АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Андрєєва О.М.
№22-ц/796/403/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №2-1621/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 14 червня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А

У березні 2011 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

У мотивування вимог посилався на те, що 25.04.1987 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_2, з якою проживав спільно до 2000 року. Практично 12 років вони не проживають однією сім'єю і не спілкуються.

У шлюбі мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час є повнолітнім та проживає окремо від них.

Спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сім'ю і сімейні відносини. Подружні відносини з ОСОБА_2 припинені у 2000 році, спільне господарство ними не ведеться.

Подальше спільне життя і збереження сім'ї неможливе, спору про розподіл спільного майна немає.

З урахуванням наведеного просив суд розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2, зареєстрований 25.04.1987 року Відділом реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис №648.

Рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 14 червня 2011 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований 25 квітня 1987 року у Відділі реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис №648.

Після розірвання шлюбу привласнено відповідачці ОСОБА_2 шлюбне прізвище - ОСОБА_2.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подавапеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Зазначає, що судом прийнято заяву від імені відповідача про розгляд справи за її відсутності, у якій нібито вона підтримувала позовні вимоги. Заява завірена директором ТОВ «Юридична компанія «Альянс». Проте, даної заяви відповідач не підписувала. Суд першої інстанції взагалі не перевіряв повноваження нібито директора ТОВ «Юридична компанія «Альянс» ОСОБА_6, інакше судом би було встановлено, що станом на 26 травня 2011 року директором ТОВ була ОСОБА_7, що підтверджується протоколом №21 Загальних Зборів учасників ТОВ «Юридична компанія «Альянс», де вказано, що рішення про призначення директором ТОВ ОСОБА_6 було прийнято лише 18 січня 2012 року

Крім того, висновком №1876 почеркознавчого дослідження підпису від імені ОСОБА_2 від 07 вересня 2016 року, здійсненого Київською незалежною судово-експертною установою, встановлено, що «підпис від імені ОСОБА_2, зображення якого міститься в електрофотокопії заяви до суду Центрального району міста Сімферополя від 26.05.2011 виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_2».

Посилається, що якби відповідач була повідомлена про те, що до неї подано позов, а також про місце, дату і час судового засідання, то вона б довела до відома суду, що позивач вводить суд в оману, стверджуючи, що сторони не проживають однією сім'єю з 2000 року. Так, даний факт спростовується наявністю документальних доказів - копій нотаріально завірених заяв відповідача про надання у 2004 році згоди своєму чоловікові ОСОБА_4 на купівлю нежитлових приміщень по АДРЕСА_1; про надання у 2005 році згоди на передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_2; про надання у 2007 році згоди на придбання жилого будинку в АР Крим; про надання згоди у 2014 році на відчуження частини нежитлових приміщень по АДРЕСА_1. Так само і позивач надавав згоду в лютому 2011 року на продаж відповідачем квартири по АДРЕСА_3. При цьому, оскільки заяви нотаріально завірені, в усіх вище зазначених випадках нотаріусами було перевірено факт реєстрації шлюбу між сторонами та набуття майна в шлюбі.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення йому поштових відправлень відповідно 03 та 04 січня 2017 року. Про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 25 квітня 1987 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 25.04.1987 року Відділом реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим зроблено відповідний актовий запис за №648. (а.с. 27 т. 1)

Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_4 посилався на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сім'ю і сімейні відносини. Подружні відносини з ОСОБА_2 припинені у 2000 році, спільне господарство ними не ведеться. Подальше спільне життя і збереження сім'ї неможливе, спору про розподіл спільного майна немає.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У силу ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_2 через представника ОСОБА_3 посилається, що заяву про розгляд справи за її відсутності, подану до суду першої інстанції, вона не підписувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як на підставу своїх доводів ОСОБА_2 посилається на висновок №1876 почеркознавчого дослідження підпису від імені ОСОБА_2

Так, згідно висновку №1876 почеркознавчого дослідження підпису від імені ОСОБА_2 від 07 вересня 2016 року, проведеного Київською незалежною судово-експертною установою, підпис від імені ОСОБА_2, зображення якого міститься в електрофотокопії заяви до суду Центрального району міста Сімферополя від 26.05.2011 виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_2 (а.с. 96-97 т. 2)

Також представник ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що якби відповідач була повідомлена про те, що до неї подано позов, а також про місце, дату і час судового засідання, то вона б довела до відома суду, що позивач вводить суд в оману, стверджуючи, що сторони не проживають однією сім'єю з 2000 року та не ведуть спільне господарство.

До апеляційної скарги апелянтом додано:

- копію нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 15.06.2005 року, відповідно до якої відповідач як дружина ОСОБА_4 згідно ч. 2 ст. 65 СК України не заперечує проти передачі в іпотеку в якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором квартири АДРЕСА_2, яка набута ними під час шлюбу (а.с. 100 т. 2);

- копію нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 22.03.2007 року, відповідно до якої відповідач згідно ч. 2 ст. 65 СК України дає згоду на придбання її чоловіком ОСОБА_4 жилого будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4. (а.с. 101 т. 2);

- копію нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 16.01.2014 року, відповідно до якої відповідач надає згоду на відчуження ОСОБА_4 належної йому на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений 28.06.2004 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., частки від нежитлового будинку (нежитлові приміщення), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (літ А), які є об'єктом права спільної сумісної власності, як такі, що набувались ними від час перебування у зареєстрованому шлюбі (а.с. 102 т. 2);

- копію нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_4 від 11.02.2011 року, згідно якої позивач дає згоду на відчуження та на укладення договорів про продаж (міну, попереднього договору) квартири за 96, місцезнаходження якої: АДРЕСА_5. Зазначена квартира є об'єктом права їхньої з дружиною спільної сумісної власності як така, що набута ними за час шлюбу (а.с. 103 т.2).

Отже, зазначеними вище документами спростовуються доводи позивача щодо припинення шлюбних відносин між подружжям у 2000 році.

Колегія суддів погоджується і з доводами апеляційної скарги про те, що спір розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_2, що позбавило її можливості спростувати доводи позивача про дату припинення сімейних відносин.

Рішення суду першої інстанції в цій частині не відповідає вимогам статей 214, 215 ЦПК України, оскільки суд не встановив чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення щодо припинення сімейних відносин у 2000 році та якими доказами вони підтверджуються; не навів мотивів, з яких суд вважав встановленим факт припинення сторонами сімейних відносин у цей період.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на те, що до 2015 року вони проживали з позивачем однією сім'єю, вели спільне господарство.

Разом з тим, у своїх поясненнях до апеляційної скарги представник ОСОБА_2 зазначив, що в 2016 році ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з іншою жінкою і на даний час сторони не мають намірів поновлювати свої стосунки.

У судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що на даний час в Шевченківському районному суді міста Києва розглядається їх спір щодо поділу спільного майна.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання суду на припинення сторонами сімейних відносин в 2000 році та ведення спільного господарства, як встановлений судом факт.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Сімферополя Автономної республіки Крим від 14 червня 2011 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення встановлення судом факту припинення сторонами шлюбних відносин з 2000 року та ведення спільного господарства.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А.Шебуєва