УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

25.07.2016 позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом.

Ухвалою суду від 05.09.2016 позовну заяву було залишено без руху. Так, в порушення імперативних вимог п.п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позивачем не було зазначено змісту позовних вимог, не було викладено обставин, якими позивач обґрунтовувала свої вимоги, а також не було зазначено жодних доказів, що підтверджують кожну обставину. Зокрема, заявляючи вимогу про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем будь-якої інформації щодо того яким саме органом було здійснено реєстрацію даного шлюбу, номер актового запису позивачем не було вказано. Крім того, за для перевірки правильності зазначених позивачем даних та факту реєстрації такого шлюбу, остання повинна була надати суду належним чином завірену копію свідоцтва про укладення шлюбу.

Позивач в тексті позовної заяви зазначала, що від шлюбу з відповідачем в них народилось двоє дітей донька та син, і просила суд стягнути з відповідача аліменти на дитину. Однак, будь-яких доказів на підтвердження факту наявності у позивача та відповідача спільних дітей, зокрема, свідоцтва про їх народження позивачем суду не було надано. В свою чергу позивачу необхідно було визначитись з позовними вимогами в частині того на яку саме дитину (ПІБ, рік народження) вона просить стягнути з відповідача аліменти, а також в якому розмірі (частці, твердій грошовій валюті).

Заявляючи позовні вимоги про розподіл спільно нажитого майна, позивачем не було зазначено та не надано жодного доказу щодо факту наявності такого майна. Тому, позивачу було необхідно надати суду належним чином завірені копії документів, які підтверджують факт існування такого майна (наприклад, договір купівлі продажу, дарування, міни, свідоцтва про приватизацію тощо).

Також, позивачу необхідно було надати суду належним чином завірену копію її паспорта з відміткою про реєстрацію місця проживання, з метою перевірки судом дотримання правил підсудності даної справи.

Відповідно до Закону України "Про судовий збір" із відповідними змінами, за подачу до суду позовних заяв із вимогами про розірвання шлюбу слід сплатити судовий збір за ставками 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 551,20 грн., а про поділ майна при розірванні шлюбу 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак позивачу належало сплатити судовий збір на наступні реквізити

- за сплату судового збору: УДКСУ у Солом'янському районі

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812

Банк отримувача ГУ ДКУ у м. Києві

Код банку отримувача (МФО) 82 00 19

Рахунок отримувача 312 122 067 000 10

Код класифікації доходів бюджету 220 301 01

Призначення платежу Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Солом'янський районний суд міста Києва (назва суду, де розглядається справа), (суду, де розглядається справа) та згідно ч.5 ст.119 ЦПК України надати суду оригінал відповідної квитанції.

Окрім того, відповідно до п.10 ППВССУ "Про застосування судами законодавства про судові витрати", в разі заявлення декількох вимог, позивачу слід сплатити судовий збір за кожну вимогу.

Зважаючи на те, що позивачем заявлено дві вимоги за які відповідно до Закону України «Про судовий збір» повинен бути сплачений судовий збір, то за сплату кожної вимоги слід було представити суду оригінал відповідної квитанції.

Суд акцентував увагу позивача на тому, що зазначити докази слід саме на цій стадії - пред`явлення позову, а вже їх представлення суду - можливе під час розгляду справи в разі відкриття провадження у справі.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову (заяви) в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову (заяви) і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову, заяви) до розгляду.

Право на звернення в суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспрюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України, суд - Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановив ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомив позивача та надав їм строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п?яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Судом чотири рази направлялась вищезазначена ухвала про залишення позову без руху на вказану позивачем адресу для листування (05.09.2016, 01.11.2016, 14.12.2016 та 01.02.2017), проте кожного разу конверти повертались на адресу суду з поміткою «за закінченням терміну зберігання».

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового процесу, яка є його ініціатором, зобов?язана з розумним інтересом цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати свої процесуальні обов?язки.

Суд також враховує розумні строки розгляду справи, зокрема, і в частині вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, передбачені законодавством, які порушуються саме внаслідок неотримання стороною позивача кореспонденції, за вказаною нею самою адресою, та кваліфікує таку поведінку позивача, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, як втрату зацікавленості в розгляді даної позовної заяви та актуальності самого питання для позивача.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вищезазначені судом недоліки, в строк не були усунені, крім того позивач втратив будь-яку цікавість до поданої заяви, а відтак позовна заява вважається неподаною і належить поверненню позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-121 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя - визнати неподаним та повернути позивачу.

Роз'яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення .

Ухвала можу бути оскаржена через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.С. Кицюк