Справа №339/44/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2017 року м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Головенко О. С.

секретаря Бойко Н.З.

з участю: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять визнати за ними право власності по 1/2 частці будинковолодіння по вул. Б.Хмельницького,13 в с.Тисів Болехівської міської ради, як спадкове майно за заповітом після смерті ОСОБА_4

Позовні вимоги обгрунтовують тим, що на час смерті спадкодавця і по даний час вони проживають у даному будинковолодінню та вважаються такими, що прийняли спадщину. Але коли звернулися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину, то отримли відмову через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння.

В судовому засіданні позивачі підтримали вимоги позовної заяви та вказували, що вказане будинковолодіння спадкодавець ОСОБА_4 отримав у спадщину після смерті своїх батьків.

Відповідач ОСОБА_3, дружина померлого ОСОБА_4, позовні вимоги визнала та вказала, що спадкове майно у вигляді будинковолодіння є особистою власністю померлого, яке він успадкував після смерті своїх батьків і на вказане майно вона не претендує.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи предметом даного спору є будинковолодіння по по вул. Б.Хмельницького,13 в с.Тисів, правовстановлюючі документи на який ніким не виготовлялися, що підтверджується довідкою ОБТІ.

З технічного паспорту на вказаний житловий будинок вбачається, що такий був збудований у 1960 році .

Як ствердили сторони, вказане будинковолодіння збудували батьки померлого -ОСОБА_5 та ОСОБА_6, та яке він успадкував після їх смерті.(а.с.13).

А згідно записів погосподарських книг Тисівської сільської ради цей будинок облікувався саме за ОСОБА_4, який проживала в ньому разом з позивачами та відповідачем. (а.с.10).

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закон управа на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Таким чином, оскільки спірний будинок було збудовано до 01.07.2004 року, то державна реєстрації прав на нього не була обов'язковою, а відтак виникнення права власності на нього не залежить від державної реєстрації.

Відповідно до законодавства, яке діяло до 01.07.2004 року, до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, зважаючи на те, що спірний житловий будинок збудовано у 1960 році і в записах по господарської книги він рахується за ОСОБА_4, то суд визнав, що він і був власником даного будинку і після його смерті, яка настала 30.04.2015року, такий входить до складу спадкового майна.

Встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом, оскільки за життя ОСОБА_4 склав заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Тисівської сільської ради за яким заповів все своє майно в рівних частках позивачам: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( а.с.8). Як зазначено в ст.1216 ЦК УКраїни спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи , яка померла (спадкодавця) до іншої особи (спадкоємця).

Згідно з положеннями частин 1,2 ст.1220, ч.1 ст.1222, ч.3 ст.1223 ЦК УКраїни спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття cпадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами 1,3 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч.1 ст.1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 Кодексу він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст. 1270 ЦК строк.

Встановлено, що на час смерті ОСОБА_4 з ним були зареєстровані на проживання та проживали в одному ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2, позивачі, та відповідач - дружина померлого ОСОБА_3, що підтверджено довідкою Тисівської сільської ради на а.с.10.

Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини (п.19,25 Постанови Пленуму ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ від 30.05.2008 N 7 " Про судову практику у справах про спадкування ".)

Як визнав суд, відповідач протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, зокрема, 13 жовтня 2015року подала заяву до нотаріуса про відмову від спадщини, вказуючи , що спадкове майно є особистою власністю її чоловіка (а.с.11).

В той же час, позивачі, будучи спадкоємцями за заповітом, прийняли спадщину , оскільки проживали на час смерті із спадкодавцем, від спадщини не відмовлялися, подавши заяву до нотаріальної контори про її прийняття.

Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їм відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів у спадкодавця (а.с.12,13).

Стосовно відсутності відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії колегія суд констатує наступне.

Нотаріальна діяльність є специфічна правова форма діяльності, сутність якої полягає в тому, що в її рамках здійснюється застосування правових норм шляхом реалізації нотаріатом юрисдикційних повноважень у безспірних справах пов'язаних із цивільними правовідносинами.

Відсутність належного правовстановлюючого документу засвідчує про те, що дана справа не може тлумачитись як безспірна, а отже до даних правовідносин не може бути застосована нотаріальна форма охорони та захисту прав і законних інтересів позивача шляхом вчинення нотаріальних дій.

Отже, позивачі, будучи спадкоємцям за заповітом вважаються такими, що прийняли спадщину у вигляді будинковолодіння після смерті матері ОСОБА_4 і вона належить їм з часу її відкриття.

З технічного паспорту вбачається, що дане будинковолодіння складається із із житлового будинку "А", літньої кухні "Б", стайні "В, Г", стодоли "Д", навісу, вбиральні, криниці , воріт, огорожі.

На підставі наведеного, ст. 1220-1223, 1268, 1269, 1270, 1273 ЦК, керуючись ст. 214,215 ЦПК суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кожним право власності по 1/2 частині будинковолодіння №13 вулиця Б.Хмельницького в с.Тисів Болехівської міської ради Івано-Франківської області, яке складається із житлового будинку "А", літньої кухні "Б", стайні "В, Г", стодоли "Д", навісу, вбиральні, криниці , воріт, огорожі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд.

Якщо особи, які брали участь в справі, не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, то вони можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Головенко О.С.