РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/4160/16-ц

Провадження № 2/643/381/17

10.03.2017 року Московський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Мамалуй М.В.,

при секретарі Сиротенко О.Є.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя ,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що між позивачкою ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований 05.04.1981 року шлюб, який розірвано 12.03.1985 року. Після розірвання якого, сторони продовжували проживати однією сімєю як чоловік та дружина у квартирі №393 по вул. Корчагінців, вести спільне господарство, виховувати дітей, а 27.04.1999 року між сторонами повторно укладений шлюб. За час спільного проживання за спільні кошти подружжя, відповідачем 16.03.1995 року придбана квартира АДРЕСА_1. Позивачка у період з 1980 до 2013 роки мала постійне місце роботи, тому приймала майнову участь в придбанні вказаної квартири.

На підставі статей 22, 28 КпШС позивач просить: поділити майно, що перебуває у спільній сумісній власності позивача та відповідача, а саме: квартиру АДРЕСА_1; визнати за позивачем та відповідачем право власності на ? частину зазначеної квартири за кожним.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позов, із підстав викладених у ньому. Додатково вказав, що у сторін 24.09.1985 року народилася донька, що також підтверджує наявність між ними сумісного проживання як подружжям.

У судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали. ОСОБА_2 пояснив, що для отримання спірної квартири він розлучився. Він продав будинок своєї матері, а також займав кошти, квартиру купив за 1700 доларів США. Після розлучення 12.03.1985 році він виписався із квартири №393 по вул. Корчагінців та фактично мешкав із матірю у спірній квартирі. Він надавав матеріальну допомогу колишній дружині та дітям, інколи мешкав разом із ними.

Представник відповідача додатково вказав, що стороною позивача не доведений факт сумісного проживання сторін як подружжям. На час придбання спірної квартир, відповідач був розлучений та зареєстрований за іншою адресою. Знайшов підтвердження факт того, що спірна квартира була придбана за кошти, що отримані відповідачем ОСОБА_2, без фінансової участі позивача ОСОБА_4 Просять у позові відмовити.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 син сторін по справі, показав, що у вказаний як час придбання спірної квартири він був ще 13-річною дитиною, а тому подробиці її придбання йому не відомі. Показав, що він проживав з батьками. Квартиру по вул. Родниковій батько придбав для бабусі. Кошти для купівлі займали, а потім повертали. Шлюб батьки розірвали для отримання квартири, а потім знову зареєстрували.

Свідок ОСОБА_6показав, що він давно знайомий з ОСОБА_2. Останній займав у нього тисячу доларі США для придбання квартири на вул. Родниковій. Для придбання спірної квартири мати ОСОБА_2 продала, належну їй частину будинку. ОСОБА_2 із дружиною розлучався для отримання квартири, однак разом вони не жили, тому що вона нервова людина. З 1985 по 1999 роки ОСОБА_2 постійно мешкав із своєю матірю на вул. Родниковій.

Суд вислухавши учасників, дослідивши докази, встановив наступне.

Згідно із копією свідоцтва серії І-ВЛ №104676: шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірваний 12.03.1985 року (а.с. 12).

Із свідоцтва серії І-ВЛ №084451 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 27.04.1999 року (а.с.13).

У свідоцтві серії ІІІ-ВЛ №495759 вказано, що ОСОБА_7 народилася 24.09.1985 року, її батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.15).

За рішенням суду від 10.02.2017 року розірваний шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.92).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 16.03.1995 року: ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1, за 65 160 000 крб. (а.с.18).

З договору від 25.09.2006 року вбачається, що розірваний договір дарування квартири АДРЕСА_1, що був укладений 01.06.1999 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (а.с.19, 33).

Згідно витягу, виданого КП Харківське міське БТІ від 11.10.2006 року: право власності на вищевказану квартиру зареєстроване за ОСОБА_2 (а.с.20звр.).

Із копії паспорту серії МК 401781 вбачається, що ОСОБА_2 був прописаний за адресами: вул. Писемського, 34 - з 04.12.1987 року до 03.06.1997 року, АДРЕСА_2 - з 03.06.1997 року до 17.06.1997 року, а також з 19.03.1999 року по теперішній час (а.с.76).

У копії паспорту на імя ОСОБА_8 вказано, що вона прописана за адресою: АДРЕСА_3 - з 06.06.1997 року по теперішній час (а.с.77звр).

Відповідно до копії трудової книжки та архівної довідки від 12.01.2017 року ОСОБА_4 з березня 1992 року по грудень 1995 року працювала поваром у Харківському обласному промисловому обєднані теплові мережі Харківтеплоенерго, отримувала заробітну плату, зокрема у березні 1995 року в розмірі 13 323 908 крб. (а.с.10, 84).

Спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу про шлюб та сімю України (далі КпШС).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності. Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Сумісною власністю є спільна власність без визначення часток (ч. 2 ст. 112 ЦК Української РСР 1963 року).

За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №29 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, розглядаючи позови, повязані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону Про власність, ст. 22 КпШС), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України Про власність"), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-135цс13.

У звязку із цим під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Однак, стороною позивача не надані достатні докази щодо факту спільного сумісного проживання у якості подружжя на час отримання спірної квартири, а також не надані докази того, що позивач приймала матеріальну участь у придбанні квартири, тоді як стороною відповідача доведено, що спірна квартира придбана за отримані ним кошти.

Положеннями ч. 3 ст. 10, ст. 11, ст. 60, ст. 131 ЦПК України визначено, що саме сторона у справі повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи наведене, суд вважає, що стороною позивача не надані докази на підтвердження позовних вимог, а тому у позові слід відмовити.

Керуючись статями 208-209, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складений 13.03.2017 року власноручно в нарадчій кімнаті.

Головуючий суддя М.В. Мамалуй