Провадження № 2/635/480/2017
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Токарєвої Н.М.,

при секретарі - Браварець К.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду 06.09.2012р. із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно заборгованість за кредитним договором № НАН2АN02000006 від 27.03.2006р. станом на 08.06.2012р. в сумі 442465,01грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до вказаного договору відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 48190,00грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором на термін до 26.03.2013р. У порушення зазначених вимог відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідач ОСОБА_3 є поручителем по вказаному кредитному договору відповідно до договору поруки № НАН2АN02000006 від 27.03.2006р., а тому несе солідарну відповідальність за невиконання зобов'язання ОСОБА_2

16 листопада 2015 року позивач подав уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідачів суму заборгованості за період з 19.08.2011р. по 13.05.2015р. в сумі 634248,92грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги банку підтримує в повному обсязі, просить провести судовий розгляд за його відсутності.

Представник відповідачів надав письмові заперечення проти позову, в яких посилається на сплив строку дії договору поруки, необґрунтованість та недоведеність наданого позивачем розрахунку позовних вимог, а також просить застосувати до заявлених вимог позовну давність.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у відповідності до п. 1.1. Статуту Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» за рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У зв'язку зі зміною типу банку змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк».

У відповідно до п.1.1 кредитного договору № НАН2АN02000006 від 27.03.2006р. Банк зобов'язується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом: перерахування на відкритий у ПриватБанк м. Дніпропетровськ поточний рахунок НОМЕР_3 ТОВ АвтоПриват на строк до 26.03.2013р. включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 65764,00грн. (далі «Кредит» ) на наступні цілі: купівля автомобіля DAEWОО Neхіа - 48190,00 гривень, а також у розмірі 17574,00грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,23% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11. даного договору. Періодом сплати вважати період з «20» по «25» число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1049,44грн. для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

За кредитним договором позичальник зобов'язується, зокрема, сплачувати відсотки за користування Кредитом відповідно до п. 1.1, 3.1, 3.2 даного Договору. Повну сплату відсотків за користування Кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення Кредиту (п.2.2.2); сплатити Банку винагороду і комісію згідно п. 1.1 і п.3.11 даного Договору (п.2.2.3); погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п. 1.1, 2.3. цього договору (п.2.2.4).

Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У порушення зазначених вимог відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Відповідно до п. 2.3.3 кредитного договору при виникненні кожної з наступних подій, зокрема порушення Позичальником зобов'язань, передбачених умовами даного Договору, у т.ч. при порушенні цільового використання коштів, банк, на власний розсуд, має право, зокрема, змінити умови договору - зажадати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом спрямування відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату Позичальник зобов'язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, комісію й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором.

За п.2.3.7 кредитного договору Банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 1.1 даного Договору, у т.ч. шляхом обігу стягнення на закладене майно, якщо настали умови, передбачені п. 2.3.3.

23 червня 2009 року позивач звернувся із позовом до ОСОБА_2 з вимогою передати в заклад Приватбанку шляхом вилучення у відповідача ОСОБА_2 належне йому на праві власності заставлене майно, а саме автомобіль з вказаними даними, а також в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАН2АN02000006 від 27.03.2006р в розмірі 82322,82грн. звернути стягнення на цей автомобіль зазначеним шляхом. При цьому позивач посилався на те, що у зв'язку із порушенням зобов'язань з боку позичальника та на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК банк станом на 15.05.2009р. набув право достроково вимагати повернення усієї суми кредиту.

За даним позовом Харківським районним судом Харківської області винесено заочне рішення від 07.02.2012р. у справі № 2-2340/11, відповідно до якого позовні вимоги було задоволено.

При поданні даного позову у 2009 році банк пред'явив ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення суми кредиту, чим змінив строк виконання зобов'язання по кредитному договору № НАН2АN02000006 від 27.03.2006р, встановивши його таким, що настав станом на 15.05.2009р.

В обґрунтування своїх вимог позивач подав розрахунок заборгованості станом на 13.05.2015р., відповідно до якого визначив заборгованість відповідача ОСОБА_2 у розмірі 634248,92грн., з яких: 234,58грн. - заборгованість по кредиту; 28311,05грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2409,61грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 603293,68грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

При цьому суд зазначає, що в розрахунку заборгованості період з 28.08.2013р. по 13.05.2015р. не розкрито.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд погоджується з твердженням представника відповідачів про те, що розрахунок заборгованості є лише формою пояснень сторони, викладених в цій частині у вигляді розрахунку, а тому він сам по собі не є доказом.

Статтею 57 ЦПК встановлений перелік доказів у цивільному процесі, а саме: пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмові докази, речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи, висновки експертів. У зв'язку із цим розрахунок як частина пояснень може лише відігравати пояснюючу роль при дослідженні доказів, а саме - первинних банківських та інших документів, що стосуються отримання та погашення кредиту позичальником.

Але таких первісних документів в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що посвідчували б факт вчинення сторонами господарських операцій (нарахування відсотків, здійснення оплат по кредиту тощо), позивачем не надано.

Разом з тим відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів погашення заборгованості за кредитним договором, в т.ч. за період, що передує заявленому позивачем періоду виникнення заборгованості з 19.08.2011р. по 13.05.2015р.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16.02.2012р. у справі № 2034/2-5266/11, що було змінено рішенням апеляційного суду Харківської області від 19.06.2012р., з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість по кредитному договору № НАН2АN02000006 від 27.03.2006р, нараховану за період до 19.08.2011р. в сумі: 42040,44грн - заборгованість за кредитом; 33006,93грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5180,63грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 129787,84грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Вказане рішення не скасоване і підтверджує неналежне виконання ОСОБА_2 своїх обов'язків по кредитному договору.

З урахуванням цього відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів на користь твердження, що заборгованість за кредитом була в повному обсязі стягнута попередніми рішеннями судів, а тому позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитом в сумі 234,58грн. підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості по процентам за користування кредитом, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За п. 3.2 кредитного договору згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні Позичальником зобов'язань по погашенню Кредиту, передбачених пп. 1.1., 2.2.4, 2.3.3 цього Договору, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитом у розмірі 3,17% на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за Кредитом. Розраховані відповідно до нього пункту договору відсотки сплачуються Позичальником щомісяця в Період сплати понад зазначену в п. 1.1 суми щомісячного платежу за Кредитним договором (у випадку погашення заборгованості шляхом надання щомісячного платежу й установлення його суми в п.1.1). При встановленні Банком у порядку, передбаченому п. 2.3.2, зменшеної процентної ставки, умови даного пункту вважаються скасованими з дати встановлення зменшеної процентної ставки.

За п. 3.4 кредитного договору нарахування відсотків здійснюється в останню дату списання відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування Кредитом - 360 днів у ропі. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного Періоду сплати включно. Дата погашення Кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту.

За п.3.8 кредитного договору при непогашенні Кредиту в строки, зазначені в п. 1.1, 2.3.3 цього Договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми Кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі Кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно п. 3.2 даного Договору з дати виникнення простроченої заборгованості.

Відповідачем ОСОБА_2 було заявлено про застосування позовної давності.

Вимогами ч. 3, 4 ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до правових позицій, викладених у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.03.2014р у справі № 6-20цс14, у випадку, якщо поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору, діє наступне правило.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі, якщо згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Це означає наступне.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Аналогічні позиції було викладено в постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року № 6-103цс14, від 01 жовтня 2014 року № 6-134цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14 та ряді інших.

За кредитним договором № НАН2АN02000006 від 27.03.2006р було встановлено обов'язок позичальника погашати кредит та інші нарахування щомісячними платежами.

Статтями ст. 256, 257, 258 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позивач звернувся до суду із даним позовом 06 вересня 2012 року.

Первісні позовні вимоги було уточнено позивачем 13.11.2012р., при цьому до стягнення було заявлено заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 19.08.2011р. по 08.06.2012р. в сумі 10676,47грн.

16 листопада 2015 року позивач уточнив позовні вимоги, додавши період стягнення з 09.06.2012р. по 13.05.2015р., а саме просить стягнути додатково за цей новий період 17634,58грн. (28311,05грн. - 10676,47грн.), а разом 28311,05грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Суд вважає, що за таких обставин позовна давність повинна бути застосована до вимог позивача про стягнення заборгованості по процентам, нарахованим за період з 09.06.2012р. по 16.11.2012р., тобто за період, більший ніж за 3 роки до подання уточненого позову, яка відповідно до розрахунку позивача дорівнює 6895,30грн.

У зв'язку із цим з відповідача ОСОБА_2 мають бути стягнуті проценти за користування кредитом за період з 19.08.2011р. по 08.06.2012р. та за період з 17.11.2012р. по 13.05.2015р., які дорівнюють 21415,75грн. (28311,05грн. - 6895,30грн.), а в частині стягнення процентів за користування кредитом за період з 09.06.2012р. по 16.11.2012р. в сумі 6895,30грн. має бути відмовлено у зв'язку із спливом строку позовної давності.

В частині вимог про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом 2409,61грн. суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити з наступних підстав.

За п. 2.2.3 кредитного договору позичальник зобов'язується, сплатити Банку винагороду і комісію згідно п. 1.1 і п. 3.11 даного Договору.

Пунктом 1.1 кредитного договору передбачено сплату за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,23% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11. даного договору. В той же час п. 3.11 кредитного договору передбачено, що при достроковому (як повному, так і частковому) погашенні кредиту Позичальник додатково сплачує Банку за користування кредитом комісію. Комісія розраховується в розмірі 0,00% від суми кредиту, що погашається достроково.

За п. 3.7 кредитного договору Позичальник сплачує Банку винагороду, комісію в розмірі й у строки, зазначені в п. 1.1, 3.11 даного Договору. Якщо згідно п. 1.1 даного договору передбачена щомісячна сплата винагороди, то вона встановлюється у фіксованому розмірі (зазначеному в п.1.1) від дня списання коштів з кредитного рахунку до дати повного погашення Кредиту. При цьому, незалежно від кількості днів, що пройшло від дня закінчення останнього періоду сплати до дня остаточного погашення Кредиту, винагорода сплачується у вищевказаному розмірі. Нарахування винагороди на прострочену заборгованість по Кредитному договору не проводиться.

Як вбачається з вказаних положень кредитного договору, ним не встановлено розмір комісії, яку вимагає стягнути позивач. В той же час вимог про стягнення суми винагороди, яка визначена п.1.1 кредитного договору, позивач не заявляв, а згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи питання про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, суд виходить з наступного.

За п. 4.1 кредитного договору при порушенні Позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого п.п.2.2.2, 2.2.3 даного Договору, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 1,00% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки.

Суд погоджується з твердженням представника відповідачів про те, що така редакція вказаного пункту кредитного договору є нечітко визначеною і дозволяє подвійне тлумачення, оскільки перед зворотом «за кожний день прострочки» у наданому тексті договору відсутня кома, а тому не є однозначно зрозумілим, чи мали на увазі сторони, підписуючи договір в такій редакції, що банк має право нараховувати пеню в розмірі 1,00% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки, або ж взагалі пеня може бути нарахована не більше 1,00% від суми простроченого платежу незалежно від строку прострочки, при цьому в розмірі не менше 1 гривні за кожний день прострочки.

Також суд зазначає, що відповідно до п. 4.1 кредитного договору пеня нараховується при порушенні зобов'язань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 цього договору. Разом з тим п. 2.2.2 кредитного договору передбачає обов'язок позичальника сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до п. 1.1., 3.1, 3.2 даного договору і повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення Кредиту, а п. 2.2.3 кредитного договору - обов'язок позичальника сплатити банку винагороду і комісію згідно п. 1.1 і п. 3.11 даного договору. При цьому обов'язок своєчасно погасити тіло кредиту передбачений п. 2.2.4 кредитного договору. У зв'язку із цим позивач не має права нараховувати пеню на прострочене зобов'язання по погашенню тіла Кредиту, оскільки таке право не передбачено кредитним договором, а відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У зв'язку із цим розрахунок розміру пені, наданий позивачем, не відповідає умовам договору.

В той же час суд позбавлений можливості самостійно провести перерахунок належного розміру пені, оскільки первісні документи, які б підтверджували погашення кредиту, сторони не надавали та клопотання про призначення з цього приводу судової експертизи не заявляли.

Крім того, первісні позовні вимоги було уточнено позивачем 13.11.2012р., при цьому до стягнення було заявлено пеню за період з 19.08.2011р. по 08.06.2012р., а 16.11.2015р. позивач уточнив позовні вимоги, додавши період стягнення з 09.06.2012р. по 13.05.2015р.

За ст. 258 ЦК позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Суд вважає, що за таких обставин позовна давність в будь-якому випадку повинна бути застосована до вимог позивача про стягнення пені, нарахованої за період з 08.06.2012р. по 16.11.2014р., тобто за період, більший ніж за 1 рік до подання уточненого позову. Однак з розрахунку, наданого позивачем, розмір цієї пені встановити неможливо.

У такому випадку суд вважає, що питання про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язання має вирішуватись з дотриманням вимог розумності та справедливості.

Частиною 3 ст. 551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Позивачем не було зазначено в позовній заяві та не було доведено належними доказами розмір спричинених йому збитків.

Враховуючи, що порядок розрахунку пені за договором не дає можливості однозначно встановити її розмір відповідно до намірів сторін, що пеня не може бути за даним кредитним договором нарахована на заборгованість по кредиту, а також з огляду на застосування позовної давності в один рік, що надає можливість для її стягнення лише за періоди з 19.08.2011р. по 08.06.2012р. та з 17.11.2014р. по 13.05.2015р., виходячи одночасно з вимог справедливості та розумності і керуючись ч. 3 ст. 551 ЦК, суд визначає пеню виходячи з заборгованості по процентам за користування кредитом та з розміру облікової ставки Національного Банку України наступним чином.

За період з 19.08.2011р. по 08.06.2012р. заборгованість по процентам за користування кредитом дорівнює 10676,47грн., облікова ставка НБУ починаючи з 08.12.2016р. і на момент винесення рішення дорівнює 14% річних, відповідно до цього пеня розрахована як 10676,47грн. * 14% * 10 місяців/12 місяців = 1245,59грн.

За період з 17.11.2014р. по 13.05.2015р. заборгованість по процентам за користування кредитом дорівнює 28311,05грн., облікова ставка НБУ починаючи з 08.12.2016р. і на момент винесення рішення дорівнює 14% річних, відповідно до цього пеня розрахована як 28311,05грн. * 14% * 6 місяців/12 місяців = 1981,77грн.

Разом пеня, що підлягає до стягнення і яку суд вважає з урахуванням обставин справи розумною та справедливою, розрахована судом в сумі 3227,36грн.

В іншій частині в задоволенні вимог про стягнення пені суд вважає за необхідне відмовити.

Вирішуючи питання про солідарне стягнення заборгованості також з відповідача ОСОБА_3, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.554 ЦК у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до договору поруки № НАН2АN02000006 від 27.03.2006р. відповідач ОСОБА_3 поручилась перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором від 27.03.2006р. № НАН2АN02000006.

За п.12 договору поруки порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.

Як було зазначено вище, 23.06.2009р. позивач звернувся із позовом до ОСОБА_2, в якому посилався на те, що у зв'язку із порушенням зобов'язань з боку позичальника та на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК банк набув право достроково вимагати повернення усієї суми кредиту станом на 15.05.2009р.

Таким чином, при поданні даного позову банк пред'явив вимогу про дострокове повернення суми кредиту, чим змінив строк виконання зобов'язання по кредитному договору № НАН2АN02000006 від 27.03.2006р., встановивши його таким, що настав станом на 15.05.2009р.

За п. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

В п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справах № 6-6цс14, № 6-53цс14, № 6-125цс14, від 21 січня 2015 року в справі № 6-190цс14 та інших.

Відповідно до цього порука ОСОБА_3 за договором поруки № НАН2АN02000006 від 27.03.2006р. припинилась в силу вимог закону починаючи з 15.05.2014р.

Первісно у справі розглядались вимоги позивача про стягнення заборгованості станом на 08.06.2012р. в сумі 232469,17грн.

Збільшивши 16.11.2015р. суму, що заявлена до стягнення, позивач не збільшив розмір заборгованості станом на 08.06.2012р., а додав до неї заборгованість за період з 08.06.2012р. по 13.05.2015р., тобто заявив додаткову вимогу про стягнення кредитних платежів за інший період.

З огляду на це суд вважає, що ці позовні вимоги не є збільшенням розміру первісних вимог, а є новими, і були заявлені після припинення строку поруки.

Тому в задоволенні позову у відношенні відповідача ОСОБА_3 в частині стягнення нарахованої позивачем заборгованості за період з 08.06.2012р. по 13.05.2015р., а саме: 17634,58грн. (28311,05грн. - 10676,47грн.) - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1204,80грн. (2409,61грн. - 1204,81грн.) - заборгованість по комісії за користування кредитом, 382947,11грн. (603293,68грн. - 220346,57грн.) - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором слід відмовити в повному обсязі, оскільки ці вимоги заявлені за межами строку поруки.

23 вересня 2009 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано.

В п. 25 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що положення статті 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2011 року було визначено, що невиконання позичальником зобов'язань за договором позики є підставою для стягнення з нього суми боргу; договором позики не покладається обов'язок виконання на дружину позичальника, а надання нею згоди на укладення договору не покладає на неї солідарного обов'язку з боржником, і вона не може відповідати за зобов'язаннями позичальника; за змістом частини четвертої статті 63 та частини другої статті 73 СК України дружина може відповідати своєю часткою майна у спільній сумісній власності подружжя за умови, що договір був укладений в інтересах сім'ї, а одержане за договором використано на її потреби.

Стаття 73 Сімейного кодексу України визначає, що за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Позивачем не надано доказів того, що кредитний договір укладався ОСОБА_2 в інтересах сім'ї, а також доказів наявності спільного майна подружжя, проти чого заперечують відповідачі.

У зв'язку із викладеним суд вважає, що кредитний договір створив права та обов'язки лише для відповідача ОСОБА_2, а відповідач ОСОБА_3 може нести права та обов'язки в даних правовідносинах лише як поручитель.

До спливу строку існування зобов'язання поруки, тобто до 15.05.2014р., позивачем було заявлено відповідно до уточненої позовної заяви від 12.11.2012р. вимогу про стягнення заборгованості станом на 08.06.2012р., яка складається з наступного: 241,32грн. - заборгованість за кредитом; 10676,47грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1204,81грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 220346,57грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Пунктом 2 договору поруки від 27.03.2006р. встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що й боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодовувати збитки, витрати у відповідності, порядку та строки, зазначені в кредитному договорі.

Судом визнано обґрунтованою позовну вимогу в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитом в сумі 234,58грн., яка була заявлена до стягнення з відповідача ОСОБА_3 в період існування поруки, а тому також підлягає задоволенню.

Судом було також визнано обґрунтованою позовну вимогу в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 19.08.2011р. по 08.06.2012р. та за період з 17.11.2012р. по 13.05.2015р., які дорівнюють 21415,75грн. (28311,05грн. - 6895,30грн.). При цьому вимога про стягнення процентів за користування кредитом за період з 19.08.2011р. по 08.06.2012р. в сумі 10676,47грн. була заявлена до стягнення з відповідача ОСОБА_3 в період існування поруки, а тому також підлягає задоволенню. Вимога про стягнення процентів за користування кредитом за період з 09.06.2012р. по 13.05.2015р. з відповідача ОСОБА_3 заявлена за межами періоду існування поруки, а тому не підлягає задоволенню.

Вимога про стягнення комісії з відповідачів була визнана судом необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Судом було визначено розмір пені, що підлягає до стягненню з ОСОБА_2 за період з 19.08.2011р. по 08.06.2012р. та за період з 17.11.2014р. по 13.05.2015р. При цьому вимога про стягнення пені за період з 19.08.2011р. по 08.06.2012р. була заявлена до стягнення з відповідача ОСОБА_3 в період існування поруки, а тому також підлягає задоволенню в визначеному судом розмірі, а саме в сумі 1245,59грн. Вимога про стягнення пені за період з 09.06.2012р. по 13.05.2015р. з відповідача ОСОБА_3 заявлена за межами періоду існування поруки, а тому не підлягає задоволенню.

Судові витрати у розмірі суд покладає на відповідачів згідно вимогам ст. 88 ЦПК України у відповідності до пропорційно задоволеного розміру позовних вимог, а саме 107,30грн. з ОСОБА_3 на користь позивача; 214,60грн. з ОСОБА_2, а іншій частині сплачена сума залишити за рахунок Позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 218 ЦПК України, 63, 73 СК України, ст.ст. 212, 256, 257, 258, 261, 267, 526, 548, 551, 554, 559, 611, 651, 1054 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, та з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (, рахунок № 3111 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) заборгованість за кредитом 234,58грн., заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 19.08.2011р. по 08.06.2012р. в сумі 10676,47грн., пеню за період з 19.08.2011р. по 08.06.2012р. в сумі 1245,59 грн, а всього 12156,64грн. (дванадцять тисяч сто п'ятдесят шість гривень шістдесят чотири копійки) за кредитним договором № НАН2АN02000006 від 27.03.2006р.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (, рахунок № 3111 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 17.11.2012р. по 13.05.2015р. в сумі 10739,28грн., пеню за період з 17.11.2014р. по 13.05.2015р. в сумі 1981,77грн., а всього 12721,05грн. (дванадцять тисяч сімсот двадцять одна гривня п'ять копійок) за кредитним договором № НАН2АN02000006 від 27.03.2006р.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (, рахунок № 3111 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) судовий збір в розмірі 214,60грн. (двісті чотирнадцять гривень шістдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (, рахунок № 3111 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) судовий збір в розмірі 107,30грн. (сто сім гривень тридцять копійок).

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Токарєва