АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_1 в якому, з уточненнями, просили стягнути матеріальну шкоду у розмірі 10 282 грн. та понесені витрати по складанню висновку-оцінки, а також моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. на користь ОСОБА_4

Свої вимоги обґрунтовували тим, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

10.07.2015 р. сталося залиття їх квартири з вини відповідача, внаслідок чого стіна однієї з житлових кімнат , частина стелі у кімнаті зі сторони ванної кімнати та частина стелі і стіна ванної кімнати були залиті водою та потребують ремонту.

Справа № 754/14302/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/353/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Мальченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивачів матеріальну шкоду у розмірі 10 282 грн., 1 000 грн. вартості експертної оцінки шкоди та судові витрати у розмірі 487,2 грн. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. та судові витрати у розмірі 487,2 грн.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповноту та неправильність з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт, послалася на те, що суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи, зокрема, не врахував, те, що акт про залиття не є вірним, оскільки залиття квартири позивачів сталося не з її вини, а у зв'язку із тим, що в будинок затікає дощова вода через поганий технічний стан даху будинку.

Не вірним, на думку апелянта, є і наданий позивачами висновок експертної оцінки, оскільки з нього не вбачається, що мова йде саме про залиття на яке посилаються позивачі.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу, на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України, у відсутності не з'явившихся осіб.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 липня 2015 р. сталося залиття квартири АДРЕСА_2, власниками якої є позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до затвердженого начальником ЖЕК-316 Акту про залиття, причиною залиття квартири АДРЕСА_2 було халатне відношення мешканців квартири № НОМЕР_1, що спричинило витікання гарячої(холодної) води з крану ванної кімнати протягом тривалого часу через панелі перекриття у житлову кімнату та ванну квартири № НОМЕР_2 (а.с. 6).

23.07.2015 р. позивачі звернулись до відповідача з письмовою претензією, в якій просили мирним шляхом вирішити питання про відшкодування заподіяних внаслідок залиття збитків та моральної шкоди (а.с.12 ).

Даних про реакцію на вказану претензію з боку відповідача, матеріали справи не містять.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, правильно визначився із виниклими правовідносинами сторін, вірно оцінив наявні в матеріалах справи докази та ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами надані достатні докази на підтвердження факту заподіяння їм матеріальної шкоди, в наслідок залиття квартири, з вини відповідача.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував, те, що акт про залиття не є вірним, оскільки залиття квартири позивачів сталося не з її вини, а у зв'язку із тим, що в будинок затікає дощова вода через поганий технічний стан даху будинку.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту та тягар доказування лежить саме на сторонах спору.

Відповідно до положень ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Так при зверненні з позовом, позивачами був наданий суду затверджений начальником ЖЕК-316 Акт про залиття від 14.07.2015 р., відповідно до якого залиття трапилося на системі гарячого ( холодного) водопостачання і причиною залиття квартири АДРЕСА_2 стало саме халатне відношення мешканців квартири № НОМЕР_1, що спричинило витікання гарячої(холодної) води з крану ванної кімнати протягом тривалого часу через панелі перекриття у житлову кімнату та ванну квартири № НОМЕР_2.

Даний акт є чинним, ніким не оспорений та не визнаний, у встановленому законом порядку, недійсним.

В судовому засіданні стороною відповідача було надано суду акт від 28 грудня 2016 р. згідно з яким встановлено: що квартира АДРЕСА_3 розташована на 15-му поверсі 12/15/16-ти поверхового будинку серії - АППС. Встановлено, що затікання спостерігається над коридором, в кімнатах та над кухнею. При детальному обстеженні було виявлено, що покрівля потребує поточного ремонту.

Також було надано лист Київської міської державної адміністрації від 21.02.2017 р. щодо звернень відповідача до Київської міської державної адміністрації з приводу ремонту покрівлі і відповідь Центральної геофізичної обсерваторії від 24.02.2017 р. з наданням даних опадів з 9 по 14 липня 2015 р.

Однак наданими документами вина відповідача у заподіянні шкоди позивачам не спростовується, оскільки актом про залиття від 14 липня 2015 р. встановлена причина залиття - витікання гарячої (холодної ) води протягом тривалого часу через панелі перекриття у житлову кімнату та ванну квартири № НОМЕР_2.

А за даними Центральної геофізичної обсерваторії від 24.02.2017 р. 10 липня 2015 р. опадів не було. Злива почалась з 11 липня 2017 р. А актом про залиття встановлено, що залиття квартири відповідачів сталося 10 липня 2015 р.

Твердження апелянта про те, що залиття квартири позивачів сталося у зв'язку із проблемною покрівлею, яка потребує ремонту, жодними доказами не підтверджено та є припущенням відповідача, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Не заслуговують на увагу колегії суддів і доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не правильно взяв до уваги наданий позивачами висновок експертної оцінки, виходячи з наступного.

Так, матеріали справи містять висновок про вартість проведення відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_4 після її залиття, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Агентство Експертної Оцінки» 19 січня 2016 р., відповідно до якого вартість відновлювального ремонту зазначеної квартири становить 10 282 грн. (а.с. 56-99).

ТОВ «Агентство Експертної Оцінки», яке проводило оцінку, має Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №16435/14, виданий Фондом Державного Майна України 14 травня 2014 року. Оцінювач ОСОБА_9, який безпосередньо проводив оцінку, має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, видане Фондом Державного Майна України Міжнародним інститутом бізнесу №5045 від 149 травня 2007 року та посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача №5111-ПК, видане 24 січня 2015 року (а.с.98-99).

Представникам апелянта було роз'яснено їх право на проведення судово-технічної експертизи, але своїм право вони не скористались.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав за яких суд першої інстанції повинен був поставити під сумнів вказаний висновок.

Стороною ж відповідача судам не було надано доказів на підтвердження іншого розміру збитків.

Безпідставними є і посилання апелянта на те, що не підтверджено, що вказаний висновок стосується саме залиття, яке сталося в квартирі позивачів 10 липня 2015 року, оскільки як вбачається із вступної частини висновку, при його складанні був використаний, в тому числі, і акт про залиття від 14.07.2015р. (а.с.60, 90).

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції в будь якій його частині, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді