Справа № 471/1308/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2017 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сіваченко Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка заяву ОСОБА_1 про забезпечення позовних вимог по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру.

10 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позовних вимог, мотивуючи її тим, що спірну квартиру АДРЕСА_1 придбано під час перебування в шлюбі з відповідачем та фактично за його особисті кошти. На даний час відповідач, діючи самоправно, позбавила його житла, змінила замки, має всі необхідні документи для відчуження квартири, в той час як він, будучи власником та маючи право користування спірною квартирою, позбавлений можливості користуватись та розпоряджатись нею.

Заявник вказує, що відповідач намагається відчужити спірну квартиру, зокрема, звернулась до державного реєстратора про реєстрацію прав на нерухоме майно. Оскільки спірна квартира зареєстрована за відповідачем, а розірваний шлюб дозволяє їй відчужити квартиру без його згоди, то існує реальна загроза порушення його прав та інтересів, утруднення або унеможливлення виконання судового рішення в подальшому.

Просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_2, до результатів судового розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши виконання вимог ч.2 ст. 151 ЦПК України, суд приходить до такого.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 151 ЦАК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року скеровує суди з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, необхідною умовою застосування заходів забезпечення позову є існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання судового рішення у справі, підтвердженої належними та достовірними доказами.

Як на реальну загрозу утруднення чи унеможливлення виконання майбутнього судового рішення, заявник посилається на те, що розірваний з відповідачем шлюб дозволяє їй відчужити спірну квартиру без його згоди.

Суд вважає таке твердження позивача таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, зокрема, Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про нотаріат» № 4325ХІІ від 02 вересня 1993 року та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року.

Крім того, посилаючись на звернення відповідача до державного реєстратора про реєстрацію прав на нерухоме майно, позивач не вказує на обставини такого звернення та не підтверджує їх належними і достовірними доказами.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що право власності на спірну квартиру зареєстроване за відповідачем, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 14.11.2012 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.12.2016 року, тому суду є незрозумілим посилання позивача на звернення відповідача до державного реєстратора про реєстрацію прав на нерухоме майно.

Згідно абзацу 3 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22 грудня 2006 року, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, суд має виходити із забезпечення збалансованості інтересів як позивача, так і відповідача.

Враховуючи викладене, з урахуванням приписів ст. 152 ЦПК України, позивачем недостатньо обґрунтовано застосування саме такого виду забезпечення позову, як арешт майна.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними і достовірними доказами намагання відповідача відчужити майно, а відтак не доведено існування реальної загрози утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151 153, 209, 210 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 5 (пяти) днів з дня отримання її копії.

Суддя І.В. Явіца