АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/362/17 Головуючий 1 інст. - Довготько Т.М.
Справа № 643/7723/16-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі за текстом - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3

В обгрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 16.06.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 був укладений договір кредиту №805/16/21-1/6-288, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 29000 доларів США, зі сплатою 12,2 процентів річних з щомісячним погашенням основної заборгованості та кінцевим терміном повернення заборгованості 10.06.2026 року. Згідно додаткової угоди №1 від 29.10.2008 року до Договору кредиту було змінено процентну ставку за користування кредитом на рівні 14 процентів річних. Згідно додаткової угоди №2 від 30.04.20 Ороку було змінено порядок сплати заборгованості за договором кредиту. В якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту , 16.06.2006року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір №805/13/26/6-971, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Кошель І.В. Предметом іпотеки за іпотечним договором є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 48,4 кв.м., що належить відповідачу на праві приватної власності. Позичальник взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконала, грошові кошти в рахунок погашення заборгованості по кредиту та відсоткам не сплатила, чим порушила умови кредитного договору. Станом на 20.05.2016 року загальний розмір заборгованості складає 572236 гривень 94 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом у розмірі 17037,83 доларів США. що еквівалентно 430 368,29 грн., сума заборгованості за відсотками у розмірі 4100,55 доларів США, що еквівалентно 103578,05 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 795,78 доларів США, що еквівалентно 20101,05 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 720,10 доларів США, що еквівалентно 18189,54грн. В порядку досудового врегулювання спорів позивачем на адресу відповідача були направлені листи-претензії про порушення позичальником порядку погашення кредиту та необхідність сплатити наявну заборгованість, але до теперішнього часу відповідачем не було вжито жодних заходів щодо погашення заборгованості.

З огляду на викладене, ПАТ «Укрсоцбанк» просило звернути стягнення за іпотечним договором №805/13/26/6-971 укладеним 16.06.2006 року на нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 48,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 16.06.2006 року приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Кошель Т.В. за реєстровим №2235 та 16.06.2006 року в Державному реєстрі правочинів за №1374425, право власності зареєстроване згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10958802, виданого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 16.06.2006року; за рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту №805/16/21-1/6-288 від 16.06.2006 року в сумі 572236 грн.94 коп., та усі витрати, пов'язані зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки; визначити у рішенні спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 41 ЗУ «Про іпотеку» на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна підчас проведення виконавчих дій.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту №805/16/21-1/6-288 від 16.06.2006 року у сумі 572236 грн. 94 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно - двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 48,4 кв.м., що належить відповідачу на праві приватної власності, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна підчас проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Крім того в резолютивній частині рішення зазначено, що воно не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати вказане рішення, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача вказував, що суд першої інстанції безпідставно зазначив в резолютивній частині рішення про те, що воно не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», адже наявність мораторію не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення (відчуження без згоди власника).

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити, посилаючись на викладені в апеляційній скарзі доводи, пояснивши, що дійсно ОСОБА_3 підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» , однак вважає, що суд не мав права вирішувати це питання, оскільки воно повинно вирішуватись державними чи приватними виконавцями на стадії виконання рішення суду за виконавчими документами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.06.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір кредиту №805/16/21-1/6-288, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 29000 доларів США, зі сплатою 12,2 процентів річних з щомісячним погашенням основної заборгованості та кінцевим терміном погашення заборгованості 10.06.2026 року.

Факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 29000 доларів США,, що еквівалентно 146450,00 гри. підтверджується заявою про видачу готівки №011 від 16.06.2006 року.

Згідно додаткової угоди №1 від 29.10.2008 року про внесення змін до Договору кредиту, було змінено процентну ставку за користування кредитом на рівні 14 процентів річних.

Відповідно до п. 1.2. кредитного договору кредит надається позичальнику на наступні цілі: придбання нерухомого майна, квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до п.п.3.3.10 кредитного договору позичальник зобов'язався своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному в п. 1.1. цього договору.

Позичальник взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконала, грошові кошти в рахунок погашення заборгованості по кредиту та відсоткам не сплатила, чим порушила умови кредитного договору.

Станом на 20.05.2016 року загальний розмір заборгованості складає 572236 гривень 94 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом у розмірі 17037,83 доларів США, що еквівалентно 430 368,29 грн., сума заборгованості за відсотками у розмірі 4100,55 доларів США, що еквівалентно 103578,05 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 795,78 доларів США, що еквівалентно 20101,05грн, розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 720,10 доларів США, що еквівалентно 18189,54 грн.

Відповідно до пп. 1.3.1. кредитного договору в забезпечення виконання позичальниками своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає в день укладення цього договору з відповідачем іпотечний договір №805/13/26/6-971 від 16.06.2006 року, за умовами якого, в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором іпотекодаведь передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, на придбання якого надається кредит. Заставна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 146450,00 гривень.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту, 16.06.2006 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір №805/13/26/6-971, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Кошель Т.В. Предметом іпотеки за іпотечним договором є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 48,4 кв.м., що належить відповідачу на праві приватної власності. Відповідно до п.1.2 договору іпотеки, вартість предмету іпотеки за згодою сторін становила 146450,00грн., що в еквіваленті складало 29000,00 доларів США.

Підпунктом 2.4.3. іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно підпункту 4.5.1. іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у тому числі за рішенням суду.

З огляду на встановлені обставини, зазначені вище, виходячи з положень ст. ст. 525,526, 530, 546, 548, 575, 589, 590, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 12, 33 Закону України «Про іпотеку», суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_5, що належить відповідачу на праві приватної власності, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту №805/16/21-1/6-288 від 16.06.2006 року у сумі 572236 грн. 94 коп., шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, із встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна підчас проведення виконавчих дій.

Фактично у вказаній частині рішення суду першої інстанції не оскаржується. ПАТ «Укрсоцбанк» вважає безпідставним зазначення в резолютивній частині рішення суду про те, що воно не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Перевіряючи доводи та вирішуючи вимоги апеляційної скарги у наведеній вище частині, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року №1304-VІІ протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку

Системний аналіз вказаної норми свідчить, що за допомогою розділового сполучника «або» в абзаці 2 зазначеного пункту перераховано різні види нерухомого майна, яке, за наявності інших вимог (вид кредиту, площа об'єкту), не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника):

-нерухоме житлове майно, яке використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя;

-об'єкт незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Зазначаючи в резолютивній частині рішення про те, що воно не підлягає виконанню протягом дії Закону №1304-VІІ, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказаний Закон регулює спірні правовідносини, він не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Тому позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції задовольнив, зробивши відповідне застереження.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції.

Так, з матеріалів справи вбачається, що предмет іпотеки - квартира за адресою: АДРЕСА_4, виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України за споживчим кредитом, наданим кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті, використовується відповідачем ОСОБА_3 як постійне місце проживання, її загальна площа складає 48,4 кв.м.

Отже, на зазначену квартиру як предмет іпотеки розповсюджується мораторій встановлений п. 1 ст. 1 Закону №1304-VІІ.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень, на період чинності цього Закону. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справах № 6-57цс15 та № 6-58цс15, від 07 липня 2015 року у справі № 6-345цс15, а також від 15 квітня 2015 року, на яку посилався і сам позивач в апеляційній скарзі. При цьому в цій же постанові зазначено про те, що доповнення резолютивної частини рішення застереженням, що рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону №1304-VІІ, узгоджується з вимогами ЦПК України.

В цьому аспекті колегія суддів звертає увагу на положення статті 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Отже, застереження судом першої інстанції в резолютивній частині рішення про те, що воно в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону №1304-VІІ, є законним, обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, зроблене з урахуванням встановлених обставин по справи.

Також правильними є висновки суду першої інстанції в частині відмови за необґрунтованістю в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення усіх витрати, пов'язаних зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки, адже вказані вимоги є неконкретизованими та не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський