Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/375/17

Номер провадження: 4-с/511/3/17

15.03.2017 Роздільнянський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Бобровська І. В.

секретаря Півоварова В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Роздільна Одеської області справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: Роздільнянський міжрайонний відділ Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області, державний виконавець Роздільнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, стягувач ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

21.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області зі скаргою, в якій просить визнати бездіяльність державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.02.2017 року про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України неправомірною, зобовязати державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 винести постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 з України, у звязку з виконанням зобовязання.

Ухвалою суду від 23.02.2017р. провадження по справі відкрито.

Заявник ОСОБА_1 повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився.

Стягувач ОСОБА_3 надала суду заяву про підтримання скарги ОСОБА_1, просила суд розглядати справу у її відсутність.

Начальник Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області

ОСОБА_4 надав суду заяву про розгляд скарги за відсутності представника Відділу, так як станом на 02.03.2017 року виконавчі провадження стосовно боржника ОСОБА_1 передані до Святошинського районного відділу ДВС м.Київа ГТУЮ у м.Києві за місцем роботи боржника.

Дослідивши матеріали скарги, додані до неї документи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.11.2016р. задоволено подання Відділу державної виконавчої служби Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України до виконання рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.06.2010 року по цивільній справі №2-843/2010 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, 09.07.2004р.н., щодо сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_3 у розмірі 48202,69 грн, без вилучення закордонного паспортного документу. Ухвала боржником не оскаржена та набрала законної сили.

ОСОБА_1 виконав грошові зобовязання перед ОСОБА_3 у повному обсязі, що підтверджується довідкою Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області та копією банківського платіжного переказу грошових коштів на рахунок ОСОБА_3 від 14.02.2017р. на суму 51 810,69 грн.

ОСОБА_1 офіційно працевлаштований з жовтня місяця 2016 року, що підтверджується довідкою з місця роботи.

20.02.2017р. ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи за межі України.

Листом начальника Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 від 20.02.2017р. №529 заявнику фактично було відмовлено в задоволенні його заяви у звязку з тим, що у провадженні Роздільнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській перебуває ще одне виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6, 11.03.1998р.н., заборгованість по якому становить 30 352, 08 грн.

21.02.2017р. заявник звернувся з даною скаргою до суду, яку мотивує тим, що всупереч вимогам п.5 розділу ХIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, державний виконавець не виніс постанову за розглядом його заяви, а обмежився видачею йому листа з відмовою. Крім того, він повністю виконав зобовязання по сплаті заборгованості по аліментам по виконавчому провадженню, по якому його було обмежено у виїзді за кордон.

Постановами державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 від 02.03.2017р. виконавчий лист №2-843, виданий 29.07.2010р. Роздільнянським районним судом Одеської області по цивільній справі №2-843/2010 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, 09.07.2004р.н. (ВП №20645766 ) та виконавчий лист № 2-574, виданий 19.04.1999р. Роздільнянським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 30.03.1999 до повноліття сина ОСОБА_6, а саме до 11.03.2016 року (ВП № 19341429) переданий до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у місті Київі за місцем роботи боржника.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) та Законом України «Про виконавче провадження .

У судовому засіданні встановлено, що заява ОСОБА_1 про скасування заходів примусового виконання рішення суду надійшла до Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області 20.02.2017р., коли виконавче провадження №20645766 перебувало в провадженні державного виконавця Грищенко О.І. 20.02.2017р.

На момент передачі виконавчого провадження до іншого відділу ДВС 02.03.2017р. заява ОСОБА_1 державним виконавцем Грищенко О.І. розглянута не була, постанова за заявою ОСОБА_1 державним виконавцем не виносилась, що на думку суду є порушенням прав заявника.

Так, відповідно до ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї зі змінами, внесеними Протоколом № 11, які у відповідності до ст.9 Конституції України, Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод від 04.11.1950 року» від 17.07.1997 року, є частиною національного законодавства України, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Нормами ЦПК України, Законами України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та «Про виконавче провадження» не передбачено можливості скасування судом установленого ухвалою суду тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України шляхом подачі цією особою заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до п. 5 розділу ХIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: повернення виконавчого документа до суду, який його видав, на підставі частини першої статті 38 Закону; закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов'язань щодо сплати періодичних платежів.

З розяснень, які містяться в узагальненнях Верховного Суду України від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» вбачається, що тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а припинення обмеження виїзду у зв'язку з виконанням обов'язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Хоч Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, і не встановлені строки винесення постанови за результатами розгляду заяви боржника про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, на думку суду, державний виконавець Грищенко О.І. не повинна була передавати виконавче провадження до іншого відділу державної виконавчої служби, не розглянувши заяву боржника, подану до Роздільнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області, з метою забезпечення прав заявника, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України.

Оттак, скарга заявника ОСОБА_1 в частині визнання бездіяльності державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.02.2017 року про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України неправомірною підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги заявника зобовязати державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 винести постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 з України у звязку з виконанням зобовязання, то така вимога не підлягає задоволенню у звязку з тим, що на момент розгляду скарги судом виконавчий лист №2-843, виданий 29.07.2010р. Роздільнянським районним судом Одеської області по цивільній справі №2-843/2010 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, 09.07.2004р.н. (ВП №20645766 ) не перебуває на виконанні Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області, і тому державні виконавці вказаної установи по даному виконавчому провадженню не можуть вчиняти дій, яких вимагає заявник.

Дії начальника Роздільнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 щодо складання листа від 20.02.2017р. №529, яким заявнику у відповідь на його заяву від 20.02.2017р. з проханням скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду особи за межі України фактично відмовлено у задоволенні заяви, - заявником ОСОБА_1 до суду не оскаржуються, а тому судом не розглядаються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 210, 383, 385, 387 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України Про виконавче провадження, Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: Роздільнянський міжрайонний відділ Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області, державний виконавець Роздільнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, стягувач ОСОБА_3,- задовольнити частково.

Визнати бездіяльність державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.02.2017 року про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - неправомірною.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя : Бобровська І. В