У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Дніпропетровська міська рада, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, обґрунтовуючи його тим, що 23 вересня 2014 року між ним та ОСОБА_5 був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.С. та зареєстрований в реєстрі за № 869, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 50 тис. грн, без сплати процентів від суми позики, строком по 23 вересня 2016 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, між сторонами був укладений договір іпотеки від 23 вересня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.С. та зареєстрований в реєстрі за № 872, за умовами якого предметом іпотеки є об'єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що відповідачем були порушені його права як іпотекодержателя, передбачені п. 7.1 договору іпотеки та ст. 10 Закону України «Про іпотеку» просив ухвалити рішення, яким звернути стягнення на предмет іпотеки об'єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом застосування процедури продажу у загальному розмірі 50 тис. грн з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми з 01 січня 2016 року на момент ухвалення рішення до ОСОБА_5; зобов'язати ОСОБА_5 забезпечити збереження предмета іпотеки; визначити пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки об'єкти нерухомого майна, такими, що відсутні; визначити початкову ціну предмета іпотеки об'єкти нерухомого майна, для подальшої реалізації на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору позики від 23 вересня 2014 року позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 50 тис. грн, без сплати процентів від суми позики строком по 23 вересня 2016 року.

В якості забезпечення виконання в повному обсязі своїх обов'язків за договором позики між сторонами був укладений договір іпотеки від 23 вересня 2014 року, за яким предметом іпотеки є об'єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що належать іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності.

Відповідно до п. 7.1 договору іпотеки та ст.10 Закону України «Про іпотеку» встановлено право іпотекодержателя без будь-яких обмежень з боку іпотекодавця у будь-який час протягом строку дії договору за умови попереднього письмового повідомлення іпотекодавця перевіряти документально і в натурі наявність, стан, умови збереження та користування предметом іпотеки.

Згідно зі п. 7.8 Договору іпотеки у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, вказаних в договорі, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за договором позики, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно виходив із недоведеності та безпідставності позовних вимог.

Суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги були предметом дослідження судів попередніх інстанцій, їх висновків не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г. Іваненко

А.В.Маляренко