Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Голубкової М.А. при секретарі Когут С.І. розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом з первісним позовом (вих. № 6105/09-2 від 26.05.2015 року) до ОСОБА_2. «Про стягнення заборгованості за теплову енергію» вх.№7544 від 03.07.2015 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.08.2015 року задоволено клопотання представника позивача та замінено неналежного відповідача ОСОБА_2 на ОСОБА_1

За змістом уточненого позову зазначається, що у період з жовтня 2010 року по серпень 2013 року позивач надав відповідачці послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на загальну суму 5529 грн 10 копійок. Відповідачка, яка в зазначений період була власницею квартири і користувалась зазначеними послугами, - не здійснила оплату за них.

З урахуванням наведеного позивач просить стягнути на свою користь з відповідачки заборгованість за надані послуги та судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав.

Представник відповідача проти задоволення уточнених позовних вимог заперечував, в обґрунтування своїх заперечень пояснив наступне: згідно з відомостями, що відображені у громадянському паспорті відповідачки серії «СВ» № 122670, виданому 25.05.2005 р. Запорізьким РВ УМВС України в Запорізькій області, - ОСОБА_1 була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 02.11.1983 року по 18.07.2000 року. Після цього відповідачка змінила своє постійне місце мешкання та реєстрації та продовжує з 2000 року мешкати за адресою: 70433, Запорізька область, Запорізькій район, селище міського типу Новоолександрівка, вулиця Леніна, буд. № 1«В».

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази в сукупності суд прийшов до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідачка послалась на обставини, які - в розумінні частини 3 статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме на рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 18.06.2014 року (справа № 336/4351/14-ц, пр.№2/336/2149/2014), яким був задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 «Про визнання недійсним правочину - договору купівлі-продажу № 2-770 від 22.06.1992 року, за яким виконком Шевченківської районної Ради народних депутатів Запорізької області в особі виконуючого обовязки начальника ВРЕЖО № 3 ОСОБА_3 («Продавець») продав в особисту власність ОСОБА_1 («Покупцю») двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, жилої площею 28, 3 кв.м., загальной площею 48,2 кв.м».

На підставі зазначеного рішення право особистої власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, жилою площею 28, 3 кв.м., загальною площею 48,2 кв.м., - припинено з 02.04.2014 року, на підтвердження чого відповідачка надала суду копію витяг № 19870893 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім цього, відповідачкою надані письмові докази, а саме договір купівлі-продажу від 17.06.2015 року, Р.№1345, та Договір на постачання теплової енергії, послуг з централізованого опалювання, укладений між Концерном «МТМ» та ОСОБА_4, яка була власником квартири на час звернення позивача до суду.

Згідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обовязок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у звязку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13).

У разі коли житлове приміщення належить одній особі на праві приватної власності, а інші особи мають тільки право користування, то належним відповідачем за позовами про стягненню заборгованості за комунальні послуги є власник житлового приміщення.

В ухвалі ВССУ від 20.11.2013 р. по справі № 6-29503св13 зазначено, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа (ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов'язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 не укладала з Концерном «МТМ» договору про надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, не отримувала будь-яких послуг, була з 2000 року зареєстрована та постійно мешкала за іншою адресою, право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 у відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України є недійсним з часу укладання недійсного правочину від 22.06.1992 року.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 156 ЖК України, 216 ЦК України, 61, 179, 215 ЦПК України,суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Концерну „Міські теплові мережі в особі Філії Концерну «МТМ» по Шевченківському району до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів після його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.А. Голубкова