Справа № 489/3525/16-ц
Номер провадження 2/489/152/17
РІШЕННЯ

Іменем України

16 січня 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітолій" (далі-відповідач 1), Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (далі-відповідач 2) про визнання права власності на частку в об'єкті незавершеного будівництва,

встановив

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір уступки майнових прав, після чого позивачу було видано свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва виду "А", яким підтверджується факт закріплення за довірителем майнових прав на об'єкт інвестування. Вказує, що позивач виконав всі умови договору, однак на теперішній час будівництво об'єкту не завершено, об'єкт будівництва позивачу не переданий, тобто відповідачі свої зобов'язання не виконують.

Позивач просив суд визнати за ним право власності на частку в об'єкті незавершеного будівництва - трикімнатну квартиру №47 на 8 поверсі, загальною площею 85,14 кв. м. за будівельною адресою: вул. Космонавтів в м. Миколаєві поблизу будинку творчості молоді.

01.12.2016 до суду від представника відповідача 2 надійшло заперечення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача 1 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Представник відповідача 2 позов не визнав, просив відмовити в задоволенні вимог.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до договору №05-5/2013 від 29.05.2013 довіритель (позивач) на підставі повного визнання ним Правил ФФБ передав управителю (відповідач 2) у довірчу власність кошти з метою отримання у власність Об'єкта інвестування та встановлює окремі обмеження щодо дії права довірчої власності управителя, а управитель прийняв кошти на рахунок ФФБ в управління для спорудження Об'єкту будівництва.

Згідно з договором №05-5/2013-УМП від 29.05.2013 управитель (відповідач 2 ) відступив у повному обсязі, а довіритель (позивач) прийняв майнові права на отримання у власність об'єкта інвестування з характеристиками: житлове приміщення (квартира) №47, поверх 8, кількість кімнат - 3, загальна площа 85,14 кв. м.; будівельна адреса: вул. Космонавтів, поблизу Будинку творчості в м. Миколаєві.

Відповідно до свідоцтва №05-5/2013-1 про участь у фонді фінансування будівництва виду "А" підтверджено факт закріплення за позивачем майнових прав на об'єкт інвестування, характеристика якого наведена вище.

Квитанцією від 29.05.2013 №34423354 підтверджено факт внесення позивачем плати у розмірі 442728,00 грн. на рахунок отримувача ФФБ виду "А" ТОВ "Капітолій".

Згідно з відповіддю на запит від 18.10.2016 станом на 18.10.2016 відсутні записи щодо зареєстрованих документів про готовність до експлуатації об'єкту будівництва - багатоквартирного житлового будинку з громадсько - торгівельним центром за адресою: вул. Космонавтів в м. Миколаєві.

Таким чином, доказів, що на даний час багатоквартирний житловий будинок за вказаною адресою ведений в експлуатацію суду не надано.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об'єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об'єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

До такого висновку прийшов Верховний суд України в постанові від 07.09.2016 в ц/с №6-47цс16.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а у разі, коли договором чи законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, до позивача на підставі договору про відступлення права вимоги 29 травня 2013 року перейшли усі майнові права на отримання у власність об'єкта інвестування. Тобто він вчинив дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги щодо переходу права власності на об'єкт будівництва або для набуття майнових прав на цей об'єкт.

Проте в позивача право власності на спірну частку нерухомого майна не виникло. Порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації врегульовано чинним на час укладення договору Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України «Про інвестиційну діяльність». За змістом договору позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно.

Саме таку позицію висловлено Верховним судом України в постанові від 30.03.2016 у ц/с 6-3129цс15.

Окрім того, позивач просить визнати право власності на частку не вказуючи розмір частки а посилаючись на індивідуальні ознаки, що суперечить поняттю спільної часткової власності.

Викладене вище свідчить про відсутність на даний час підстав для задоволення позовних вимог - визнання за позивачем права власності на спірний об'єкт нерухомості.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітолій", Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання права власності на частку в об'єкті незавершеного будівництва - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв