РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"03" березня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить: усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення до даної квартири та зобов'язати ОСОБА_2 надати ключі від вхідних дверей до квартири; зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у вільному доступі та користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником 1/2 квартири АДРЕСА_1. Співвласниками даної квартири є також її сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яким належить по 1/4 цієї квартири. У 2002 році ОСОБА_2 виписався із даної квартири і переїхав проживати за адресою: АДРЕСА_6. Сама ж позивач, після реєстрації шлюбу із громадянином ОСОБА_4, у 2004 році переїхала проживати до останнього. У 2013 року відповідач ОСОБА_2 заселився до квартири АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що у квартирі АДРЕСА_2 проводить ремонт. Однак в цій квартирі залишився проживати і по даний час і заселив до квартири свою дружину. У 2014 році позивач вирішила повернутися на свою власну житлову площу до квартири АДРЕСА_1. Однак відповідач ОСОБА_2 перешкоджає позивачу користуватися належною їй квартирою, а саме: вчиняє скандали, самочинно змінив серцевину замка від вхідних дверей до квартири, ключі від замка не дає, що позбавляє позивача можливості забрати свої речі, ображає брутальною лайкою, застосовує силу, завдаючи фізичного та душевного болю. Крім того, як зазначає позивач, відповідач ОСОБА_2 намагався силоміць відправити її до психіатричної лікарні. Позивачем було подано заяву до працівників поліції з приводу не допуску відповідачем до квартири та її побиття. Позивач вважає, що дії відповідача ОСОБА_2 порушують її права, як співвласника квартири АДРЕСА_3 (раніше Шелушкова) у м. Житомирі, щодо володіння та користування своєю власністю.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Вказала, що її син ОСОБА_2 чинить перешкоди в користуванні її власністю, не допускає до квартири, вказує, що дозволить проживати лише за наявності рішення суду. Неодноразово зверталася до поліції щодо перешкод у користуванні житлом та побиття її сином. Чоловік позивача є людиною похилого віку, приживає з ним у його квартирі, однак через хворобу чоловіка потребує окремого проживання, що викликало необхідність вселитися до належної їй квартири.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву не надав, у судове засідання не з'явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Судові повістки направлялися на адресу реєстрації місця проживання згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України.

Третя особа - ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, письмових пояснень щодо спору не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 17.12.1993 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Виконкому Житомирської міської Ради народних депутатів, зареєстрованого Житомирським обласним державним комунальним підприємством по технічній інвентаризації 30 грудня 1993 року за реєстром №13035 у реєстрову книгу за №120, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 належала на праві приватної, спільної (сумісної) власності ОСОБА_6 та членам її сім'ї: ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 №120 (а.с.6).

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 стала її дочка ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09.06.2015 року Першою Житомирською нотаріально конторою, зареєстровано в реєстрі за №5-287, та зареєстрованого в КП «Міжміське обласне бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради (а.с.7), що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.9) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10-11).

Тобто позивач та відповідач, а також третя особа є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Згідно ч.1 ст.321, ст.391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 перешкоджає у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 , через неприязні відносини, які існують між ними.

Так, згідно відповіді Житомирського МВ УМВС України у Житомирській області №3447 від 23.10.2014 року, №3944 від 08.11.2014 року, №5106 від 05.12.2014 року, №8520 від 20.01.2015 року на звернення ОСОБА_1 щодо неправомірний дій її синів відносно неї вбачається, що дані матеріали не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань в зв'язку з тим, що не містять ознак кримінального правопорушення, передбаченого Кримінальним кодексом України. Крім того, в листах зазначено, що з синами позивача буде проведено бесіду профілактичного характеру, щодо недопущення вчинення антигромадської поведінки в суспільстві та побуті (а.с.17-19, 21).

Згідно відповіді начальника Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області Сороки М.С. №29718/15 від 25.11.2015 року на звернення ОСОБА_1 з приводу того, що її син ОСОБА_2 не допускає її до помешкання, що за адресою: АДРЕСА_4 та вчиняє неправомірні дії вбачається, що дані матеріали були зареєстровані в ЖЄО №1047 від 15.11.2015 року, але оскільки не містили ознак кримінального правопорушення, тому перевірка по даному зверненню була закінчена. Крім того, в листі зазначено, що з ОСОБА_2 було проведено профілактичну бесіду та винесено протоколи офіційного застереження про недопустимість антигромадської поведінки (а.с.20).

Відповідно до листа слідчого Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області Пилипчук Ю.Г. вбачається, що заява ОСОБА_1 від 20.11.2015 року, зареєстрована до ЖЄО за №1638 та в подальшому зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005696 від 20.11.2015 року за ст. 125 ч.1 КК України де було визнано гр. ОСОБА_11 потерпілою та на даний час триває досудове розслідування (а.с.22).

Згідно із роз'ясненнями п.1 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до положень ст.ст.391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння (п. 33).

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства, визначеним ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Суд вважає, що існування перешкод у вселенні ОСОБА_1 позбавляє її як власника майна права користуватися та розпоряджатися належним їй на праві спільної часткової власності квартирою АДРЕСА_1.

З огляду на викладене, враховуючи, що квартирою АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної часткової власності, а власник має право безперешкодно користуватись своїм майном, суд дійшов висновку про захист прав позивача ОСОБА_1, як власника 1/2 частини спірної квартири, шляхом вселення її до цієї квартири із зобов'язанням відповідача ОСОБА_2 надати ключі від вхідних дверей до квартири.

Водночас, суд зазначає, що вимога про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити перешкод у вільному доступі та користуванні квартирою, не підлягає задоволенню, оскільки судовому захисту підлягає порушене або невизнане право. Така вимога позивача заявлена на майбутнє, ґрунтується на припущеннях без існування реальних підстав для висновку про можливість вчинення відповідачем таких дій у разі вселення позивача до помешкання. При цьому, така вимога є занадто широкою для трактування та може вміщати в себе невизначене коло обставин для висновку про наявності перешкод у користуванні квартирою позивачем.

Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню, понесені нею і документально підтверджені витрати зі сплати судового збору за вимогою немайнового характеру.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод користування квартирою задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 шляхом її вселення до цієї квартири та зобов'язати ОСОБА_2, 1985 року народження надати ключі від вхідних дверей до квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 551,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Корольовським районним судом м. Житомира за письмовою заявою, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя О. Й. Адамович