АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2002/2017 Головуючий в 1-й інстанції - Батрин О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року позивач пред»явив позов до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки групу нежитлових приміщень АДРЕСА_1 шляхом набуття банком права власності на вказаний предмет іпотеки за ціною 3 063 355 грн.43 коп. В обґрунтування своїх вимог зазначав,що 22 травня 2006 року між Акціонерним банком «БРОКБІЗНЕСБАНК»,правонаступником якого є ПАТ«БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 65-06ф,відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 360 000 доларів США зі сплатою 12,5% річних строком до 22.06.2016 року для споживчих цілей.

У забезпечення виконання зобов»язань позичальника за вказаним кредитним договором сторонами було укладено іпотечний договір від 14.06.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М. та зареєстрований в реєстрі №4461,предметом якого є група нежитлових приміщень за вказаною адресою.

Посилаючись на те, що відповідач своїх зобов»язань позичальника за кредитним договором не виконує внаслідок чого утворилася заборгованість,яка станом на 10.04.2016 року становить 329 738,84 доларів США,що еквівалентно 7 727 551,39 грн.,позивач просив звернути стягнення на групу нежитлових приміщень АДРЕСА_1 шляхом набуття банком права власності на вказані нежитлові приміщення відповідно до п.5.1.6,7.1,7.3 іпотечного договору та ст.ст.33,35 ЗУ «Про іпотеку».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове,яким задовольнити позов,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вислухавши доповідь судді,пояснення осіб, що з»явились в судове засідання ,обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено,що 22 травня 2006 року між Акціонерним банком «БРОКБІЗНЕСБАНК»,правонаступником якого є ПАТ«БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 65-06ф,відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 360 000 доларів США зі сплатою 12,5 % річних строком до 22.06.2016 року для споживчих цілей.

Додатковими угодами №1 від 14 червня 2006 року,№2 від 18 січня 2007 року,№3 від 14 травня 2007 року,№4 від 15 січня 2008 року,№4/1 від 09 січня 2009 року,№5 від 05 травня 2009 року,№6 від 05 травня 2010 року,№7 від 20 січня 2011 року,№8 від 14 березня 2012 року змінювалася відсоткова ставка за користування кредитом та строк погашення заборгованості.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 травня 2015 року,яке набрало законної сили, стягнуто з відповідача на користь ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» заборгованість за вказаним договором у розмірі 260 411,12 доларів США,що еквівалентно 6 102 830 грн.69 коп., заборгованість по процентам в розмірі 50 111,99 доларів США,що еквівалентно 1 174 392 грн. 98 коп.,нараховану пеню за прострочену сплату кредиту у розмірі 1 671 грн.41 коп., нараховану пеню за прострочення сплати процентів у розмірі 21 228 грн.23 коп.,3% річних у розмірі 3 053 грн.16 коп.,штрафні санкції у розмірі 421 836 грн.64 коп..

У забезпечення виконання зобов»язань позичальника за вказаним кредитним договором сторонами було укладено іпотечний договір від 14.06.2006 року , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М. та зареєстрований в реєстрі №4461,предметом якого є група нежитлових приміщень АДРЕСА_1.

Пунктами 7.1,7.2 іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя у випадку невиконання зобов»язань за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду,виконавчого напису нотаріуса,переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов»язання за кредитним договором в порядку,встановленому ст.37 ЗУ «Про іпотеку» на умовах цього договору.

Згідно з п.7.4.1 іпотечного договору за рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися в позасудовому порядку,передбаченому застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя,яке визнається сторонами договором про задоволення вимог іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання відповідно до умов,визначених в цьому договорі.

Іпотекодавець підписанням цього договору засвідчує,що наявності будь-яких інших документів ,крім цього договору,для реєстрації права власності іпотеко держателя на предмет іпотеки не вимагається. Цей договір має силу правовстановлюючого документу та засвідчує перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя.

Відмовляючи в задоволення позовних вимог суд виходив з того,що передача

Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом.

При цьому судом враховані неодноразові звернення відповідача як до позивача так і до Фонду гарантування вкладів фізичних осбі,який здійснює управління банком в процедурі ліквідації, про прийняття предмету іпотеки у власність.

Колегія суддів вважає такий висновок суду відповідним обставинам справи,вимогам закону,що регулює правовідносини,які виникли між сторонами таправовим позиціям Верховного Суду України у справах 6-1851 цс 15, 6-1685 цс 16, 6 -1243 цс 16.

Так Верховний суд зазначив,що частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Доводи апеляційної скарги про те,що позасудове врегулювання даного спору,на що послався суд в рішенні,призводить не до захисту,а навпаки до значного порушення прав банку,не впливають на правильність рішення суду з огляду на вищевикладені обставини.

До того ж колегія суддів вважає,що позивач не позбавлений права звернутися до суду за захистом своїх прав в інший спосіб передбачений ЗУ «Про іпотеку» та умовами іпотечного договору.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -