Справа №488/4946/15-ц 13.03.2017 13.03.2017 13.03.2017
Провадження №22-ц/784/120/17
Справа № 488/4946/15-ц
Провадження № 22-ц/784/120/17 Головуючий суддя І інстанції Лазарева Г.М.
Категорія 27 Суддя доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

13 березня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 серпня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсними кредитного договору та договору застави,

встановила:

25 листопада 2015 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті» або Товариство), який обґрунтовував наступним.

31 серпня 2012 року між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір № 50005860 з додатками, за умовами якого він отримав кредит у сумі 117 226 грн. 08 коп. на придбання транспортного засобу - автомобіля Volkswagen Amarok, 2011 року випуску, зі сплатою за користування кредитом відсоткової змінної ставки у розмірі 8,00 % на строк 60 місяців.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 11 вересня 2012 року за договором застави транспортного засобу № 50005860 він передав у заставу Товариству належний йому автомобіль Volkswagen Amarok, 2011 року, кузов № НОМЕР_1, державний НОМЕР_2.

Позивач зазначав, що відповідач при укладенні договору не надав йому повної та достовірної інформації про кредит та детально не проінформував про умови договору, зокрема, не надав достовірної інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту; у договорі кредиту неналежним чином визначено реальну ціну договору; договір кредиту взагалі містить дискримінаційні і несправедливі умови відносно нього як споживача, що у сукупності має наслідком визнання договору кредиту та застави недійсними в цілому.

Посилаючись на невідповідність умов кредитного договору вимогам цивільного законодавства України та Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просив визнати недійсними кредитний договір № 50005860 від 31 серпня 2012 року та договір застави транспортного засобу № 50005860 від 11 вересня 2012 року укладений між ним та відповідачем та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 реєстровий № 1566, а також стягнути судовий збір в розмірі 974 грн. 40 коп.

-2-

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на відповідність кредитного договору вимогам чинного законодавства.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Додатковим рішенням цього ж суду від 03 січня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судові витрати у розмірі 626 грн. 95 коп.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність його висновків обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заперечуючи проти апеляційної скарги відповідач посилався на необґрунтованість її доводів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд повно, всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку доказам у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1, виходячи із того, що зазначені позивачем обставини не підтверджені належними доказами та не є підставою для визнання недійсними договору кредиту і договору застави.

Крім того, суд першої інстанції правильно встановив відповідність оспорюваного кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (стронами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваних правочин).

Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

-3-

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 14 Постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054, 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 31 серпня 2012 року між позивачем та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір № 50005860 з додатками, за умовами якого ОСОБА_1 отримав у відповідача кредит у сумі 117 226 грн. 08 коп. на придбання транспортного засобу - автомобіля Volkswagen Amarok, 2011 року випуску, зі сплатою за користування кредитом відсоткової ставки у розмірі 8,00 % на строк 60 місяців.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором,11 вересня 2012 року за договором застави транспортного засобу № 50005860 позивач передав у заставу Товариству належний йому автомобіль Volkswagen Amarok, 2011 року, кузов № НОМЕР_1, державний НОМЕР_2.

Сторонами не оспорюється, що кредит виданий та витрачений за цільовим призначенням - на придбання авто.

Згідно графіку погашення кредиту усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в дол. США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування (а.с. 16-19).

За змістом п. 1.3.1. Загальних умов, розмір платежів, що підлягає сплаті позичальником визначаються у еквіваленті іноземної валюті станом на робочий день, що передує виставленню рахунка (а.с.7-14).

Згідно зі ст.. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За правилами ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадку, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом, чи іншим нормативно - правовим актом.

-4-

Виходячи із загальних умов укладеного між сторонами кредитного договору від 31 серпня 2012 року, сторонами досягнуто домовленості щодо істотних умов договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквівалента суми кредиту в доларах США, визначених у графіку погашення кредиту.

Крім того, відповідно до п. 9.5 загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною кредитного договору, підпис позивача підтверджує, що відповідач належним чином ознайомив, зокрема, з інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією, а згідно з п. 9.6 цих умов, що надано позивачу вичерпну інформацію про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та зростання розміру платежів, які необхідно сплачувати, не є підставою для визнання недійсним кредитного договору, оскільки положення чинного законодавства хоча і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті (правова позиція Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14).

В укладеному між сторонами у письмовій формі договорі, який складається з: кредитного договору; графіку погашення кредиту; додаткової угоди; загальних умов кредитування, чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про те, що умови договору є такими, що не суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» є вірним. У зв'язку з тим, доводи апеляційної скарги про те, що умови кредитного договору не відповідають вимогам ст.ст. 11, 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів» не заслуговують на увагу.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що умови договору позивачем виконуються, заборгованості за кредитом він не має.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстав для визнання недійсним кредитного договору немає.

-5-

З огляду на вищенаведене відсутні підстави і для визнання недійсним договору застави транспортного засобу.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Додаткове рішення сторонами не оскаржувалось, тому не було предметом апеляційного перегляду.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 серпня 2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 03 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко