Провадження № 2/344/228/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2017 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря - Мічути Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

17 листопада 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 02 листопада 2011 року позичила ОСОБА_2 гроші у розмірі 11 000,00 євро до 31 жовтня 2015 року. Підтвердженням укладення договору позики є розписка від 02 листопада 2011 року, що написана власноручно та підписана особисто ОСОБА_2. 08 листопада 2015 року ОСОБА_2 повернула позивачу гроші у розмірі 3 400,00 євро. Залишок неповернутих коштів складає 7 600,00 євро. Позичені відповідачем кошти були витрачені в інтересах сім'ї Павлів на купівлю квартири АДРЕСА_1, що купувалася за час перебування відповідачів по справі у шлюбі. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку кошти у розмірі 189 125,24 грн. та судовий збір у розмірі 1 892,00 грн.

26 вересня 2016 року позивачем подана заява, в якій позивач у зв'язку з частковою оплатою ОСОБА_2 боргу у розмірі 500,00 євро просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь кошти у розмірі 7 100,00 євро, що за офіційний курсом Національного банку України становить 176 682,79 грн. та судовий збір у розмірі 1 892,00 грн.

26 жовтня 2016 року позивачем подана заява, в якій просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь кошти у розмірі 7 050,00 євро, що за офіційний курсом Національного банку України становить 175 438,54 грн., оскільки ОСОБА_2 сплатила частково борг у розмірі 50,00 євро, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 892,00 грн.

У судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала на підставах, викладених у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач 1 до суду не прибула, про причини неявки суд не повідомила, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином.

Відповідачем 1 03 грудня 2015 року подано до суду заяву про часткове визнання позовних вимог, в якій ОСОБА_2 просить стягнути з неї на користь позивача гроші у розмірі 52 781,08 грн., з яких 52 258,29 грн. - основна сума боргу, 522,79 грн. сплачений позивачем судовий збір, стягнути з відповідача 2 ОСОБА_3 на користь позивача кошти у розмірі 138 236,16 грн., з яких 136 866,95 грн. - основна сума боргу, 1 369,21 грн. - сплачений позивачем судовий збір.

29 липня 2016 року подано до суду відповідачем 1 заяву про часткове визнання позовних вимог, в якій ОСОБА_2 просить стягнути з неї на користь позивача гроші у розмірі 52 781,08 грн., з яких 52 258,29 грн. - основна сума боргу, 522,79 грн. сплачений позивачем судовий збір, стягнути з відповідача 2 ОСОБА_3 на користь позивача кошти у розмірі 138 236,16 грн., з яких 136 866,95 грн. - основна сума боргу, 1 369,21 грн. - сплачений позивачем судовий збір.

У заяві від 23 вересня 2016 року відповідач 1 просить стягнути з неї на користь позивача гроші у розмірі 39 815,84 грн., з яких 39 815,84 грн. - основна сума боргу, 522,79 грн. сплачений позивачем судовий збір, стягнути з відповідача 2 ОСОБА_3 на користь позивача кошти у розмірі 138 236,16 грн., з яких 136 866,95 грн. - основна сума боргу, 1 369,21 грн. - сплачений позивачем судовий збір.

У заяві від 02 листопада 2016 року відповідач 1 просить стягнути з неї на користь позивача гроші у розмірі 38 571,59 грн., з яких 38 571,59 грн. - основна сума боргу, 522,79 грн. сплачений позивачем судовий збір, стягнути з відповідача 2 ОСОБА_3 на користь позивача кошти у розмірі 138 236,16 грн., з яких 136 866,95 грн. - основна сума боргу, 1 369,21 грн. - сплачений позивачем судовий збір.

Відповідач 2 та його представник у судове засідання не з'явилися, попередньо подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, просили суд у задоволенні позову відмовити. До суду представником відповідача 2 подано письмове заперечення, в якому зазначається про те, що 02 листопада 2011 року позивач нібито здійснила позику грошей ОСОБА_2 у сумі 11 000, 00 євро. На підтвердження нібито факту здійснення правочину є розписка ОСОБА_2 від 02 листопада 2011 року на термін до 31 жовтня 2015 року. Позивач є матір'ю ОСОБА_2, що ставить під сумнів сам факт правочину. З 21 червня 2008 року по 22 грудня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбних відносинах. Отже, позивач уклала правочин зі своєю дочкою 02 листопада 2011 року, тобто під час перебування останньої у шлюбі з ОСОБА_3. Сума правочину складає 11 000,00 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом, що існував на момент укладення правочину, становила приблизно 273 000,00 грн., відповідно його оформлення мало відбутися тільки за згодою другого з подружжя, тобто ОСОБА_3 У договорі позики від 02 листопада 2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 не є стороною договору, а тому для нього не можуть наставати правові наслідки. У розписці ОСОБА_2 від 02 листопада 2011 року підпис ОСОБА_3 відсутній, а є тільки підпис ОСОБА_2. Оригінал розписки знаходиться у позивача, а до матеріалів справи долучена тільки копія, що викликає сумнів у її достовірності. Відповідач 1 визнає позовні вимоги частково та вказує, що гроші у розмірі 11 000,00 євро були позичені на купівлю квартири АДРЕСА_2, часткова оплата нібито здійснена в момент укладання договору купівлі-продажу квартири, тобто 29 грудня 2011 року. Але перша оплата за квартиру відбулася не 29 грудня 2011 року, а ще у червні 2011 року, що може підтвердити продавець квартири. І саме у червні 2011 року покупці (ОСОБА_3 та ОСОБА_2.) переїхали жити у квартиру. За таких обставин просили відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення у солідарному порядку з відповідача 2.

Суд, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

29 грудня 2011 року був укладений договір купівлі-продажу між ОСОБА_4, яка діє від свого імені та як законний представник від імені малолітнього сина ОСОБА_5, ОСОБА_6, Продавці, та ОСОБА_3, ОСОБА_2, які діють від свого імені та як законні представники малолітнього сина ОСОБА_7, Покупці, за умовами якого Продавці продали-передали в цілому у власність Покупців, а Покупці купили в рівних долях - прийняли у власність в цілому належну Продавцям квартиру АДРЕСА_1, та зобов'язуються сплатити за неї певну суму коштів, передбачену цим договором (а.с. 16).

31 липня 2014 року укладений договір позики грошових коштів між ОСОБА_8, Позикодавцем, та ОСОБА_2, Позичальником, відповідно до якого позика надається у розмірі 130 000,00 гривень з терміном остаточного повернення не пізніше 31 грудня 2015 року. Позика надається на такі цілі: здійснення ОСОБА_2 остаточного розрахунку за придбану нею квартиру за АДРЕСА_1 у відповідності до договору купівлі-продажу від 29 грудня 2011 року (а.с. 17).

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 31 липня 2014 року ОСОБА_4 отримано від ОСОБА_2 суму в розмірі 130 000,00 грн. як доплату за квартиру за АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяженьАДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3 (а.с. 19-24).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2014 року, що набрало законної сили 22 грудня 2014 року, розірваний шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати з матір'ю (а.с. 25-27).

Батьками ОСОБА_7 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 28).

21 серпня 2015 року ОСОБА_2 надсилала на адресу ОСОБА_3 лист з вимогою про сплату коштів (а.с. 30-32).

Відповідно до розписки від 08 листопада 2015 року, ОСОБА_1 підтверджує факт отримання 08 листопада 2015 року від ОСОБА_2 грошей у розмірі 3 400,00 євро, які ОСОБА_2 повернула на виконання своїх зобов'язань згідно розписки від 02 листопада 2011 року (а.с. 38).

04 липня 2011 року між приватним підприємцем ОСОБА_10, Виконавцем, та ОСОБА_2, Замовником, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 був укладений договір № 9034 про надання послуг доступу до мережі Інтернет (а.с. 82, 86, 159).

23 червня 2011 року укладений договір дарування частини квартири між ОСОБА_6, Дарувальником, та ОСОБА_4, Обдаровуваною, відповідно до якого Дарувальник подарував, а Обдаровувана прийняла безоплатно у дарунок належну дарувальнику 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 83, 87, 160).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2015 року, що набрало законної сили 04 липня 2016 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та суми індексації аліментів задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 гроші в розмірі 8 565,85 грн., з яких 8 252,95 грн. пеня за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_7, 312,90 грн. відшкодування суми індексації аліментів за період часу з грудня 2014 року по лютий 2016 року (а.с. 103-106).

Відповідно до розписки від 03 вересня 2016 року, ОСОБА_1 підтверджує факт отримання 03 вересня 2016 року від ОСОБА_2 грошей у розмірі 500,00 євро, які ОСОБА_2 повернула на виконання своїх зобов'язань згідно розписки від 02 листопада 2011 року (а.с. 107).

ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем та платником єдиного податку (а.с. 108-110).

Згідно передавального розпорядження від 01 червня 2011 року позивач отримала кошти у розмірі 11 000,00 євро (а.с. 112-114).

Відповідно до даних Державної прикордонної служби України від 26 вересня 2016 року, позивач перетинала кордон 16 жовтня 2011 року, 03 листопада 2011 року (а.с. 122).

Відповідно до розписки від 23 жовтня 2016 року, ОСОБА_1 підтверджує факт отримання 23 жовтня 2016 року від ОСОБА_2 грошей у розмірі 50,00 євро, якіОСОБА_2 повернула на виконання своїх зобов'язань згідно розписки від 02 листопада 2011 року (а.с. 129).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першоїстатті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 1046 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року та № 6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року, що відповідно до частини першої статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до статті 541 Цивільного кодексу України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Отже, солідарні зобов'язання виникають тільки у випадках, встановлених договором або законом.

У договорі позики від 02 листопада 2011 року сторонами не передбачалися умови про надання зобов'язанню солідарного характеру.

Також варто зазначити, що випадки солідарних зобов'язань, передбачені Цивільним кодексом України, не охоплюють відносини за договором позики.

Представник відповідача 2 щодо ненадання згоди відповідачем 2 як чоловіка відповідача 1 на укладення договору позики посилається на положення статті 65 Сімейного кодексу України. Проте такі твердження представника відповідача 2 не відповідають положенням статті 65 Сімейного кодексу України, судовій практиці, оскільки вказаною статтею регулюються правовідносини між подружжям, що стосуються розпорядженням майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, і не регулюють права подружжя на укладення цивільно-правових угод щодо набуття майна, зокрема на отримання позики, оскільки договір позики є правочином, за яким позичальником, відповідачем 1 отримано у власність грошові кошти.

Укладений договір позики, за яким ОСОБА_2 отримала грошові кошти від ОСОБА_1, не створює обов'язків для будь-яких інших осіб (в тому числі, і для відповідача 1), крім сторін за договором.

Таким чином, жодних обов'язків за договором позики від 02 листопада 2011 року у відповідача 2 ОСОБА_3 перед позивачем ОСОБА_1 не виникло.

Положеннями статті 545 Цивільного кодексу України визначено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Ухвалами суду від 03 серпня 2016 року, 03 листопада 2016 року, 24 січня 2017 року витребувано у позивача ОСОБА_1 оригінал розписки від 02 листопада 2011 року.

Проте ухвали суду позивачем не виконані, оригінал розписки суду не наданий.

Відповідач 1 не заперечує факт укладення договору позики, визнає позовні вимоги, здійснює повернення позивачу коштів на виконання зобов'язань згідно розписки від 02 листопада 2011 року.

Таким чином, у судовому засіданні встановлений факт того, що відповідач 1 не виконала зобов'язання, покладені на неї за договором позики, у повному обсязі, не повернула у встановлений договором строк суму боргу, в зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума позики у розмірі 7 050,00 євро, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України складає 175 438,54 грн.

У відповідності до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики підлягають частковому задоволенню: з відповідача 1 слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 175 438,54 грн.

Частина перша статті 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи те, що відповідач 1 сплатила частину боргу за договором позики після пред'явлення позивачем позову до суду, тому понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 892,00 грн. (а.с. 1) підлягають стягненню з відповідача 1 на користь позивача у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 526, 527, 530, 545, 629, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 3, 4, 6, 7, 10, 57-60, 77, 88, 169, 197, 209, 212-214, 218, 222, 223, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користьОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, кошти за договором позики від 02 листопада 2011 року у сумі 175 438,54 грн. (сто сімдесят п'ять тисяч чотириста тридцять вісім грн. 54 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користьОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судовий збір у розмірі 1 892,00 грн. (одна тисяча вісімсот дев'яносто дві грн. 00 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.В. Мелещенко