Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/1169/16-ц Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 47 Доповідач Кочетов Л. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Микитюк О.Ю., Товянської О.В., за участю секретаря: Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області, ОСОБА_2, Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 02 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та в обґрунтування вимог зазначив, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 03.09.2008 року за ним визнано право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними до неї господарськими будівлями і спорудами та право власності на земельні ділянки площами: 0,0150 га, 0,0123 га та 0,0247 га. У листопаді 2015 року він дізнався, що у ОСОБА_2 наявний державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, із змісту якого вбачається, що вона також є власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2. Просив визнати цей акт недійсним.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 02 грудня 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати, постановити нове - про відмову в задоволені позову, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 03.09.2008 року визнано за позивачем право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними до неї господарськими будівлями і спорудами та право власності на земельні ділянки площами: 0,0150 га, 0,0123 га та 0,0247 га (а.с. 7). Підставою для визнання права власності на вказане майно стало визнання дійсним договору купівлі-продажу частини будинку та земельних ділянок між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Як вбачається з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 23), під реєстраційним номером 42, на підставі вказаного рішення суду за позивачем зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0.015 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_2.

Із свідоцтв про право на спадщину вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 набули право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 (а.с. 9).

У відповідності до державного акту про право власності на земельну ділянку від 16.04.2004 року ОСОБА_6 належала ? частина зазначеної земельної ділянки, власником іншої частини був ОСОБА_7

27 квітня 2010 року ОСОБА_8 виданий державний акт про право власності на земельну ділянку, згідно якого вона є власником земельної ділянки площею 0.015 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_2, співвласником цієї земельної ділянки зазначений позивач (а.с. 15-16).

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22.06.2006 року, ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_7 прийняла у спадщину ? частину земельної ділянки площею 0.015 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 50).

У відповідності з державним актом на право власності на земельну ділянку від 02.11.2005 року, ОСОБА_7 був власником земельної ділянки площею 0.015 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с. 49).

Оскільки свідоцтво про право на спадщину на ім»я ОСОБА_8 на час видачі державного акту про право власності на земельну ділянку було чинним, право власності на земельну ділянку, набуту за цим свідоцтвом не оспорювалося, відомості викладені в оспорюваному акті відповідають фактичним обставинам, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для визнання зазначеного акту недійсним, є помилковими.

При цьому помилка, допущена нотаріусом при видачі свідоцтв про право на спадщинку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в частині частки у праві власності на землю, а також рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 03.09.2008 року не можуть бути підставою для припинення права власності відповідача.

Помилка, допущена у спірному акті щодо заначення імені співвласника земельної ділянки, суті правовідносин не змінює та на права позивача не впливає, а тому не є підставою для задоволення позову.

Висновки суду про те, що при складанні акту з позивачем не був погоджений протокол меж, що таким протокол повинен був складатися, що опис меж здійснено невірно, будь-якими доказами не підтверджені.

Оскільки рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає. що воно підлягає скасуванню, та постановлює нове - про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовільнити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 02 грудня 2016 року скасувати, ухваливши нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області, ОСОБА_2, Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді