614 230,00 грн. ОСОБА_2 у задоволенні іншої частини позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2012 року вказане рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення сум по відсоткам за договором позики у розмірі 100 000 грн. та у рахунок сплати правої допомоги у розмірі 12 500 грн. Скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову; в іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2012 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2012 року та рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2012 року в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2012 року, залишено без змін.

ОСОБА_1 05 січня 2017 року звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою судді від 05 вересня 2007 року, в частині накладення арешту на автомобіль ВАЗ, 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, що належав боржнику ОСОБА_3, оскільки згідно протоколу проведення електронних торгів проведено реалізацію вказаного рухомого майна та заявником, як переможцем, внесені кошти за придбане майно і його визнано переможцем цих торгів, однак після звернення до ТСЦ 1242 регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області він дізнався, що на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2007 року за заявою ОСОБА_2 накладено арешт на майно ОСОБА_3 та внесений запис до бази контрольних транспортних засобів про заборону відчуження даного автомобіля, а тому з урахування зазначеного вважає, що необхідність заходів забезпечення позову відносно цього майна, що належить боржнику відпала.

Частиною 1 стаття 154 ЦПК України передбачено, що суд може за заявою однієї із сторін і зважаючи на пояснення другої сторони допустити заміну одного способу забезпечення позову іншим. Заява про заміну способу забезпечення позову розглядається судом у строки, встановлені частиною другою статті 153 цього Кодексу. На заміну способу забезпечення позову за заявою відповідача потрібна згода позивача, за винятком випадку, визначеного частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Відповідно до ч. 4 ст. 154 ЦПК України особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

На підставі ч. 5 ст. 154 ЦПК України питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі, неявка цих осіб, не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову, а тому з урахувань зазначеного суд вважає можливим розглядати питання про скасування заходів забезпечення позову за відсутності цих осіб.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII. Відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень даного закону виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» визначено чіткий перелік підстав закінчення виконавчого провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши матеріали справи і заяви та оцінивши обставини справи, а також надані та добуті докази, суд вважає що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2007 року накладено заборону відчуження майна, що належить ОСОБА_3 (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Високовольтна, 10/16) на праві власності, а саме: автомобіля ВАЗ 2109, 1993 року випуску, д/н НОМЕР_1 та на квартиру АДРЕСА_1. Вказана ухвала у встановленому законом порядку набрала законної сили, оскільки оскаржена не була.

Також слід звернути увагу, що особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, у встановленому законом порядку та строк до суду з заявою про їх скасування не зверталася.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2012 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у рахунок стягнення боргу за договором позики від 25 квітня 2003 року 500 000,00 грн., у рахунок сплати відсотків по даному договору за період з 25 квітня 2003 року по 25 квітня 2007 року 100 000,00 грн., у рахунок відшкодування судових витрат 14 230,00 грн., а разом 614 230,00 грн. ОСОБА_2 у задоволенні іншої частини позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2012 року вказане рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення сум по відсоткам за договором позики у розмірі 100 000 грн. та у рахунок сплати правої допомоги у розмірі 12 500 грн. Скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову; в іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2012 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2012 року та рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2012 року в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2012 року, залишено без змін.

Рішення суду у встановленому законом порядку набрало законної сили та по справі ОСОБА_2 був виданий виконавчий лист.

Ухвалою Жовтневого районного суду м, Дніпропетровська від 05 березня 2013 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто цим судовими рішеннями було встановлено, що підстав для скасування заходів забезпечення позову не має.

Також судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заходи забезпечення позову були вжиті по справі, для забезпечення саме цього позову, а не іншого позову, однак слід звернути увагу, що з матеріалів заяви витікає, що саме під час при примусовому виконання виконавчого листа, виданого Придніпровським районним судом міста Черкаси, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості в рамках виконавчого провадження № 52314374 були проведені електронні торги щодо реалізації вказаного рухомого майна та заявником, як переможцем, внесені кошти за придбане майно і його визнано переможцем цих торгів, тобто майно боржника стосовно якого ухвалою суду по цій справі було вжито заходи забезпечення позову було реалізовано при виконанні іншого судового рішення, а не рішення яке було ухвалено по цій справі та для виконання якого судом були вжиті заходи забезпечення позову, що заявник проси скасувати, крім того слід звернути увагу, що вище вказану заяву подано не належною особою, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 154 ЦПК України з такою заявою має право звернутися саме особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, однак зазначеною ухвалою заходи забезпечення позову були застосовані щодо відповідача ОСОБА_3, а саме стосовно майна, що йому належить, а не заявника, що звернувся до суду з цією заявою, слід зазначити, що не можуть бути взяті до уваги посилання заявника, що згідно протоколу проведення електронних торгів проведено реалізацію вказаного рухомого майна та заявником, як переможцем, внесені кошти за придбане майно і його визнано переможцем цих торгів, в звязку з тим, що ці обставини в розумінні ст. 154 ЦПК України не є підставою для скасування заходів забезпечення по справі, що також знайшло своє відображення у пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року, а саме: зазначено, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження).

На даний час вказане рішення суду у встановленому законом порядку набрало законної сили, тобто з урахуванням зазначеного існує обовязок боржника, так як він не був припиненим чи добровільно виконаний боржником чи іншою особою, також слід зазначити, що зазначені заходи забезпечення позову були вжиті саме з метою виконання цього рішення суду, однак у заяві не було зазначено та на підтвердження не надано відповідних доказів, що рішення виконано добровільно чи в примусовому порядку чи інше, крім того до заяви не було надано будь-яких доказів, що заборгованість відповідача перед позивачем на час подання цієї заяви відсутня, а тому враховуючи вищевикладене не може суд прийняти до уваги можливі наполягання заявника на його заяві, оскільки останнє спростовуються вищенаведеним, не ґрунтуються на фактичних даних та обєктивно нічим не підтверджено, в звязку з чим відсутні передбачені законом підстави для скасування заходів забезпечення позову.

За таких обставин та з урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, суд приходить до висновку, що заява не обґрунтована, не підтверджена, безпідставна і не ґрунтується на вимогах закону, передбачених законом підстав для задоволення заяви немає, а тому суд вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 154, 168, 210, 293 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -