Справа № 143/1821/16-ц Провадження № 22-ц/772/346/2017Головуючий в суді першої інстанції Марченко Л. В.
Категорія Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медвецького С. К.,

суддів: Нікушина В. П., Оніщука В. В.,

з участю секретаря Ліннік Я. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області від 15 грудня 2016 року за матеріалами заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з Липовецького об?єднаного управління Пенсійного фонду України Вінниицької області нарахованої та невиплаченої пенсії,

встановила:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Липовецького об?єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області нарахованої та невиплаченої пенсії за період з 11 серпня 2008 року до 22 травня 2009 року у розмірі 32 042,43 грн.

В обгрунтування заяви вказав, що постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2012 року було задоволено його позов до управління Пенсійного фонду у Погребищенському районі Вінницької області; визнано неправомірними дії останнього щодо нарахування та виплати основної та додаткової пенсії ОСОБА_2 не у відповідності зі статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов?язано управління Пенсійного фонду України у Погребищенському районі Вінницької області здійснити перерахунок державної пенсії ОСОБА_2 як особі, постраждалій від наслідків Чорнобильської катастрофи І категорії, інваліду ІІ групи згідно ст. 54 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, розмір якої встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» з 11 серпня 2008 року по 22 травня 2009 року та виплатити різницю між перерахованою та фактично виплаченою пенсією.

Управлінням Пенсійного фонду у Погребищенському районі Вінницької області було перераховано пенсію і нараховано різницю недоотриманої ОСОБА_2 пенсії за вказаний період у розмірі 32 042,43 грн.

Посилаючись на те, що ця сума коштів йому дотепер не виплачена, що порушує його право на отримання пенсії та призводить до негативних наслідків, просив суд видати судовий наказ про стягнення з Липовецького об?єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на його користь нарахованої та невиплаченої пенсії за період з 11 серпня 2008 року до 22 травня 2009 року у розмірі 32 042, 43 грн.

Ухвалою судді Погребищенського районного суду Вінницької області від 15 грудня 2016 року у прийнятті заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 просить її скасувати й постановити нову ухвалу про задоволення заяви, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи та підстави апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Відмовляючи в прийнятті судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 вже звертався із заявою про видачу судового наказу й ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 07 грудня 2016 року, яка набрала законної сили, в її прийнятті було відмовлено.

Відповідно до п. 3 ч. ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо наявні обставини, зазначені у пунктах 2-5 частини другої статті 122 цього Кодексу.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв?язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З матеріалів справи слідує, що ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 07 грудня 2016 року, яка набрала законної сили, у прийнятті заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з Липовецького об?єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області нарахованої та невиплаченої пенсії відмовлено з підстав, визначених п. 1 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, оскільки вимога про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати не поширюється на такий вид доходу як пенсія.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача і боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Вичерпний перелік вимог, за якими може бути виданий судовий наказ, передбачені статтею 96 ЦПК України та підлягають судовому захисту виключно у порядку наказного провадження, оскільки частиною третьою статті 118 ЦПК України передбачено, що позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ЦПК України відмова у прийнятті заяви про видачу судового наказу чи його скасування унеможливлюють повторне звернення з такою самою заявою в порядку наказного провадження, але не перешкоджають пред?явленню позову.

Ураховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу є обгрунтованим, оскільки відмова у прийнятті заяви про видачу судового наказу у відповідності до ч. 2 ст. 101 ЦПК України унеможливлює повторне звернення заявника з такою самою заявою.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що при повторному зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу, свої вимоги він обгрунтовував положеннями інших нормативно-правових актів, на думку колегії суддів, не впливають на вірність висновку суду з огляду на те, що підставами для звернення до суду із заявами про видачу судового наказу стала невиплата йому нарахованої пенсії, що не грунтується на положеннях ст. 96 ЦПК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційу скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області від 15 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ С. К. Медвецький

Судді: /підпис/ В. П. Нікушин

/підпис/ В. В. Оніщук

З оригіналом вірно: