Номер провадження: 22-ц/785/1650/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі: головуючого судді Сидоренко І.П., суддів Станкевича В.А., Цюри Т.В., при секретарі Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2012р. по справі за позовом ОСОБА_3, правонаступником якої є ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, -

встановила:

21 червня 2012р. ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем за заповітом після померлої 18 жовтня 2010р. своєї матері ОСОБА_6 У звязку з цим ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності на спадкове майно в розмірі 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 (Іцхака Рабіна) у м. Одесі, оскільки нотаріус відмовила видати свідоцтво про право на спадщину з тих підстав, що в свідоцтві про право власності на вказану квартиру не були зазначені частки, які належать усім власникам квартири.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2012р., та ухвалами суду від 03 грудня 2012р. і від 19 квітня 2013р. про виправлення описок, позов ОСОБА_3 було задоволено (а.с.26, 29, 32).

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/6 частин квартири № 76, розташованої по вулиці Іцхака Рабіна, будинок №13 у м. Одесі.

Визначено порядок виконання рішення суду згідно з яким, у разі набрання ним законної сили воно є підставою для реєстрації за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_3, посилаючись на те, що судом при ухваленні рішення на користь ОСОБА_3 не було враховано її право на обовязкову долю, відносно чого вона своєчасно подала заяву до нотаріальної контори, про що було відомо позивачці ОСОБА_3 (а.с.35-38).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2015р. до участі у справі було залучено ОСОБА_4 у якості правонаступника померлої 21 травня 2013р. позивачки ОСОБА_3 (а.с.33, 129-130).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2015р. було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2012р. було скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_3, правонаступником якої є ОСОБА_4 (а.с.131-134).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 23 березня 2016р. було скасовано рішення апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2015р. з направленням справи на новий апеляційній розгляд (а.с.165-166).

В судовому засіданні апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу, і просила визнати за нею частку у вигляді обовязкової долі після померлої 18 жовтня 2010р. мати ОСОБА_6, а також визнати частки на спадкове майно у вигляді спірної квартири за ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_2, її представника, які підтримали апеляційну скаргу, представника ОСОБА_4, адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4, які просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, та адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_5, який вважав, що апеляційну скаргу слід задовольнити, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 12 серпня 1993р. ОСОБА_6, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: м. Одеса, вулиця Якіра (нині вулиця Іцхака Рабіна) АДРЕСА_2 (а.с.5).

13 січня 2006р. власник ОСОБА_10 помер, що підтверджується записом в Книзі реєстрації смертей 14 січня 2006р. та зроблено відповідний актовий запис за № 533, і Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеса було видано свідоцтво про його смерть (а.с.6).

13 серпня 2009р. власник ОСОБА_9 помер, про що в Книзі реєстрації смертей 15 серпня 2009р. було зроблено відповідний актовий запис за № 4435, і Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було видано свідоцтво про його смерть (а.с.8).

18 жовтня 2010р. померла власник ОСОБА_6, про що в Книзі реєстрації смертей 19 жовтня 2010р. було зроблено відповідний актовий запис за № 2156, і Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було видано свідоцтво про її смерть (а.с.9).

За час життя 19 серпня 1997р. ОСОБА_6 склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 та зареєстрований в реєстрі за №3-3436, згідно з яким на випадок своєї смерті вона заповіла ОСОБА_3 належну їй частину ізольованої квартири за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.103).

Спадкоємець ОСОБА_3 своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої 18 жовтня 2010р. ОСОБА_6 (а.с.100-101).

Однак, листом державного нотаріуса Сьомої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва з тих підстав, що у свідоцтві про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 12 серпня 1993р. не зазначені частки, які належать кожному із співвласників (а.с.16).

Суд першої інстанції визначаючи обсяг спадщини, що викрилася до спадкування, вірно виходив з того, що згідно з ч.2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснювалася в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22 грудня 1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою частки визначаються рівними.

Тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що за свідоцтвом про право власності на житло № 17188 від 12 серпня 1993р., виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, власникам ОСОБА_6, ОСОБА_9, і ОСОБА_10 належало по 1/3 частки квартири АДРЕСА_4 (колішня вулиця Якіра) в м. Одесі.

Також судом першої інстанції було вірно визначено, що спадкоємцями за законом після померлого ОСОБА_10 є його син ОСОБА_5, як спадкоємець першої черги, та матір ОСОБА_6, також, як спадкоємець першої черги, та частки між спадкоємцями після смерті ОСОБА_10 складають по 1/6 частини спадкового майна.

ОСОБА_5 є сином ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом по народження серія І ЖД № 059992, актовий запис № 365 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Малиновської районної Ради народних депутатів м. Одеси (а.с.7).

Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_9 є його дружина ОСОБА_6.

Тому судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що після смерті ОСОБА_6, відкрилася спадщина у вигляді 5/6 частки квартири № 76, що розташована по вул. Іцхака Рабіна, будинок № 13 у місті Одесі, яку вона заповідала позивачці ОСОБА_3.

В судовому засіданні апеляційної інстанції сторони також визнали та не заперечували, що після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина у вигляді 5/6 частки квартири, а 1/6 частини вказаної квартири належить спадкоємцю ОСОБА_5

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтями 1233, 1236 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, а заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Суд першої інстанції задовольнив позов ОСОБА_3, та визнав за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/6 частин квартири № 76, розташованої по вулиці Іцхака Рабіна, будинок №13 у м. Одесі, не врахував право ОСОБА_2 на обовязкову частку у цій квартирі, відповідно до ст. 1241 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини вона відповідно до чинного на той час Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», була людиною пенсійного віку, оскільки 22 березня 2010р. їй виповнилося 55 років, а спадкодавець ОСОБА_6 померла 18 жовтня 2010р.

В період розгляду вказаної справи в апеляційній інстанції 22 травня 2013р. померла позивачка ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2015р. було залучено до участі у справі в якості правонаступника після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_4 (а.с.129-130).

Скасувавши рішення апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2015р. про відмову у задоволені позову ОСОБА_3, правонаступником якої є ОСОБА_4, з направленням справи на новий апеляційній розгляд, судом касаційної інстанції було звернуто увагу на те, що всупереч встановленим обставинам у справі, апеляційний суд ухвалив рішення про відмову у позові у повному обсязі, чим фактично сам усунувся від вирішення спору по суті та визначення частки позивача у спадковому майні з урахуванням обовязкової частки у спадщині відповідача ОСОБА_2 (а.с.165-166).

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України повнолітні непрацездатні діти спадкодавця спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Сторони не заперечували, що померлої 18 жовтня 2010р. ОСОБА_6 належало 5/6 частин квартири АДРЕСА_5, а відповідачу ОСОБА_5 належить 1/6 частина вказаної квартири.

Позивачка ОСОБА_3 і відповідачка ОСОБА_12 є рідними сестрами, а ОСОБА_6 є їх мати, що підтверджується відповідними документами та не заперечувалося сторонами.

У випадку відсутності заповіту, якій ОСОБА_6 залишила 19 серпня 1997р. на імя ОСОБА_3, спадкоємці ОСОБА_3 і ОСОБА_2 отримали б в рівних частках, а саме по 5/12 частин від належних ОСОБА_6 5/6 частин квартири.

Але з урахуванням вимог закону, встановлених обставин по справі, з урахуванням права ОСОБА_2 на обовязкову частку після спадкодавця ОСОБА_6, якій належала 5/6 частин квартири АДРЕСА_5, а відповідачу ОСОБА_5 належить 1/6 частина вказаної квартири, судова колегія, вважає, що суду першої інстанції слід було визнати за ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування за заповітом після померлої 18 жовтня 2010р. ОСОБА_6 на 15/24 частин квартири АДРЕСА_5. В той час, як обовязкова частка ОСОБА_2 складає 5/24 частин вказаної квартири (15/24+5/24+1/6=1).

На підставі викладеного судова колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2012р. скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3, правонаступником якої є ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_4, яка є правонаступником та спадкоємцем померлої 21 травня 2013 року ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої 18 жовтня 2010р. ОСОБА_6 на 15/24 частин квартири АДРЕСА_5.

Судова колегія не приймає до уваги прохання ОСОБА_2 і її представника щодо визнання за усіма сторонами відповідних часток на квартиру, оскільки ОСОБА_2 не зверталася до суду першої інстанції з такими вимогами, а відповідачу ОСОБА_5 належить право на спадкування майна після померлого 13 січня 2006р. батька ОСОБА_10, а ні після померлої 18 жовтня 2010р. ОСОБА_6

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що представником ОСОБА_2 не вірно зроблений розрахунок часток між спадкоємцями, оскільки судом чітко встановлено, що ОСОБА_6 на день смерті належало 5/6 частин, з урахуванням 1/3 частини та з урахуванням того, що вона фактично прийняла спадщину після померлого 13 серпня 2009р. чоловіка ОСОБА_9 і 1/6 частину після померлого 13 січня 2006р. сина ОСОБА_10

Судова колегія розяснює, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не позбавлені можливості звернутися до суду з відповідними позовами про визнання за ними права на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2012р. скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3, правонаступником якої є ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4, яка є правонаступником та спадкоємцем померлої 21 травня 2013 року ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої 18 жовтня 2010 року ОСОБА_6 на 15/24 частин квартири АДРЕСА_5.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П.Сидоренко

Судді В.А. Станкевич

ОСОБА_13