У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - служба у справах дітей Фрунзенського району управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення сторін у початковий стан,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позов, обґрунтовуючи його тим, що з 2003 року він проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_6 27 травня 2005 року за спільні кошти вони придбали у власність житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка - ОСОБА_3, яка з часу народження мешкала за вищезазначеною адресою. 22 вересня 2011 року він з ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за вищезазначеною адресою, проте наміру продавати житловий будинок він не мав, а лише мав намір позичити грошові кошти, однак на вимогу чоловіка ОСОБА_4 був вимушений укласти договір купівлі-продажу вказаного будинку. Укладений між сторонами договір був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. без надання дозволу органу опіки та піклування на його укладення, чим порушені права неповнолітньої дитини ОСОБА_2 - ОСОБА_3

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2просив визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, укладений 22 вересня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І., застосувати наслідки недійсності даного правочину.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року, позов залишено без задоволення.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Залишаючи позов без задоволення суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з положень статей 10, 11, 60 ЦПК України, статей 203, 215 ЦК України та тих обставин, що матеріали справи не містять доказів про те, що неповнолітня дитина була зареєстрована чи проживала у спірному будинку саме на момент укладання договору купівлі - продажу від 22 вересня 2011 року. Зазначаючи, що позивачем ОСОБА_2 не заперечувався факт того, що він не повідомив про проживання дитини в жилому приміщенні та взагалі вказав на відсутність у нього малолітніх та неповнолітніх дітей приватному нотаріусу ХМНО Малаховій Г.І. під час укладення спірного договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1.

Згідно ст.ст. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

За змістом ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частини 1 і 6 статті 203 ЦК України встановлюють, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншими актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустимо зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі статтями 177 СК Українита 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Отже, при укладені договорів щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обов'язково вимагається дозвіл органів опіки та піклування.

Відповідно до ч. 2-4 статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України висловленою у постанові № 6-384цс15 від 30 вересня 2015 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Докази та обставини, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Зводяться до оцінки доказів по справі, яким суди дали належну правову оцінку.

До касаційної скарги ОСОБА_2 додав клопотання про зупинення виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 липня 2016 року, ухвали апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року.

Клопотання підлягає залишенню без розгляду оскільки відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - служба у справах дітей Фрунзенського району управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення сторін у початковий стан, відмовити.

Клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 липня 2016 року, ухвали апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року, залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович