АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1145/2017 Доповідач - Музичко С.Г.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі головуючого судді Музичко С.Г.,

суддів Кирилюк Г.М., Соколової В.В. при секретарі Чумаченко А.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначила, що за час перебування у шлюбі подружжям була реалізована спільна квартира та здійснено заощадження грошових коштів у банківських установах, які позивач просить розділити.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано грошові кошти у розмірі 36 614,23 доларів США спільним сумісним майном подружжя.

Виділено у власність ОСОБА_3 Ѕ частину грошових коштів, що є спільною сумісною власністю у сумі 18 307,11 доларів США, та стягнуто їх з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 4134 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

На думку апелянта, суд безпідставно відхилив заяву про застосування строків позовної давності, оскільки у вересні 2012 роціОСОБА_3 зверталась до суду із позовом про поділ майна в тому числі про визнання права власності на 1/2 частину депозитного вкладу. В подальшому остання відмовилась від позовних вимог в цій частині. Вважає, що визначивши долари США грошовою одиницею, суд безпідставно стягнув збільшену суму грошових коштів, які визнав спільною сумісною власністю.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Позивач та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених в суді першої інстанції вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на 1/2 частину коштів за договорами банківського вкладу, суд виходив з того, що грошові кошти є спільною сумісною власністю подружжя і підлягають поділу між ними в різних частках.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом частини 1 цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Судом встановлено, що з 10.03.1989 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.10.2012 шлюб розірвано. Ряшення набрало законної сили 10.11.2012 року.

З 2009 року по 2012 рік ОСОБА_2 уклав договори банківських вкладів:

- договір № ДФ/01/52968 від 27.04.2009 року укладеного з ТОВ «АРМА»

- договір № 51139-9277 від 02.04.2010 року укладеного з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк»;

- договір № 68369-49277 від 07.04.2011 року укладеного з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» ;

- договір № 82216-49277 від 06.04.2012 року укладеного з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк»

- договір № 91056-49277 від 09.07.2012 року укладеного з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» на загальну суму заощаджень 36614,23 доларів США.

З цього слідує,що грошові кошти, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковувалисьна розрахунковому рахунку на ім'я ОСОБА_2 є спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу.

Згідно з ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у вересні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до відповідача про визнання права власності на 1/5 частину квартири та Ѕ депозитного вкладу в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за договором банківського вкладу «Класичний» №51139-49277 від 02.04.2010 року в порядку поділу майна.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва задоволено позов ОСОБА_3 про визнання права власності права власності на 1/5 частину квартири. Остання не подала заяву про відмову від позову в частині визнання права власності на Ѕ депозитного вкладу в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за договором банківського вкладу «Класичний» №51139-49277 від 02.04.2010 року в порядку поділу майна. Рішення набрало законної сили. (Справа № 2/756/323/13).

Отже, позивач не була обізнана про укладений договір банківського вкладу № 91056-49277 від 09.07.2012 року укладеного відповідачем з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» на загальну суму заощаджень 36 614, 23 доларів США.

Доказів на спростування даної обставини апелянтом не надано, тому підстав вважати, що позивачем були порушені строки позовної давності не має.

У довідці ПАТ «Експорно-імпортного банку України» від 10.05.2016 року залишок коштів по рахунку на момент закриття 10.10.2012 року становив 36614,23 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 10.10.2012 року становило 292 657, 54 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Оскільки банківський рахунок був закритий 10.10.2012 року, та еквівалент грошових коштів, що є спільною сумісною власністю на час закриття рахунку становив 292 657, 54 гривень, тому в порядку поділу майна підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 146 328,77 гривень.

Посилання суду на п. 10.20 Постанови НБУ від 12.11.2003 року № 492 «Про затвердження інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті є не обґрунтованим, оскільки вказана норма не може бути застосована до сімейних правовідносин.

Оскільки, судом неправильно застосовані норми матеріального права, , колегія суддів скасовує рішення суду та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року скасувати в частині виділення у власність ОСОБА_3 18 307,11 доларів США та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 146 328,77 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді