Справа 431/4481/16-ц
Провадження 2-з/431/1/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2017 року Суддя Старобільського районного суду Луганської області Березка О.М., розглянувши заяву ГРІНКЛІФ ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд достроково припинити дію свідоцтва України № 82290 на знак для товарів та послуг повністю, визнати повністю недійсним договір № 27/06/2016 від 27.06.2016 про передачу права власності на знаки для товарів і послуг за Свідоцтвами України №№ 209845, 209846, а також зобовязати Державну службу інтелектуальної власності внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відповідні відомості та опублікувати відповідні зміни в офіційному бюлетені «Промислова власність», мотивуючи свої вимоги наступним.

Позивач стверджує, що він є власником Свідоцтва України № 209845 від 25.03.2016 на знак для товарів і послуг та Свідоцтва України № 209846 від 25.03.2016 на знак для товарів і послуг. 27 червня 2016 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір про передачу права власності на знаки для товарів за свідоцтвами України № 209845 та № 209846, однак, умови вказаного договору не були виконані в частині проведення обовязкової державної реєстрації відповідачем 2 такого роду договорів. 05 вересня 2016 року позивачем була отримана претензія від ОСОБА_1 про порушення його права на знак для товарів та послуг, що зареєстрований за Свідоцтвом України № 82290 від 10.09.2007.

Позивач вважає, що знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 82290 без поважних причин не використовується в Україні ані ОСОБА_1, ані іншими особами під його контролем, а тому дія зазначеного свідоцтва має бути достроково припинена судом повністю.

Крім того, однією з позовних вимог є визнання повністю недійсним договору № 27/06/2016 від 27.06.2016 про передачу права власності на знаки для товарів і послуг за Свідоцтвами України №№ 209845, 209846, що на думку ГРІНКЛІФ ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД порушує його права на обєкти права інтелектуальної власності, а тому має бути визнаний недійсним у судовому порядку.

10 січня 2017 року до Старобільського районного суду надійшла заява ГРІНКЛІФ ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД про забезпечення вказаного позову у даній справі у спосіб заборони Державній службі інтелектуальної власності та відповідачу ОСОБА_1 вчиняти певні дії щодо свідоцтв України №№ 209845, 209846, а також здійснювати офіційну публікацію таких змін до вирішення справи по суті, мотивуючи її тим, що невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести до того, що виникне ситуація, коли необхідно буде залучати або здійснювати заміну сторін у справі, що призведе до затягування розгляду справи.

Сторони в судове засідання не викликалися.

Статтею 151 ЦК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 152 ЦПК України).

Так, метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, а також вчиняти дії, які унеможливлять розгляд справи у терміни, встановлені процесуальним законом. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення, а також розгляд справи у розумні строки.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Згідно з роз»ясненнями наданими у п.п. 1,4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв»язку із застосуванням відповідних заходів.

Заява ГРІНКЛІФ ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД не містить в собі обґрунтування того, що забезпечення позову має бути здійснено саме у такий спосіб, на якому наполягав заявник, обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, або існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Предметом даного спору є дострокове припинення дії свідоцтва України №82290 на знак для товарів і послуг та визнання недійсним договору №27/06/2016 від 27.06.2016 про передачу права власності на знаки для товарів і послуг за Свідоцтвами України №№209845, 209846. Відносини, що виникають у звязку з набуттям і здійсненням прав власності на знаки для товарів і послуг в Україні регулюються Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».

Звертаючись із вимогою про дострокове припинення дії свідоцтва України №82290 на знак для товарів і послуг, яке належить ОСОБА_1 на даний час, а також з вимогою визнання повністю недійсним договір № 27/06/2016 від 27.06.2016 року про передачу права власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України №№ 209845, 209846, позивач не обґрунтував, що забезпечення позову має бути здійснено у спосіб, зазначений в заяві.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.151-153 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ГРІНКЛІФ ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали направити сторонам для відома та виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.М. Березка