Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2017 р. Дніпровськийрайонний суд м. Києва в складі:

головуючоїсудді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.

за участі

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача

Публічного акціонерного

товариства "Комерційний банк "Данієль" Холоденко Г.М.

представника відповідача

Товариства з обмеженою відповідальністю

"Фінансова компанія "Контракт Плюс" Черноти Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Данієль", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Контракт Плюс" за участю третіх осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю "УКГ Моніторинг" про визнання недійсним аукціону з продажу активів, визнання недійсним договору про відступлення права вимоги,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів за участю третіх осіб про визнння недійсним аукціону з прадажу активів, визнання недійсним договору про відступлення права вимоги. Свої вимоги мотивував тим, що 31 липня 2007 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Даніель» укладено Кредитний договір № Т-1071-04-КНЗ. Постановою Правління Національного банку України від 16 січня 2014 року № 14 ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних. На офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розміщено оголошення про проведення 12 квітня 2016 року аукціону з продажу активів ПАТ «КБ «Даніель». За результатами аукціону 15 квітня 2016 року між ПАТ «КБ «Даніель» та ТОВ «Фінансова компанія «Контракт плюс» було укладено Договір про відступлення права вимоги № 117 від 15 квітня 2016 року зокрема, щодо вимог по кредитному договору, укладеному із ОСОБА_6 Позивач вважає аукціон з продажу активів ПАТ «КБ «Даніель» проведеним з порушенням вимог чинного законодавства з наступних підстав. Продаж кредитного договору № Т-1071-04-КЗН від 31 липня 2007 року одним лотом, разом з іншими кредитними договорами є порушенням прав та інтересів ОСОБА_6, оскільки позбавили можливості його викупити даний кредит за ціною, яка існувала на час розміщення лоту. Відсутність належного обсягу дієздатності при укладенні договору про відступлення права вимоги №117 від 15 квітня 2016 року по кредитному договору № Т-1071-04- КЗН від 31 липня 2007 рок, яке вбачається у не підтвердженні наявності у ТОВ «Фінансова компанія «Контракт плюс» статусу фінансової установи. А також відсутність у ТОВ «ФК «Контракт плюс» ліцензії на розміщення та використання іноземної валюти для придбання права вимоги по кредитному договору № Т-1071-04-КЗН від 31 липня 2007 року. Із зазначених підстав позивач просить визнати недійсним аукціон з продажу активів ПАТ «КБ «Даніель», який було проведено 12 квітня 2016 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та визнати недійсним договір про відступлення права вимоги №117 від 15 квітня 2016 року по кредитному договору № Т-1071-04- КЗН від 31 липня 2007 року, укладеного між ПАТ «КБ «Даніель» та ТОВ «ФК «Контракт Плюс».

Позивач у судове засідання не з'явилася, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювала ОСОБА_2

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «КБ «Даніель» - Холоденко Г.М. позовні вимоги не визнала. Пояснила, що ціна договору відступлення права вимоги встановлена в національній валюті Україні - гривні. Позивач є фізичною особою, тому відповідно до Правил проведення відкритих торгів (аукціону) з продажу майна неплатоспроможних банків не мав права брати участь у аукціоні. Просила у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ТОВ «ФК «Контакт Плюс» - Чернота Д.С. позовні вимоги не визнала. Підтримадаписьмові заперечення, в яких, зокрема, зазначено, що у відповідності до п. 7.7 Правил проведення відкритих торгів (аукціону) з продажу майна неплатоспроможних банків шляхом відступлення права вимоги, учасниками відкритих торгів можуть бути лише фінансові установи (банківські та небанківські фінансові установи - юридичні особи, крім кредитних спілок), а тому у позивача не було права викупити власний кредит. 18 лютого 2015 року ТОВ «ФК «Контакт Плюс» отримало свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії ФК № 527. Відповідач також не погоджується з твердженнями позивача, що для укладення договору про відступлення права вимоги № 117 від 15 квітня 2016 року по кредитному договору № Т-1071-04- КЗН від 31 липня 2007 року у ТОВ «ФК «Контакт Плюс» необхідна ліцензія на вчинення операцій з валютними цінностями, оскільки ліцензія передбачається, зокрема, при наданні послуг факторингу. Проте ТОВ «ФК «Контакт Плюс» за договором про відступлення права вимоги від 15 квітня 2016 року № 117 отримує послугу, а не надає. Крім того, згідно вище вказаного договору предметом є вимоги саме в національній валюті. Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Холоденко Г.М.позовні вимоги не визнала. Просила у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи ТОВ«УКГ Моніторинг» в судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.Просила розглядати справу без її участі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

31 липня 2007 року між ОСОБА_6 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Даніель» було укладено Кредитний договір № Т-1071-04-КНЗ. (а.с. 9-11).

Постановою Правління Національного банку України від 16 січня 2014 року № 14 ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16 січня 2014 року № 1 розпочато процедуру здійснення тимчасової адміністрації в банку, яку запроваджено з 16 січня 2014 року до 16 квітня 2014 року. Відповідно до пункту 3 вказаного рішення уповноваженою особою Фонду призначено ОСОБА_7

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 15 квітня 2014 року № 217 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Даніель» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16 квітня 2014 року № 29 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Даніель» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Даніель» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду ОСОБА_7 з 16 квітня 2014 року до 15 квітня 2015 року.

Рішення виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 березня 2015 року № 57 продовжено строк ліквідації ПАТ «КБ «Даніель» на один рік до 14.04.2016 включно, рішенням 24 березня 2016 р. № 389 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Даніель» на один рік до 14 квітня 2017 року включно.

12 лютого 2016 року рішенням № 109 Виконавчої дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджено умови продажу активів ПАТ «КБ «Даніель» (а.с. 30).

На офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розміщено оголошення про проведення 12 квітня 2016 року аукціону з продажу активів ПАТ «КБ «Даніель» (а.с. 34-35).

Відповідно до протоколу 12/04-07 від 12 квітня 2016 року переможцем аукціону є ТОВ «ФК «Контакт Плюс» (а.с.93-94).

Позивач вважає аукціон з продажу активів ПАТ «КБ «Даніель» проведеним з порушенням вимог чинного законодавства щодо продажу кредитного договору № Т-1071-04-КЗН від 31 липня 2007 року одним лотом, разом з іншими кредитними договорами, що позбавило його можливості викупити даний кредит за ціною, яка існувала на час розміщення лоту. Просить визнати недійсним аукціон з продажу активів ПАТ «КБ «Даніель», який було проведено 12 квітня 2016 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулювання відносин між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлено Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", метою якого є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Отже, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормативно-правовими актами під час здійснення тимчасової адміністрації (ліквідації) в банку, а згідно його перехідних положень законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду затверджує заходи з передпродажної підготовки майна одного або кількох банків (майно, об'єднане у пули активів, цілісні майнові комплекси, пакети акцій тощо), ремонту основних засобів, добудови об'єктів незавершеного будівництва, реалізації девелоперських проектів (зокрема операцій з експлуатації нерухомості) на належних банку земельних ділянках із залученням інвестицій, вилучення з непридатного для експлуатації майна окремих деталей, вузлів, агрегатів тощо для подальшої реалізації.

Після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк.

Згідно з ч. 6 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: 1) на відкритих торгах (аукціоні); 2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Відповідно до ч. 7 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду.

Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про:

1) затвердження переліку майна банку, що не підлягає продажу;

2) об'єднання майна банку або кількох банків у пули та/або продаж окремих інвентарних об'єктів;

3) строки та заходи передпродажної підготовки майна;

4) затвердження умов відкритих торгів (у тому числі аукціонів, що проводяться за методами підвищення та/або зниження ціни і без обмеження мінімальної ціни продажу майна), зокрема розмірів гарантійного внеску, лота та кроку аукціону, порядку зниження ціни, встановлення або відмови від встановлення мінімальної ціни продажу;

5) обмеження загальної кількості відкритих торгів, на яких пропонуються до продажу одні й ті самі об'єкти або пули активів;

6) проведення відкритих торгів (аукціонів) уповноваженою особою Фонду або торговельним посередником, біржею тощо, у тому числі уразі продажу пулів активів, сформованих за рахунок майна кількох банків.

Інформація про вибраний спосіб та порядок продажу (умови, строки, порядок оплати, місце, початкова ціна тощо) майна банку або кількох банків оприлюднюється на офіційному веб-сайті Фонду та веб-сайті банку, майно якого продається.

Відповідно до ч. 8 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» для проведення відкритих торгів на підставі договору може залучатися організатор торгів - юридична особа, яка відповідно до установчих документів має право проводити торги. Організатор торгів не повинен мати конфлікт інтересів з банком, майно якого продається.

Уповноважена особа Фонду організовує проведення торгів (аукціону) з продажу активів, банку який проведено було Товариством з обмеженоювідповідальністю "УКГ Моніторинг".

Відповідно до п. 7.7 Правил проведення відкритих торгів (аукціону) з продажу майна неплатоспроможних банків, затверджених директором ТОВ «Аукціон.Юа» від 11 грудня 2015 року, учасниками відкритих торгів (аукціону) з реалізації майна (активів) банку шляхом відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов'язання можуть бути фінансові установи (банківські та небанківські фінансові установи - юридичні особи, крім кредитних спілок).

Крім того, в п. 9 Глава V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року № 2, (яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що уповноважена особа Фонду може здійснювати безпосередній продаж фізичним та/або юридичним особам таких активів банку:

1) основних засобів, залишкова вартість яких не перевищує 10 мінімальних заробітних плат на дату продажу, а також інших необоротних матеріальних активів, господарських матеріалів, малоцінних та швидко зношуваних предметів, обсяги або вартість яких є недостатніми для проведення аукціону. Ці матеріальні активи реалізуються безпосередньо уповноваженою особою Фонду або на комісійних умовах через організацію роздрібної торгівлі;

2) не проданих на аукціоні;

3) не проданих на організованих місцях продажу (біржах, у торговельних посередників тощо);

4) акцій приватного акціонерного товариства або часток товариства з обмеженою відповідальністю, які належать банку і викуповуються цим товариством або учасниками (акціонерами) цього товариства.

Вартість господарських матеріалів, малоцінних та швидкозношуваних предметів встановлюється відповідно до даних, визначених законодавством з питань бухгалтерського обліку.

Майно банку вважається не проданим на аукціоні (відкритому конкурсі) у разі якщо воно з дня запровадження процедури ліквідації банку не продане протягом більше трьох аукціонів (відкритих торгів) або протягом шести місяців у порядку, визначеному Законом та цим Положенням.

Зобов'язання перед банком може бути продано безпосередньо боржнику за умови, що ціна продажу дорівнює або є більшою, ніж оціночна вартість. Початкова ціна продажу затверджується виконавчою дирекцією Фонду.

З урахуванням зазначеного, твердження позивача щодо недійсності аукціону з підстав об'єднання лотів у пули, що позбавило права позивача викупити власне зобов'язання не ґрунтується на законі, оскільки лише Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб покладається повноваження щодо визначення способу реалізації майна (активів) банку, зокрема, і можливість об'єднання майна кількох банків в пули.

Крім цього, згідно із Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку (в редакції яка була чинна на момент проведення аукціону) у позивача виникла б можливість викупити власні зобов'язання перед банком, лише після того, якби аукціон не дав результатів.

Отже, на момент проведення аукціону діючим законодавством не було передбачено право позивача брати участь у його проведенні.

Відповідно до п. 5.4. Глава V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року № 2, (яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин) порядок реалізації майна (пули активів) банку під час проведення ліквідаційної процедури визначається і регламентується цим Положенням. Майно банку може бути реалізоване: на відкритих торгах (аукціоні); на закритих торгах (щодо об'єктів цивільних прав, обмежених в обороті); шляхом відступлення права вимоги за кредитами іншим установам; шляхом відчуження на організованих місцях продажу (біржах, у торговельних посередників тощо); продаж безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Вибір способів продажу майна (активів) здійснюється уповноваженою особою Фонду з метою забезпечення його відчуження за найвищою ціною з урахуванням вимог законодавства. Вибраний спосіб затверджується виконавчою дирекцією Фонду.

За результатами аукціону 15 квітня 2016 року між ПАТ «КБ «Даніель» та ТОВ «Фінансова компанія «Контракт плюс» було укладено Договір про відступлення права вимоги № 117 від 15 квітня 2016 року, зокрема, щодо вимог по кредитному договору укладеному із ОСОБА_6 (а.с. 12-13).

Позивач просить визнати недійсним договір про відступлення права вимоги №117 від 15 квітня 2016 року по кредитному договору № Т-1071-04- КЗН від 31 липня 2007 року, укладеного між ПАТ «КБ «Даніель» та ТОВ «ФК «Контракт Плюс», посилаючись на відсутність належного обсягу дієздатності при укладенні договору про відступлення права вимоги,а саме на відсутність у ТОВ «Фінансова компанія «Контракт плюс» статусу фінансової установи; відсутність у ТОВ «ФК «Контракт плюс» ліцензії на розміщення та використання іноземної валюти для придбання права вимоги по кредитному договору № Т-1071-04-КЗН від 31 липня 2007 року.

Згідно з п. 1.1. Договору про відступлення права вимоги первісний кредитор відступає Новому кредитору своє право вимоги, що випливає з Кредитного договору №Т-1071-04КЗН від 31 липня 2007 року з додатками, додатковими угодами, додатками до внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є його невід'ємною частиною, укладеним між Первісним кредитором та фізичною особою ОСОБА_8.

Відповідно до п. 1.2 Договору про відступлення права вимоги, право вимоги за основним договором відступається в повному обсязі та на умовах які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи: право вимоги основної суми заборгованості за Основним договором; право вимоги суми нарахованих процентів за Основним договору, строк платежу яких настав на дату укладення цього договору; процентів, неустойки, штрафів, пені; тощо

Сума права вимоги (включаючи неустойку станом на 15 квітня 2016 року) складає у національній валюті України у розмірі 8 332 573,31 грн.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 512 ЦК України установлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, в тому числі і внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги - цесія).

Згідноіз ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, за договором цесії може бути відступлена тільки дійсна вимога.

Правовідносини стосовно фінансування під відступлення права грошової вимоги урегульовано главою 73 ЦК України.

Так, частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (частина перша статті 1084 ЦК України).

Разом із тим щодо суб'єктного складу таких правовідносин частина третя статті 1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.

Зокрема, у пункті 1 частини першої статті 1 Закону визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За пуктом 11 частини першої статті 4 Закону факторинг є фінансовою послугою.

У частині першій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ.

Відповідно до свідоцтва, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 13103064 від 18 лютого 2015 року, зареєстровано ТОВ «ФК «Контракт Плюс», яке має право надавати такий вид фінансових послуг як факторинг (а.с. 43).

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідночастини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, зазначено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України ( 254к/96-ВР ) (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Враховуючи те, що на момент укладення оспорюваного договору ТОВ «Фінансова компанія «Контракт плюс» мало свідоцтво на надання такий видів фінансових послуг як факторинг, тому вимоги позивача є необґрунтованими.

Щодо тверджень позивача про відсутність у ТОВ «ФК «Контракт плюс» ліцензії на розміщення та використання іноземної валюти для придбання права вимоги по кредитному договору № Т-1071-04-КЗН від 31 липня 2007 року суд вважає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Згідно із ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, сторонни можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до пп. «в» п. 4 ст. 5 Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні не визначено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк( ця норма стосується лише тих операції уповноваженого банку на здійснення яких НБУ видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями .

Ціна Договору про відступлення права вимоги № 117 від 15 квітня 2016 року встановлена у національній валюті України - в гривні, що виключає необхідність генеральної довіреності у ТОВ «ФК «Контракт Плюс».

Що стосується стягнення заборгованості, право на яке має ТОВ «ФК «Контракт Плюс» то в даному випадку законодавством не заборонено проводити стягнення заборгованості іноземної валюти в еквіваленті грошової одиниці України - в гривні.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Данієль", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Контракт Плюс" за участю третіх осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю "УКГ Моніторинг" про визнння недійсним аукціону з прадажу активів, визнання недійсним договору про відступлення права вимоги слід відмовити.

Керуючись Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 15,16, 203, 215, 512, 514, 524, 533, 1077, 1079 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року № 2, Правилами проведення відкритих торгів (аукціону) з продажу майна неплатоспроможних банків, затверджених директором ТОВ «Аукціон.Юа» від 11 грудня 2015 року, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Данієль", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Контракт Плюс" за участю третіх осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю "УКГ Моніторинг" про визнння недійсним аукціону з прадажу активів, визнання недійсним договору про відступлення права вимоги відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 13 березня 2017 року.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна