Номер провадження: 22-ц/785/822/17
Головуючий у першій інстанції Дудник В. І.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Громіка Р.Д.

- Сидоренко І.П.

при секретарі - Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Ренійської міської ради про визнання недійсним рішення Ренійської міської ради та визнання недійсним державного акту на земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 26 вересня 2016 року,-

встановила:

Позивачка звернулася з позовом до ОСОБА_4, Ренійської міської ради про визнання недійсним рішення Ренійської міської ради та визнання недійсним державного акту на земельну ділянку.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач ОСОБА_3, зазначала, що 09.07.2009р. Ренійська міська рада Одеської області прийняла рішення № 1329-V, яким було затверджено проект землеустрою, розроблений Ізмаїльським відділенням ПП «Бюро проектування та експертизи» по безоплатній передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель споруд в м. Рені, та передано безоплатно зазначену земельну ділянку їй у власність.

На підставі цього рішення, відповідачу ОСОБА_4 21.01.2010р. був виданий державний акт серії НОМЕР_1 на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1, площею 0,0617 га.

Однак, позивач та її представник з вказаним рішенням Ренійської міської ради не згодні, вважали його незаконним, та просили визнати його недійсним, а також визнати недійсним державний акт на земельну ділянку, виданий ОСОБА_4, посилаючись на те, що затвердження проекту відведення земельної ділянки відповідачу ОСОБА_4 та передача їй у власність відбулися з порушенням порядку встановленого діючим законодавством, а саме в частині затвердження розміру земельної ділянки, площею 0,0617 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, внаслідок чого були порушені права суміжного землекористувача земельної ділянки, а тому зазначене рішення має бути визнане недійсним.

Крім того, позивачка та її представник, вважали, що не було дотримано вимог щодо внесення в натурі меж земельної ділянки, встановлення межових знаків та передачу їх на підставі акта на зберігання ОСОБА_4

Позивачка ОСОБА_3 та її представник на задоволенні уточнених позовних вимог наполягали.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник пред'явлені уточнені позовні вимоги не визнали, вважали їх безпідставними, та такими, що не підтверджені належними доказами.

Представник відповідача - Ренійської міської ради уточнені позовні вимоги не визнав, надав свої заперечення, вважав що рішення Ренійської міської ради було прийняте у повній відповідності до норм чинного на той час законодавства, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 26 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Визнано недійсним рішення Ренійської міської ради №1329-V від 09.07.2009 року.

Визнано недійсним державний акт на земельну ділянку серії НОМЕР_1 (кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2) виданий 21 січня 2010 року на ім'я ОСОБА_4, на підставі рішення Ренійської міської ради від 09.07.2009 р. №1329-V.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду із вищевказаними вимогами.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_5 помер, після його смерті до участі у справі було залучено у якості позивача його правонаступника - доньку ОСОБА_3, яка набула право власності у порядку спадкування на житловий будинок АДРЕСА_2.

ОСОБА_3 у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_2, а також відповідно до ст. 1225 ЦК України є законним користувачем земельної ділянки, на якій розташований зазначений житловий будинок.

Закріплена за позивачем земельна ділянка межує із земельною ділянкою, що належить відповідачу ОСОБА_4, яка розташована по АДРЕСА_1.

Відповідачу ОСОБА_4 на підставі рішення Ренійської міської ради Одеської області № 1329-V від 09.07.2009р. був виданий державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1, площею 0,0617 га. А отже, закріплена за позивачем земельна ділянка межує із земельною ділянкою, що належить відповідачу ОСОБА_4

Відповідно до ст. 40 Земельного Кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

За ст. 125 ЗК України ( в редакції цих статей, що діяла на момент виникнення спору між сторонами) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ст. 126 ЗК України державний акт на право власності на землю є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку. Виходячи з вищенаведеного, відповідачу ОСОБА_4 була передана земельна ділянка в порядку безоплатної приватизації.

За життя ОСОБА_5 йому було дозволено розробку технічної документації по безкоштовній передачі у власність земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2, розміром 0,0629 га.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_5 уклав договір з ПП «Український проектний центр» на розробку технічної документації для видачі йому державного акту на земельну ділянку. Після виконання відповідних робіт, ОСОБА_5 стало відомо, що розмір земельної ділянки, який значився за його житловим будинком за технічними документами, та яким позивач продовжує користуватися на цей час був формально зменшений, у зв'язку з обмеженням червоної лінії зі сторони ОСОБА_4 Крім того, позивач стверджує, що відповідачем порушені права суміжного землекористувача земельної ділянки, а тому зазначене рішення має бути визнане недійсним.

Відповідно до п. 7 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №677 від 26 травня 2004 року, виконавець у встановлений договором строк розробляє проект землеустрою, який включає текстові та графічні матеріали, обов'язкові положення, встановлені завданням на розроблення проекту, інші дані, необхідні для вирішення питання щодо відведення земельної ділянки.

Згідно п.1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації та зберігання Державних актів про право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.99р. № 43(далі - Інструкція), технічна документація зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку повинна включати збірний Кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів, який передбачає кадастрові зйомки.

Частино 2 ст. 198 Земельного кодексу України встановлено, що кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Судом було встановлено, що зі сторони батька позивача - ОСОБА_5, акт погодження меж не був узгоджений та підписаний взагалі, а замість домовласника по межі з іншого боку земельної ділянки ОСОБА_6, акт був підписаний її невісткою ОСОБА_7, яка не мала на це ніякого права. Даний факт підтвердили у судовому засіданні й свідки: ОСОБА_7, ОСОБА_8

Суд першої інстанції правильно зазначив, що погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який у свою чергу є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності.

На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність погодження або підпису в Акті погодження меж з боку суміжних власників або користувачів земельної ділянки є порушенням норм чинного законодавство.

ОСОБА_5 разом із сином ОСОБА_6 - ОСОБА_9 20.10.2009р., звернулися до Ренійської міської ради з проханням розглянути на сесії питання про скасування рішення Ренійської міської ради на підставі того, що вони не підписували акт погодження меж. Однак, ніяких дій по з'ясуванню зазначених у письмових заявах обставин та поновленню порушених прав Ренійською міською радою вчинено не було, що призвело до порушення права та інтересів суміжних землевласників.

Крім того, судом було встановлено, що при складанні державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 були допущені і інші порушення.

Наказом № 43 Державного комітету по земельних ресурсах була затверджена та зареєстрована в МЮ України 04.06.1999р. за № 354/3647 Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі (далі у тексті - Інструкція).

Відповідно до п. 1.12 Інструкції… складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною

ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

Згідно п. 1.14 Інструкції… довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику або користувачу земельної ділянки, про що складається відповідний акт. Акт складається у трьох примірниках, підписується власником або користувачем земельної ділянки, виконавцем робіт і представником районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України. Один примірник додається до технічної документації зі складання відповідного державного акта, другий - передається виконавцю робіт, третій - видається разом з державним актом на землю власнику або користувачу земельної ділянки. Власник або користувач земельної ділянки попереджається про відповідальність за порушення чи знищення вказаних знаків.

Відповідно до ч. 4, 7 ст. 55 ЗУ «Про землеустрій» в редакції, що діяла на час складання спірного державного акту, межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числи орендарям.

Враховуючі зазначені норми, обов'язковою умовою складання державного акту на право власності на земельну ділянку є перенесення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

При дослідженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 та технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4, який був витребуваний судом з відділу Держгеокадастру у Ренійському районі, судом першої інстанції також було встановлено, що акт встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі довгострокових межових знаків на зберігання, з невідомих суду причин не містить дати його складання, хоча і має відмітку про те, що його складено на підставі рішення Ренійської міської ради від 09.07.2009р. № 1329-V.

Також, в матеріалах справи міститься акт встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі довгострокових межових знаків на зберігання, наданий суду представником відповідача -Ренійської міської ради, який також не датований. Крім того, в ньому взагалі не вказано на підставі якого рішення Ренійської міської ради було проведено встановлення меж спірної земельної ділянки.

Таким чином, даний документ (акт) є офіційним документом, він констатує факт винесення в натурі меж земельної ділянки, у зв'язку із чим повинен відповідати обов'язковим реквізитам офіційного документу, при цьому він не повинен містити жодних різночитань та недописок між примірниками, які зберігаються у його утримувачів.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 підтвердила, що межі земельної ділянки не закріплювались межовими знаками, їй межові знаки на зберігання не передавались, що також є порушенням п. 1.14 Інструкції.

Крім того, як вже зазначалось вище, межі земельної ділянки не були погоджені із суміжними землевласниками, що є порушенням п. 1.12 Інструкції.

Відповідно до п. г) ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язанні не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно ч. І ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

При таких даних суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що складання державного акту без належним чином оформленого акту встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі довгострокових межових знаків на зберігання, без особистої участі та підпису суміжного землекористувача є незаконним, а тому державний акт серії НОМЕР_1 виданий 21 січня 2010 року на ім'я ОСОБА_4, на підставі рішення Ренійської міської ради від 09.07.2009 р. №1329-V, повинен бути визнаний недійсним та скасований.

Стаття 144 Конституції України та ст.ст. 25,26,59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» норми про акти органів місцевого самоврядування, крім юридичної форми реалізації завдань і функцій, визначають порядок прийняття і перевірки рішень органів місцевого самоврядування з визначенням права місцевої ради здійснювати юрисдикційну діяльність щодо актів лише підконтрольних їм органів місцевого самоврядування. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами вони не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантії стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування та громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче станови не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішенням з питань віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не чинити чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права.

При таких даних, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову.

Враховуючи все вищевикладене колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при винесені рішення не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 26 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня набрання ухвалою суду законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.А. Станкевич

Р.Д. Громік

І.П. Сидоренко