Справа № 465/4195/16 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/783/267/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р.,Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю представника позивачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Франківського районного суду м.Львова від 23 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Львівської міської ради про визнання договору оренди землі частково недійсним, поновленим та зобовязання до вчинення дій -,

в с т а н о в и л а:

26 червня 2015 року позивачі звернулись з позовом до Львівської міської ради, з врахуванням збільшених вимог, прийнятих судом, про визнання поновленим на той самий строк (до 12 березня 2020 року) договору оренди землі від 12 березня 2010 року, укладеного між Львівською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 і ОСОБА_3, зареєстрованого в день укладення у Львівській міській раді за №Ф-145 та у Львівському міському відділі Львівської регіональної філії Центру ДЗК 7 жовтня 2010 року за №04:10:471:00025 КИ.04-20 року; зобовязання відповідача надати орендарям підписану додаткову угоду про поновлення терміну дії договору оренди землі від 12 березня 2010 року; визнання недійсним в частині пункту 8 договору оренди землі від 12 березня 2010 року, а саме в частині посилання в ньому про укладення договору до 18 лютого 2015 року. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 12 березня 2010 року між відповідачем (орендодавцем) та позивачами (орендарями) на підставі ухвали Львівської міської ради №899 від 7 червня 2007 року «Про затвердження Положення про організацію, проведення та оформлення купівлі-продажу у власність або надання в оренду земельних ділянок несільськогосподарського призначення у м. Львові», ухвали Львівської міської ради № 3316 від 18 лютого 2010 року «Про користування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_3 земельною ділянкою на вулиці Коновальця,77» для обслуговування павільйону-кафе, уклали договір оренди землі, який був зареєстрований у Львівському міському відділі Львівської регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 7 жовтня 2010 року №04:10:471:00025 КИ.04-2, а також у Львівській міській раді - за №Ф-1455 від 12 березня 2010 року, про у книзі записів договорів оренди землі Ф-2 вчинено відповідний запис. Відповідно до п.8 договору такий укладено на 5 років, до 18 лютого 2015 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Як вбачається з договору, договір укладений на 5 років, до 18 лютого 2015 року. Сторони 12 березня 2010 року дійшли згоди щодо всіх умов договору оренди землі та згоди щодо його укладення, відтак, пятирічний строк, на який договір укладено, повинен був обраховуватись з вказаної календарної дати і закінчуватися у відповідні місяць і число останнього року строку, а саме - 12 березня 2015 року, а не 18 лютого 2015 року, як зазначено в договорі. Згідно з п.43 цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, придбання орендарем земельної ділянки у власність, викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів ліквідації юридичної особи - орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом (п.37 договору). Відповідно до Закону України «Про оренду землі» орендар, який належно виконує обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа - повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа - повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. 31 січня 2015 року позивачі звернулися до відповідача з повідомленням про поновлення договору оренди землі (вх. № З-С-2109) з додатками: додатковою угодою про поновлення терміну дії договору оренди землі від 12 березня 2010 року та копією договору оренди землі з додатками від 12 березня 2010 року. 23 лютого 2015 року на вказане звернення позивачів листом за № 2403-вих 950 Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради повідомило позивачів про те, що рада не приймала рішень щодо особи, уповноваженої підписувати додаткову угоду до договору оренди землі за відсутності ухвали міської ради про надання в оренду землі. Повторно позивачі звернулися до орендодавця з листом 18 травня 2015 року, у якому, з посиланням на ст. 33 Закону України «Про оренду землі» просили повідомити чи підписана додаткова угода про поновлення терміну дії договору оренди землі від 12 березня 2010 року та чи поновлено договір оренди. Незважаючи на звернення до відповідача, Управління природних ресурсів та регулювання земельних, розглядаючи звернення до відповідача, листом від 9 червня 2015 року, з урахуванням листа від 15 січня 2015 року, уникнув відповіді. Відповідач також не відповів на повторне звернення щодо поновлення договору. На час звернення із позовом відповідач не надсилав їм (позивачам) заперечення проти поновлення договору, вони продовжують користуватися земельною ділянкою та сплачують за таке користування орендну плату, яка приймалася відповідачем без застережень. З урахуванням повідомлення позивачами відповідача про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк у відповідності до вимог законодавства та відсутності відповіді відповідача; факту користування земельною ділянкою після закінчення строку договору і сплати за неї орендної плати, мають місце всі юридичні факти, які в силу положень ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі» є підставою для визнання договору від 12 березня 2010 року поновленим на той самий строк і на тих самих умовах. Зазначена правова норма підлягає застосування з врахуванням Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції, що набрала чинності з 12 березня 2011 року, якою передбачена можливість автоматичного поновлення договору оренди землі виключно за відсутності заперечень орендодавця щодо такого поновлення. Дана стаття передбачає обовязковість пролонгації договору оренди земельної ділянки (відновлення на той самий строк і на тих самих умовах) за відсутності заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору, і не вимагає наявності рішення орендодавця на поновлення договору оренди землі. Відповідач не виконав вимоги законодавства про оренду землі та не надав ствердної відповіді, не заперечив щодо поновлення договору та не надав підписану додаткову угоду про поновлення терміну дії договору оренди землі від 12 березня 2010 року. Просять позов задовольнити.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 23 травня 2016 року позов задоволено повністю.

Рішення оскаржив відповідач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення. Вважає, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволення позову про зобовязання Львівської міської ради надати орендарям підписану додаткову угоду про поновлення строку оренди дії договору оренди від 12 березня 2010 року, а провадження по справі закрити. Рішення суду в частині задоволення інших позовних вимог скасувати та ухвалити рішення яким у позові відмовити. Зазначає, що позивачам необхідно звернутися для укладення договору оренди земельної ділянки в загальному порядку, передбаченому ЗК України. Вказує, що питання щодо спірної земельної ділянки, зокрема надання її в оренду позивачам, на сесії ради не розглядалося. Відповідно до ч.14 ст.123 ЗК України право позивача на звернення до суду обумовлене наявністю відмови органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування. Просить задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача, посилаючись на доводи апеляційної скарги, просить таку задовольнити.

Представник позивача, посилаючись на обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення, просить апеляційну скаргу відхилити, оскаржене рішення залишити без змін.

Заслухавши судю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, оскільки з висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до вимог ст.ст.3,4 ЦПК України, ст.ст.15,16 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 цього Кодексу рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що відповідно до ухвали Львівської міської ради № 3316 від 18 лютого 2010 року «Про користування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_3 земельною ділянкою на вул.Є.Коновальця,77» 12 березня 2010 року сторони уклали договір оренди земельної ділянки на 5 років до 18 лютого 2015 року (п.8). Договір зареєстровано у Львівському міському відділі Львівської регіональної філії Центру ДЗК 7 жовтня 2010 року (запис у Державному реєстрі земель за № 04:10:471:00025 КИ.04-2), а також у Львівській міській раді за №Ф-1455.

Предметом договору є земельна ділянка загальною площею 0,0110 га (кадастровий номер :03:002:0017), яка відноситься до земель громадської та житлової забудови, надана у строкове платне користування для обслуговування павільйону-кафе. Нормативна грошова оцінка на час укладення договору визначена у 94 741,90 грн., орендна плата - 9 474,19 грн. в рік (п.9).

15 січня 2015 року Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради інформувало позивачів, що у звязку із закінченням терміну дії договору оренди земельної ділянки, їм необхідно звернутися з листом-клопотанням щодо продовження терміну оренди землі при умові подальшого використання земельної ділянки та подати в Центр надання адміністративних послуг Львівської міської ради документів із доданим переліком таких (т.2 а.с.18).

До відома позивачів доведено, що Львівською міською радою прийнято ухвалу від 25 грудня 2014 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м.Львова», відповідно до якої з 1 січня 2015 року введено в дію нову нормативну грошову оцінку земель м. Львова.

31 січня 2015 року позивачі звернулися до відповідача з повідомленням про поновлення договору оренди земельної ділянки, до якого додали додаткову угоду про поновлення терміну дії договору від 12 березня 2010 року.

23 лютого 2015 року Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради інформувало позивачів, що укладення додаткової угоди про поновлення терміну дії договору оренди землі на від 12 березня 2010 №Ф-1455 відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі» здійснюється із уповноваженим керівником органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель комунальної власності). Керівник органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Львівська міська рада не приймала рішень щодо особи, уповноваженої підписувати додаткову угоду до договору оренди землі за відсутності ухвали міської ради про надання в оренду землі. Відповідно до Положення про підготовку, організацію, проведення та оформлення купівлі-лродажу у власність або надання в оренду земельних ділянок у м. Львові, затвердженого ухвалою міської ради №1675 від 26 липня 2012 року, підставою для укладання договору оренди земельної ділянки є ухвала міської ради про передачу ділянки (її частини) в оренду з обовязковим визначенням категорії земель за основним цільовим призначенням (відповідно до статті 19 ЗК України) та категорії земель за функцією використанння (для фіскальних цілей) або протокол аукціону, у разі набуття права оренди на земельну ділянку на конкурентних засадах (т.1 а.с.21).

18 травня 2015 року позивачі повторно звернулися до відповідача та з посиланням на на ст. 33 Закону України «Про оренду землі» просили повідомити чи підписана додаткова угода про поновлення терміну дії договору оренди землі від 12 березня 2010р. та чи поновлено договір оренди. Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради листом від 9 червня 2015року повідомило позивачам про перелік документів, які необхідно надати для продовження терміну дії договору оренди, які були наведені у листі від 15 січня 2015 року. Повідомлено, що міською радою прийнято ухвалу № 4250 від 25 грудня 2014 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м.Львова», якою з 1 січня 2015 року введено в дію нову нормативну грошову оцінку земель м.Львова. Річний розмір орендної плати за землю у м.Львові з 1 січня 2015 року розраховується відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, затвердженої ухвалою №4250.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що після закінчення строку дії договору оренди землі позивачі продовжували користуватися земельною ділянкою і сплачували за таке користування орендну плату, яка приймалася відповідачем без застережень. Станом на час подання позову відповідач не надсилав до позивачів заперечення проти поновлення договору. Листи-повідомлення від 15 січня та 9 червня 2015 року не можуть вважатися запереченнями у поновленні договору оренди землі від 1 березня 2010 року, оскільки з їх змісту не вбачається, що відповідач заперечує проти такого поновлення. Відтак, враховуючи факт повідомлення позивачами відповідача про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, відсутність належних доказів, які б свідчили про наявність заперечень відповідача проти такого такого поновлення та враховуючи факт користування земельною ділянкою після закінчення строку договору і сплати за неї орендної плати, суд прийшов до висновку, що відповідно до ст.33 Закону України «Про оренду землі» наявні підстави для визнання договору від 12 березня 2010 року поновленим на той самий строк і на тих самих умовах - до 12 березня 2020 року. Суд вважав, що договір оренди укладено на підставі акту законодавства та повинен йому відповідати. Беручи до уваги дату укладення договору (12 березня 2010 року) та зазначення в в п.1 ухвали Львівської міської Ради №3316 від 18 лютого 2010 року про укладення такого строком на пять років, враховуючи те, що строк дії договору повинен визначатись (обраховуватись) з моменту його укладення (з 12 березня 2010 року), запис: «до 18.02.2015 року» обмежує встановлений ухвалою №3316 від 18 лютого 2010 року (у якій не зазначено, що початку перебігу строку дії договору починається з дати прийняття вказаної ухвали) та договором пятирічний строк, суд прийшов до висновку про суперечність зазначеного положення п.8 договору вимогам законодавства, а відтак, наявності підстав до визнання п.8 договору в цій частині недійсним.

З такими висновками суду колегія суддів не погоджується.

Статтями 12-14,142,145 Конституції України визначено, що від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. До матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Засади організації та діяльності, правового статусу органів місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до цього Закону до виключної компетенції пленарних засідань відповідних рад віднесено вирішення питань про надання земельних ділянок у власність чи користування. Повноваження відповідних рад у сфері регулювання земельних відносин визначені у ст. 12 ЗК України. Відповідно до ч.3 ст.24 цього Закону органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, іншими нормативними актами.

Частиною 1 статті 122 ЗК України встановлено, що органи виконавчої влади та місцевого самоврядування передають земельні ділянки у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За змістом ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Частиною першою статті 93 цього Кодексу визначено право оренди земельної ділянки, як засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, а частиною восьмою цієї норми передбачено, що відносини, повязані з орендою землі, регулюються законом.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК, ЦК України та іншими законами України і договором оренди землі. Статтею ст.33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди припиняється. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Згідно з п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. З ахист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки

здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України

шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який

існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що

порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання

угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої

влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування

заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом,

способів захисту (стаття 16 ЦК України).

П ри розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи

органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з

питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції

(зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у

користування), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобовязує його залежно від характеру

спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не

вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього

вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні

дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по

суті, якщо це відповідає закону (наприклад, питання про

надання земельної ділянки в оренду, якщо відповідний орган місцевого самоврядування безпідставно відмовив в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобовязує його розглянути заяву з цього приводу, не розглядає її

за наявності необхідних документів). В інших випадках суд не може

вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої

влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу

земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи

поновлення договору оренди земельної ділянки тощо.

Відповідно до п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» підстави набуття прав на землю визначені розділом IV ЗК України. Після прийняття органом державної влади або місцевого самоврядування рішення про надання земельної ділянки в користування, особа має право на одержання земельної ділянки у користування і право вимагати оформлення документів, що посвідчують таке право. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України). За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

З конституційних положень, вимог земельного законодавства, вбачається, що підставою для надання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, є рішення відповідної ради.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» сторони укладають договір оренди землі лише у разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду. Волевиявленням ради, яка уповноважена на вирішення земельних питань від імені територіальної громади, є прийняття рішення сесії. Питання щодо надання позивачам в оренду спірної земельної ділянки на сесії ради не розглядалося.

Відповідно до ч.2 ст.33 Закону України «Про оренду землі» орендар, який має право скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі він додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Є встановленим, що орендарі звернулися з повідомлення про намір продовжити договір оренди землі у строк, який є меншим, ніж місяць до спливу строку договору оренди, хоч п.8 договору передбачений їх обовязок не пізніше 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про плату за землю» орендна плата є однією із форм плати за землю, що справляється у вигляді земельного податку або орендної плати. Розмір орендної плати є істотною умовою договору оренди земельної ділянки і залежить від місця розташування та розміру земельної ділянки, терміну дії договору оренди, цільового призначення, умов використання і збереження якості землі, умов повернення земельної ділянки орендодавцю, існуючих обмежень і обтяжень щодо використання земельної ділянки, відповідальності сторін тощо.

Згідно зі ст. 19 цього Закону України розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за угодою сторін у договорі оренди між орендодавцем і орендарем. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відтак, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність наступних обставин: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обовязки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договору оренди.

Відповідач повідомив позивачів про необхідність для укладення договору оренди надати документи згідно переліку, а також про зміну орендної плати у звязку із зміною нормативної грошової оцінки землі. Докази про те, що позивачі надали необхідні документи для розгляду питання про продовження строку оренди земельної ділянки та погодилися на орендну плату у новому розмірі, відсутні. Сторони в місячний строк не уклали додаткову угоду у відповідності до ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Реалізація переважного права на поновлення строку оренди землі можлива за умови дотримання процедури і строків, передбачених частинами 2-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Згода орендодавця на поновлення договору оренди землі на тих самих умовах, які існували до зміни нормативної грошової оцінки землі відсутня, про що було повідомлено орендарів, які не вжили заходів до погодження розміру орендної плати, з урахуванням повідомлення про зміну грошової оцінки землі. Повідомлення орендодавця про зміни розміру орендної плати і непогодження сторонами її розміру належить розцінювати як заперечення орендодавця щодо поновлення договору.

Зобовязання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Цивільний кодекс України, у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Розкриваючи зміст свободи договору у статтях 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання щодо укладення договору, вибору контрагентів та погодження умов договору.

Стаття 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину, що означає, що вчинений правочин вважається правомірним (таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обовязки), доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили (постанова Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 3-231 гс 15).

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Суд першої інстанції в мотивах оскаржуваного рішення зазначив, що наявні підстави для визнання договору від 12 березня 2010 року поновленим на той самий строк і на тих самих умовах - до 12 березня 2020 року, та прийшов до висновку про недійсність договору. Суд не звернув уваги на презумпцію правомірності договору та принцип свободи договору, відсутність доказів про наявність підстав для визнання оспореного пункту договору недійсним.

Визнання судом договору укладеним та зобовязання відповідача надати орендарям підписану додаткову угоду про поновлення строку оренди земельної ділянки не узгоджується з положеннями ст.16 ЦК України та ст.152 ЗК України щодо способу захисту права, є втручанням в дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування.

Колегія суддів вважає встановленим, що позивачі не дотрималися строків повідомлення про намір реалізації свого переважного права на поновлення договору оренди на новий строк. Відсутність згоди орендодавця на поновлення договору, про що він повідомив у встановлений строк, є відмовою у поновленні договору на новий строк, оскільки сторони не досягли згоди в істотних умовах. Відтак, переважне право позивачів на укладення договору оренди припинилося, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справах №6-219 цс 14 та № 6-10 цс 15, які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Позивачі не позбавлені права укласти договір оренди земельної ділянки на загальних підставах.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 23 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання недійсним пункту 8 договору оренди землі від 12 березня 2010 pоку, укладеного між Львівською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 і ОСОБА_3, зареєстрованого у Львівській міській раді 12 березня 2010 року за №Ф-1455 та у Львівському міському відділі Львівської регіональної філії Центру Державного земельного кадастру 7 жовтня 2010 року за №04:10:471:00025 КИ.04-2, в частині посилання в ньому про укладення договору до 18 лютого 2015 року; визнання договору оренди землі від 12 березня 2010 pоку, укладеного між Львівською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 і ОСОБА_3, зареєстрованого у Львівській міській раді 12 березня 2010 року за №Ф-1455 та у Львівському міському відділі Львівської регіональної філії Центру Державного земельного кадастру 7 жовтня 2010 року за №04:10:471:00025 КИ.04-2, таким, що укладено на пять років, - до 12 березня 2015 року; визнання договору оренди землі від 12 березня 2010 pоку, укладеного між Львівською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 і ОСОБА_3, зареєстрованого у Львівській міській раді 12 березня 2010 року за №Ф-1455 та у Львівському міському відділі Львівської регіональної філії Центру Державногго земельного кадастру 7 жовтня 2010 року за №04:10:471:00025 КИ.04-2, поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, а саме: до 12 березня 2020 року; зобовязання Львівської міської ради надати орендарям ОСОБА_4 і ОСОБА_3 підписану додаткову угоду про поновлення строку оренди дії договору оренди від 12 березня 2010 року, - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді