Справа № 182/6088/16-ц
Провадження № 2/0182/792/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.03.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Тихомиров І.В.

секретаря - Малишко Д.О.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, -

Встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини.

В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем по справі вона з 1992 р. по 2001 р. перебувала у шлюбних відносинах. Під час шлюбу у них народилась донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач сплачував аліменти у розмірі 25 % з усіх видів заробітку. Доньці виповнилось двадцять три роки, вона є інвалідом з дитинства ІІІ групи, відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає. Донька навчається на платній основі в Запорізькому національному університеті, стипендії не отримує. Враховуючи те, що вона не працює, а відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, вона звернулася до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини-інваліда ІІІ групи у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно.

28.11.2016 року на адресу суду від відповідача надійшло заперечення проти позову, в якому ОСОБА_2 просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначив, що справно виплачував аліменти на утримання доньки до моменту досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років (тобто до 28.09.2016 р.)

Зараз надавати матеріальну допомогу він не має можливості, адже єдиним джерелом доходу є його пенсія.

Крім того, він перебуває на обліку у лікаря, як хворий на цукровий діабет та має на утриманні літню матір, яка також потребує догляду та значних затрат на придбання ліків (а.с.14-17).

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що підставою для стягнення аліментів з відповідача є наявність у ОСОБА_3 інвалідності ІІІ групи. Враховуючи те, що інших джерел доходів вони з донькою не мають, просила задовольнити позов.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважає що ІІІ група інвалідності є робочою групою, дитина проживає та навчається окремо від позивача, він є хворою людиною, не працює, тому не має можливості надавати матеріальну допомогу.

Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Як встановлено судом ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.9).

Відповідно до посвідчення НОМЕР_1 від 07.11.2011 року, ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства ІІІ групи інвалідності, безстроково (а.с.10).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК (серія 10 ААА № 560809 від 03.10.2011р.) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за своїм станом здоров'я допущена до навчання (а.с.11).

Відповідно до довідки № 872 від 24.10.2016 р. ОСОБА_3 є студенткою Запорізького національного університету, факультет іноземної філології, денна форма навчання. ( а.с.5-6).

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилось 23 роки, вона навчається та проживає в м. Запоріжжі.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, поясненнями сторін і тому не потребують додаткового доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80, ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Правило є однаковим для обох з подружжя. Право на утримання від іншого має той з них, з ким проживає дитина-інвалід і який опікується нею.

Право на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання одного з подружжя з дитиною-інвалідом та опікування нею; нездатність дитини обходитися без постійного стороннього догляду; походження дитини від другого з подружжя (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (усиновлення, факт біологічного походження); спроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Доказами в розумінні ст. 57 ЦПК України є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Аналізуючи зазначені норми права суд приходить до думки, що позивачем, у порушення вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не доведено фактів проживання ОСОБА_1 з дитиною-інвалідом та опікування нею. Крім того, матеріали справи не містять фактів того, що ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду.

Оскільки зазначені обставини позивачем не підтвердженні відповідними доказами, суд приходить до думки про необхідність відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 3, 80, 88 СК України, ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», суд

Вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) протягом десяти днів з дня його проголошення через Нікопольський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Тихомиров