Провадження № 22ц/784/294/17 Суддя першої інстанції Кирильчук О.І.
Справа№467/1646/16-ц
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

19 січня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем Андрієнко Л.Д.,

за участю позивачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 грудня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И Л А:

1 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_5, 2002 року народження та ОСОБА_4, 1997 року народження.

Остання навчається в Запорізькому державному медичному університеті. Мешкає в гуртожитку та потребує лікування в офтальмологічному кабінеті.

Утримувати повнолітню дитину, що навчається, вона не в змозі.

Посилаючись на викладене ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь щомісячно аліменти на доньку ОСОБА_4, яка продовжує навчання, в розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку до досягнення донькою 23 років.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 грудня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, аліменти на доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/8 частки від усіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 1 вересня 2016 року до закінчення донькою навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. Також розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, судом не враховані всі обставини стосовно його майнового становища, які свідчать про те, що він немає можливості надавати допомогу повнолітній дитині, зокрема: у нього утворилася нова сім'я та він несе витрати у зв'язку з проживанням в орендованій квартирі, утриманні частки нерухомого майна у спільній сумісній власності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

Частиною 1 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_4 є донькою сторін. Навчається у Запорозькому державному медичному університеті на 2 курсу денної форми навчання 1-го медичного факультету. Термін навчання з 1 вересня 2015 року по 30 червня 2021 року. Стипендію не отримує. Інших доходів немає (а.с. 7, 36).

Згідно квитанції від 28 липня 2016 року ОСОБА_4 сплатила за проживання в гуртожитку 3 960 грн. та 1 400 грн. за обстеження та лікування в офтальмологічному кабінеті (а.с.13- зворот,14).

ОСОБА_3 працює водієм Миколаївського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів, щомісячно отримує заробітну плату, розмір якої за останні сім місяців з лютого по серпень 2016 року перевищує середню місячну заробітну плату по Миколаївській області (а.с.55).

Як вбачається з договорів оренди житла відповідач несе витрати на оплату орендованої однокімнатної квартири у м. Миколаєві (а.с. 23).

За рішенням суду ОСОБА_3 сплачує аліменти на користь позивачки на доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі ? частки заробітку.

Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_3 з 2003 року є співвласником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 60).

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 і 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, інших представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

При цьому, згідно із ст. 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, не надав суду відповідних доказів на підтвердження цих заперечень, а саме: доказів на підтвердження утворення нової сім'ї, розмір витрат, пов'язаних з орендою житла, утриманням нерухомості, наявність у нього інших витрат, що впливають на його матеріальне становище, та їх розмір.

На підтвердження своїх заперечень відповідач надав суду довідку про місце роботи і заробітну плату та копії договорів оренди квартири за 2015, 2016 роки.

З огляду на встановлені судом обставини та надані сторонами докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги, у зв'язку з продовженням навчання в університеті на денній формі у м. Запоріжжі, а відповідач зобов'язаний утримувати її у зв'язку з продовженням навчання і має таку можливість.

Підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримувати повнолітню дитину, судом не встановлено.

Доводи, наведені в скаргах, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоді заявників з висновками суду, проте такі висновки не спростовують та не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді В.І. Козаченко

Т.В. Крамаренко