У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 01 березня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: за участю представника відповідача Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Сисин Л.В., Писаної Т.О., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_7 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрій Миколайович, відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року, в с т а н о в и л а: У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 03 квітня 2013 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті»; товариство) укладено кредитний договір № 50007614, відповідно до умов якого він отримав кредит в розмірі 154 148 гривень 40 копійок для придбання транспортного засобу марки «Volkswagen Golf», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, зі сплатою 9,90% змінної ставки відповідно до ст. 2.3 загальних умов кредитування строком на 60 місяців. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 12 квітня 2013 року між ним та товариством укладено договір застави автомобіля. 31 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на автомобіль марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1, 2013 року випуску. Посилаючись на те, що у відповідача були відсутні документи, які підтверджують безспірність заборгованості, оскільки на час вчинення виконавчого напису заборгованості за кредитним договором не існувало, товариством не було вирішено питання щодо коригування рахунків-фактур на сплату платежів у рахунок погашення кредитної заборгованості у зв'язку із звільненням його, як військовослужбовця, від сплати відсотків за користування кредитом, про що ним викладено у заяві від 12 червня 2015 року, нотаріусом не перевірено отримання ним повідомлення про розмір заборгованості, а тому просив суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року, позов задоволено. Ухвалено визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1085 від 31.07.2015 р., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М. про задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті». Вирішено питання про стягнення судових витрат. У касаційній скарзі ТОВ «Порше Мобіліті» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судаминорм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем 05 травня 2015 року направлялась позивачу вимога щодо дострокового повернення кредитних коштів (сума заборгованості за кредитом, відсотками за користування кредитом, пені і штрафу) у розмірі 286 938 гривень 37 копійок, у той час як у виконавчому написі вказана сума заборгованості - 328 474 гривні 06 копійок та врахувавши, що на час його вчинення відповідачу було відомо про наявність підстав для звільнення позивача від сплати процентів та штрафних санкцій у зв'язку з проходженням військової служби, дійшов висновку, що сума заборгованості не є безспірною, а тому визнав виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Проте з таким висновками судів погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вказаним вимогам оскаржувані рішення не відповідають. Судами установлено, що 03 квітня 2013 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 154 148 гривень 40 копійок - еквівалент суми кредиту 18 900 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,90 % річних строком на 60 місяців. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 12 квітня 2013 року укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до якого позивачем передано в заставу транспортний засіб марки «Volkswagen Golf», 2013 року випуску,державний номерний знак НОМЕР_1. Сторони договору погодили вартість предмета застави - 220 212 гривень. Відповідно до п. 4.1 договору застави заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена протягом 10 робочих днів з дня направлення заставодержателем відповідного повідомлення, звернути стягнення на предмет застави. 05 травня 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило позивачу вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, що станом на поточну дату складала 286 938 гривень 37 копійок. 31 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на транспортний засіб марки «Volkswagen Golf», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності позивачу. За рахунок коштів отриманих від реалізації транспортного засобу запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» за невиплачену у період з 16 березня 2015 року по 05 травня 2015 року заборгованість, станом на 05 травня 2015 року у розмірі 328 474 гривні 06 копійок, що складається із: невиплачених чергових платежів (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) - 19 431 гривня 04 копійки, штрафні санкції за вимоги щодо сплати - 3 512 гривень 80 копійок, штрафу за порушення терміну повернення кредиту - 30 829 гривень 68 копійок, суми кредиту - 274 700 гривень 54 копійки. Вчинення виконавчих написів щодо стягнення заборгованості за рахунок предмета застави регламентується ст. 18, ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України, ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу», ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат», гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, (далі - Порядок), п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, (далі - Перелік). Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно з п. п. 1.1, 1.2 глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Крім того, п. 2.1 глави 16 Порядку встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Таким чином, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Лише та обставина, що зазначена більша сума заборгованості за кредитом ніж у повідомленні,не свідчить про наявність спору, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року (справа № 6-158цс15). Крім того, в повідомленні зазначалось, що заборгованість по сумі кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти. Розмір такої заборгованості підлягає зміні відповідно до показників обмінного курсу валют та буде перераховано станом на дату вчинення відповідного виконавчого напису або подання позову, у зв'язку з чим сума заборгованості за кредитом у гривні буде відрізнятися від вказаної у вимозі. Вирішуючи спір, суд першої інстанції викладеного не врахував, а також помилково вважав, що проходження позивачем військової служби в Службі безпеки України є підставою для звільнення його від сплати процентів та штрафних санкцій на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки його дія поширюється на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістів та військовозобов'язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» - задовольнити частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писана О.В. Попович В.І. Мартинюк