Справа № 477/2495/16-ц
Провадження № 2/477/317/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Макаренко О.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на лікування дитини,

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, з урахуванням уточнення, просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування сина - ОСОБА_5 на суму 147748,41 грн., в обґрунтування якої зазначала, що з 21 жовтня 1997 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 03 квітня 2009 року. Вони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти проживають з нею. На підставі рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання їх синів в розмір 800,00 грн. щомісяця, починаючи з 05 березня 2009 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідач з моменту призначення не сплачує аліменти, в зв'язку з чим станом на 01 грудня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 74296,77 грн.

В березні 2016 року сину - ОСОБА_5 був постановлений діагноз Медулобластома ЗЧЯ (пухлина мозку). Позивачка з сином звернулись до Інституту нейрохірургії ім. А.П. Романова. 07 квітня 2016 року дитині була проведена операція з тотального виділення пухлини головного мозку. Направлений в Національний інститут раку з метою дообстеження та лікування. Проходили консультації в ФГБУ Російському НЦ рентгенорадіології проф. Желудкової О.Г. З 28 по 30 серпня 2016 року та у період з 12 по 23 вересня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в онкогематологічному відділенні Миколаївської обласної дитячої лікарні. З 28 вересня по 18 листопада 2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні в гематологічному відділенні Кіровоградської дитячої обласної лікарні.

У дитини визначається порушення функції тазових органів, тетрагелія, голову тримає з підтримкою, самостійно не ходить, не сидить. Його визнано інвалідом дитинства, підгрупа А.

Через хворобу дитини, позивачка позбавлена можливості працювати, відповідач жодної участі у додаткових витратах на лікування сина не приймає. В зв'язку з скрутним матеріальним положенням, позивачка змушена звернутися до суду з цим позовом.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та пояснили про вище викладене. Позивач також зазначила, що окрім сум наданих благодійною організацією та фізичними особами на її картку для допомоги її синові, вона витрачала власні кошти. У разі екстреного надання її синові медичної допомоги вона не мала часу та можливості зібрати докази понесених витрат з його лікування. Її витрати є значно більшими, ніж ті, що зазначені у наданих суду квитанціях.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, пославшись на те, що витрати на лікування сина сторін було надано благодійною організацією. Оскільки позивач самостійно ці витрати не несла, то не має права і на їх компенсацію. Також відповідач зазначав, що, як вказує сама позивач, то вона через хворобу їх сина не працює, а отже не довела саме її витрат у лікуванні. Вказує про те, що одружений, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка має вади зі здоров'ям, а тому не має змоги надавати додаткові витрати на лікування їх сина. Відповідач посилається на те, що також звернувся по допомогу до благодійних організацій та інших осіб, і зібрані благодійні кошти передавав позивачці.

Зі змісту наданих суду письмових доказів судом встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації одружень м. Миколаєва, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 жовтня 1997 року, про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану про укладення шлюбу було здійснено актовий запис за №1201 (а.с.5).

Шлюб був розірваний 03.04.2009 р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, актовий запис № 44 (а.с. 7).

Сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 8), та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 (а.с. 9).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва з відповідача стягнуто аліменти на утримання його синів, станом на 01.12.2016 року зі сплати яких існує заборгованість в розмірі 74296,77 грн. (а.с. 12-13).

За даними наданих медичних документів підтверджено пояснення позивача про захворювання їх з відповідачем сина ОСОБА_5 та проведенням оперативного лікування з видалення пухлини мозку (а.с. 14-20), а також проходження консультацій та післяопераційної терапії.

Також позивачем надано докази щодо призначеного лікування (а.с. 24-35) та докази щодо витрат на придбання ліків та медичних обстежень ОСОБА_5 в межах заявлених позовних вимог на суму 147748,41 грн. (а.с. 36-85, 99-101).

Частиною 1 статті 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, брати участь у додаткових витратах зобов'язані обидва з батьків, незалежно від того з ким з них проживає дитина, оскільки Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав й обов'язків батьків.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року увагу судів звернуто на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати.

Згідно Положення про лікарсько-консультативну комісію, критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013р. №917, підставою для встановлення дитині категорії «дитина-інвалід підгрупи А» є виключно висока міра втрати здоров'я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування.

Судом встановлено, що дитина сторін - ОСОБА_5 самостійно не сидить, не ходить, не розмовляє, не контролює свої фізіологічні потреби тощо, тобто залежить від постійного стороннього догляду, який надає позивачка, у звязку з чим не працює, та як вказує ОСОБА_1, не має іншого доходу.

Зі змісту наданих стороною відповідача письмових доказів, за рахунок благодійної організації - Дитячого благодійного фонду «З'єднання сердець» на лікування ОСОБА_5 було передано благодійну допомогу в сумі 10 497 грн., за рахунок приватних осіб - 153 837, 45 грн., а також надані відповідачем, що зібрані ним також за рахунок благодійництва - 18 850 грн., тобто всього 183 184,45 грн.

Позивач проти отримання цих сум благодійної допомоги на лікування їх сина не заперечувала.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про благодійну діяльність та благодійні організації" набувач благодійної допомоги одержала допомогу від благодійників саме для сприяння законним інтересам хворої дитини, а не для інших цілей, тому кошти, витрачені на лікування сина сторін за рахунок благодійних внесків не можуть бути включені до фактичних витрат безпосередньо позивача.

Як вказує позивач, її витрати з лікування сина є значно більшими, але надати докази з цього приводу вона позбавлена можливості.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням положень цивільного процесуального закону щодо обов'язку позивача з доведення саме її фактичних додаткових витрат, пов'язаних із лікуванням їх з відповідачем сина ОСОБА_5, враховуючи надані докази щодо передання на лікування ОСОБА_5 благодійних коштів в розмірі більшому, ніж надані позивачкою докази з цих витрат, вимоги закону щодо певних засобів доказування, тобто посилання позивачки на більший розмір цих витрат без надання відповідних доказів не можуть бути підставою для задоволення позову.

Враховуючи наведене вимоги ОСОБА_1 не можуть бути визнанні обґрунтованими та у задоволенні її позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 57, 60, 209, 213, 215, 218, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на лікування дитини -відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської через Жовтневий районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 14 березня 2017 року.

Суддя Л.М. Семенова