Справа № 477/1139/16-ц
Провадження № 2/477/232/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Саукової А.А.,

при секретарі - Сірюк С.В..

за участі

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання договору оренди земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

14 червня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати договір оренди земельної ділянки площею 8,63 га, розташованої на території Партизанської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, укладений 24 червня 2009 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником земельної ділянки площею 8,63 га, що розташована в межах території Партизанської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 24 червня 2009 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, площею 8,63 га, строком на 48 років, два примірники договору та державний акт на право власності на земельну ділянку відповідач забрав та не повернув їй. В усній формі відповідач пояснив, що буде платити орендну плату, але суму не назвав. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо сплати орендної плати з 2010 року по 2015 рік, не виконує, неодноразові зверненняпро здійснення розрахунку за договором оренди відповідач ігнорує, в зв'язку з чим змушена звернутися до суду та просила розірвати договір оренди земельної ділянки.

26 жовтня 2016 року по цій справі судом ухвалено заочне рішення, яке за результатами перегляду скасовано ухвалою суду від 28 листопада 2016 року.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Суду пояснила, що вона не може знайти з відповідачем спільної мови і бажає розірвати спірний договір оренди земельної ділянки. Спірний договір оренди у неї відсутній та державний акт на право власності на землю вона не має, оскільки віддала його відповідачу. Зазначила, що в неї у власності перебуває лише одна земельна ділянка загальною площею 8,63 га, яку вона передала в оренду відповідачу. В рахунок орендної плати одержала від відповідача в 2008 році 10000,00 грн. та підписала відповідну розписку. Через три роки вона визначила, що одержані нею кошти в розмірі 10000,00 грн. вже покрили витрати по орендній платі за три роки користування земельною ділянкою і вона звернулася в 2012 році до відповідача з вимогою виплачувати їй орендну плату в подальшому. Спочатку відповідач погодився платити орендну плату, однак так нічого і не сплатив. Письмово до орендаря з вимогами про виплату орендної плати вона не зверталася. Відповідач кожного року у визначений день видавав іншим орендодавцям орендну плату в с. Партизанське, а вона не приходила, оскільки знала, що їй нічого до виплати не належить. Повідомила, що знає про грошовий переказ на її ім'я від відповідача, однак одержувати кошти категорично відмовляється. Зараз не бажає отримувати орендну плату від відповідача, а бажає розірвати договір, оскільки грошей від нього одержувати не бажає. Після розірвання судом договору оренди, не має наміру передавати в оренду, належну їй земельну ділянку.

Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Вказав, що всі обставини викладені в позовній заяві, які він повністю підтримує.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити повністю. Свою позицію обґрунтував тим, що відповідач належно виконує обв'язки орендаря та не порушує умови спірного договору.

Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31 жовтня 2015 року, видане на заміну державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 03 жовтня 2002 року, позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка площею 8,63 га, розташованої в межах території Партизанської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с. 8).

Зі змісту довідки Відділу Держземагенства у Жовтневому районі Миколаївської області від 16 листопада 2015 року вбачається, що згідно перевірки "Книги записів державної реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі", зареєстрований договір оренди на земельну ділянку площею 8,63 га, розташованої на території Партизанської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва від 24 червня 2009 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4, реєстраційний номер НОМЕР_3, терміном дії 48 років (а.с.42).

Вартість спірної земельної ділянки, згідно витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки в 2009 році становила 67464,16 грн. (а.с.13), в 2010-2011 роках - 71437,89 грн. (а.с.14-15), в 2012 - 2014 роках -125444,93 грн. (а.с.16-18), в 2015 році - 156688,56 грн. (а.с.19).

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки.

Відповідно до вимог статі 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

Згідно з положеннями статті 14 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається в письмовій формі.

За змістом статей 93, 125 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності; право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

Як встановлено в судовому засіданні, факт існування спірного договору та передача в оренду земельної ділянки позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_4 визнано сторонами, а тому, в силу частини 1 статті 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Згідно з частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин ) на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Аналогічні положення містяться у частині 2 статті 651 ЦК України, за якою договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотні умови договору оренди землі визначені у статті 15 Закону України «Про оренду землі».

Розірвання договору оренди земельної ділянки можливе з підстав, передбачених статтями 21, 24, 25, 32 вказаного Закону та статті 141 ЗК України. Зокрема, у разі систематичної несплати орендної плати.

Згідно статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з

договором оренди землі; розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю

встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Згідно приписівна орендаря покладено обов'язок ведення звітності по нарахованій та виплаченій орендній платі та стягнення податків при вчиненні зазначених дій.

Відповідно до податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в . Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

Податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар - .

Дохід від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення оподатковується податковим агентом під час виплати за його рахунок; особою відповідальною за нарахування утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів є податковий агент, тобто відповідач у даній справі.

З досліджених в судовому засіданні квитанцій про сплату грошових коштів у вигляді земельного податку та податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування (а.с.67-71) та оглянутих оригіналів цих квитанцій вбачається, що позивач ОСОБА_1 одержувала дохід протягом 2008-2016 років в розмірі 22313,72 грн., з них сплачений податок на доходи складає 3347,06 грн.

Факт нарахування орендної плати та сплати відповідних податків на доходи фізичних осіб податковим агентом - ОСОБА_4, позивачем та її представником не оспорюється, а тому в силу частини 1 статті 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що відповідач своєчасно перераховував до бюджету передбачений діючим законодавством податок.

Згідно розрахунку орендної плати, який міститься в заяві від 14 листопада 2016 року про перегляд заочного рішення (а.с.59) відповідач нараховував позивачу ОСОБА_1 орендну плату за спірним договором (без відрахування податку) в такому розмірі:

- за 2009 рік -2026,66 грн.;

- за 2010 рік - 2145,00 грн.;

- за 2011 рік - 2143,00 грн.;

- за 2012 рік - 3767,20 грн.;

- за 2013 рік - 3767,20 грн.;

- за 2014 рік - 3764,00 грн.;

- за 2015 рік - 4700,66 грн.

З пояснень позивача та представника відповідача вбачається, що сторони після укладення спірного договору домовились про зміну порядку сплати орендної плати, зокрема щодо виплати орендної плати в розмірі 10000,00 грн. наперед.

Вказаний факт підтверджується розпискою про отримання ОСОБА_1 в рахунок орендної плати від ОСОБА_4 10000,00 грн. (а.с.66).

Оригінал розписки досліджений в судовому засіданні, заперечень щодо її змісту від сторін не надходило.

Таким чином, визнано сторонами факт виплати орендної плати з урахуванням утриманого та сплаченого в бюджет податку, за 2008, 2009, 2010, 2011, 2012 роки.

Відповідно до пункту «д» частини 1 ст.141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Тобто, розірвання договору оренди вимагає систематичність невиконання користувачем обов'язку щодо сплати орендної плати.

З досліджених в ході судового розгляду доказів встановлено, що позивач отримала орендну плату за 2008, 2009, 2010, 2011, 2012 роки одноразово в 2008 році.

Що стосується орендної плати за 2013-2015 роки суд встановив наступне.

З пояснень представника відповідача вбачається, що відповідач нараховував та нараховує орендну плату за спірним договором, сплачує, як податковий агент, податок в бюджет, щороку повідомляв позивача про її право одержати орендну плату за землю, однак позивач до відповідача щодо виплати їй орендної плати не зверталась.

В судовому засіданні позивач пояснила, що вона листи від орендаря не отримувала, але і сама письмово до орендаря з вимогами про виплату орендної плати не зверталася. Відповідач кожного року у визначений день видавав іншим орендодавцям орендну плату в с. Партизанське, а вона не приходила, оскільки вважала, що їй нічого до виплати не належить.

Відповідач 02 березня 2017 року здійснив поштовий переказ грошових коштів на суму 8966,66 грн. на ім'я ОСОБА_1 в рахунок орендної плати за землю за спірним договором.

Однак, як вбачається з пояснень позивача, вона вказані кошти не одержала, оскільки не бажає їх одержувати, а її основна мета - розірвати спірний договір оренди земельної ділянки.

Дослідження вказаних обставин в їх сукупності дає підстави прийти до висновку про створення позивачем штучних умов для розірвання спірного договору через її небажання одержувати орендну плату за землю.

Разом з тим, позивачем не надано допустимих та беззаперечних доказів, які б підтвердили систематичну несплату відповідачем орендної плати.

Відповідно до статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з приписами частини 2 зазначеної статті сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Доказами, згідно частини 1 статті 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У відповідності до частини 3 статті 10, частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладених обставини суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_4 протягом дії спірного договору оренди земельної ділянки, належно виконує договірні зобов'язання, отже відсутні й умови для розірвання спірного договору.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про необґрунтованість та недоведеність позову, що є наслідок відмови в його задоволенні.

Керуючись статтями 209, 213-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання договору оренди земельної ділянки, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.А. Саукова