Справа № 713/157/17
Провадження №2/713/169/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2017 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кибич І.А., з участю секретаря Головач О.Д., за участю представників позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вижниця в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про вселення в житловий будинок; зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про виселення з житлового будинку, без надання іншого жилого приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, звернувся в суд з позовом про вселення в житловий будинок до відповідача ОСОБА_4

В позові зазначив, що у 1996 році придбав незавершений будівництвом житловий будинок, з господарськими будівлями і спорудами, який розташований у м.Вижниця по вул.Винниченка, 2, Чернівецької області та в якому проживав до 15 серпня 2016 року. У 2013 році житловий будинок було здано в експлуатацію та 28.03.2013 року отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Також є власником земельної ділянки площею 0,0653 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за тією ж адресою. 26.06.2013 року він подарував житловий будинок з присадибною ділянкою, які розташовані у м.Вижниця по вул.Винниченка, 2, Чернівецької області своєму сину ОСОБА_4, з домовленістю, що він надалі буде проживати у житловому будинку і користуватись земельною ділянкою.

Зазначив, що подарувавши у 2013 році своє нерухоме майно сину, він залишився проживати у своєму житловому будинку разом з сином, продовжив користуватись житловими, господарськими, побутовими кімнатами, будівлями та спорудами, а також присадибною земельною ділянкою, всі його речі залишались у будинку. Вони разом з ОСОБА_4 проживали однією сімєю, спільно вели господарство, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, його умови проживання після укладення договору дарування не зазнали змін.

21.04.2015 року його було мобілізовано до ВМС ЗС України, де він до 22.07.2016 року проходив службу і брав участь в АТО, перебуваючи на службі отримував заробітну плату, яку складав. За час наданої відпустки з АТО докопував і підмуровував криницю, придбав газоблок (16 м.куб). У липні 2016 року він був демобілізований з лав ВМС ЗС України, звідки одразу повернувся до свого постійного місця проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, при цьому, за кошти, які він склав за час служби, відразу придбав будівельні матеріали, для здійснення будівельних робіт за її місцем проживання. З вказаних будівельних матеріалів за згодою ОСОБА_4 ним було забито фундамент та зведено перший поверх будівлі, площею 9мх8м (літня кухня, гараж, сарай), залито перекриття між першим та другим поверхами. Також він встановив тротуарну плитку обємом 20,00 м3, збудовано камяну огорожу, замінено верх на криниці, виконано інші будівельні роботи.

Зазначив, що 15.08.2016 року його син ОСОБА_4 побив його, внаслідок чого він потрапив до лікарні з діагнозом: «Забій поясничної ділянки зліва». У період з 15.08.2016 року по 25.08.2016 року він знаходився на стаціонарному лікуванні у Вижницькій ЦРЛ, а 21.08.2016 року пішов до будинку, щоб взяти необхідні йому в лікарні речі, однак син його не впустив до будинку, а пізніше його матір ОСОБА_3 повідомила, що ОСОБА_4 виносить його речі з будинку. Він звертався з скаргами до Вижницької міської ради, Вижницького відділення поліції на неправомірні дії ОСОБА_4, однак безрезультатно.

Просить вселити, його в житловий будинок, який розташований в м.Вижниця по вул.Винниченка, 2, Чернівецької області та стягнути судові витрати.

Позивач ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом про виселення із житлового будинку, без надання іншого жилого приміщення до ОСОБА_1

В зустрічному позові зазначив, що на підставі договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки від 26.06.2013 року є власником житлового будинку №2 по вул.Винниченка у м.Вижниця, Чернівецької області. У житловому будинку крім нього зареєстрована його дружина ОСОБА_6 та батько ОСОБА_1, з яким він не може проживати у одному житловому будинку, оскільки останній зловживає спиртними напоями, часто влаштовує сварки та бійки, принижує його разом з дружиною перед сусідами та родичами.

Він неодноразово звертався з скаргами на дії ОСОБА_1 до поліції та голови Вижницької міської ради, пропонував батьку добровільно виселитись із будинку, однак останній на його прохання та заходи співробітників поліції не реагує. 15.08.2016 року після чергової сварки, ОСОБА_1 добровільно пішов з будинку до своєї матері ОСОБА_3, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак, батько продовжує у стані алкогольного спяніння приходити до його будинку, без перешкод заходить у свою кімнату, 09.02.2017 року забрав телевізор.

Вважає, що є наявні обставини, з якими повязується виселення особи, яка проживає із власником жилого приміщення, систематичне порушення правил співжиття, робить неможливим проживання разом з ОСОБА_1

Просить виселити ОСОБА_1 із житлового будинку, що знаходиться за адресою м.Вижниця по вул.Винниченка, 2, Чернівецької області, без надання іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_2, ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали, посилались на обставини викладені в позовній заяві, просили задовольнити. Зустрічний позов не визнали, вважали його необґрунтованим та безпідставним, просили відмовити.

В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, зазначив, що останній зловживає спиртними напоями, постійно принижує його та його дружину, спільне проживання через поведінку ОСОБА_1 не можливе. Просив відмовити в задоволенні первісного позову. Зустрічний позов підтримав, посилався на обставини викладені в позові, просив задовольнити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Зустрічний позов ОСОБА_4 підтримав, просив задовольнити.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що разом з ОСОБА_1 перебував у зоні АТО, знає його як хорошого друга, гарну людину. Йому відомо, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_9 перебували у хороших відносинах. У серпні 2016 року дізнався, що ОСОБА_4 побив свого батька ОСОБА_1, внаслідок чого останній перебуває у лікарні.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що ОСОБА_4 дуже погано відносився до бабусі ОСОБА_3, постійно ображав її, побив свого батька ОСОБА_1 У них постійно відбувались конфлікти у сімї.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що 22.08.2017 року дізналась про те, що ОСОБА_1 перебуває у лікарні, відвідала його, останній повідомив, що його побив син ОСОБА_4, якому ОСОБА_1 подарував житловий будинок. Зазначила, що ОСОБА_4 постійно ображав свого батька та бабусю.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що у серпні 2016 року відвідувала ОСОБА_1 у лікарні, через конфлікт з сином ОСОБА_4, який постійно ображав свого батька, який подарував йому житловий будинок, який розташований в м.Вижниця по вул.Винниченка, 2 та бабусю ОСОБА_3

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 разом проживали у житловому будинку, який розташований в м.Вижниця по вул.Винниченка, 2, Чернівецької області, конфліктів не було. На даний час ОСОБА_1 проживає у матері ОСОБА_3, остання у серпні 2016 року повідомила йому, що ОСОБА_1 в лікарні, через конфлікт з сином ОСОБА_4

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що є другом ОСОБА_1 Йому відомо, що ОСОБА_1 часто зловживав спиртними напоями та бив сина ОСОБА_4, постійно були сварки між ними та погрози із сторони батька до ОСОБА_4

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що ОСОБА_1 хороша людина, однак коли випє, то постійно вчиняє сварки та скандали з сином ОСОБА_4 На даний час ОСОБА_1 проживає у своєї матері. Був очевидцем бійки між ОСОБА_4Ю, та ОСОБА_1, під час якої ОСОБА_1 наніс першим удар ОСОБА_4

Суд, заслухавши позивача, представників позивача, відповідача та його представника, свідків, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу будинку, посвідченого 12.02.1998 року приватним нотаріусом ОСОБА_16 ОСОБА_1 купив у ОСОБА_17 незакінчений будівництвом жилий будинок готовністю 52,00 %, що знаходиться в м.Вижниця по вул.Винниченка, 2, що підтверджується копією договору.

25 червня 2013 року позивач ОСОБА_1 подарував відповідачу ОСОБА_4 належний йому на праві власності житловий будинок, який розташований в м.Вижниця по вул.В.Винниченка, 2, Чернівецької області, позначений в плані під літ.А, загальною площею 88,80 кв.м., в тому числі житловою площею 33,00 кв.м., з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується копією договору дарування ОСОБА_15 BTЕ №300935, посвідченого 26.06.2013 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу ОСОБА_16, зареєстрованого в реєстрі №654.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5399416 від 26.06.2013 року вбачається, що 26.06.2013 року, ОСОБА_4 зареєстрував право власності на житловий будинок, який розташований в м.Вижниця по вул.Винниченка, 2, Чернівецької області на земельній ділянці площею 0,0653 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:0450.

З договору дарування земельної ділянки ОСОБА_15 ВТЕ №300936, посвідченого 26.05.2013 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу ОСОБА_16 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_4 прийняв у дар земельну ділянку, що розташована в м.Вижниця по вул.Винниченка, 2, Чернівецької області, площею 0,0653 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:0450.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5399480 від 26.06.2013 року вбачається, що 26.06.2013 року, ОСОБА_4 зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 0,0653 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:0450.

З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання №02-16/821 від 28.11.2016 року вбачається, що комісією в складі секретаря міської ради ОСОБА_18, депутата міської ради ОСОБА_19, спеціаліста міської ради ОСОБА_20 провели обстеження матеріальних умов життя ОСОБА_1 При обстеженні виявлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4, на даний час не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості, брав участь в АТО. Разом з ним в будинку №2 по вул.Винниченка зареєстровані син ОСОБА_4 Одночасно виявлено, що ОСОБА_1 за місцем реєстрації в даний час не проживає, проживає без реєстрації у своєї матері ОСОБА_3 в м.Вижниця по вул.І.Мазепи, 17-А/16.

З акту обстеження матеріально-побутових умов життя ОСОБА_1 №02-16/164 від 22.02.2017 року вбачається, що при обстеженні виявлено, що ОСОБА_1 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4. При обстеженні виявлено, що в будинку знаходяться речі домашнього вживання ОСОБА_1, але доступу до приміщення будинку він немає, так як ключі знаходяться тільки в його сина ОСОБА_4 На підставі усних звернень ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_4 до Вижницької міської ради з обома проводилась співбесіда.

З характеристики Вижницької міської ради відносно ОСОБА_1 №02-18/183 від 22.02.2017 року вбачається, що за час проживання в м.Вижниця скарг у виконком міської ради не поступало. ОСОБА_1 брав безпосередньо участь в зоні АТО, в даний час не працює.

Судом також встановлено, що 15.08.2016 року на підставі заяви ОСОБА_1 внесено відомості до ЄРДР за №0000447 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.1 КК України, згідно фабули: 15 серпня 2016 року о 22-35 год. повідомив черговий лікар Вижницької ЦРЛ, Кудрик про те, що госпіталізований ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 з діагнозом: забій лівої поясничної ділянки, забій нирки, який пояснив, що по місцю проживання побив син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, житель м.Вижниця, що підтверджується копією витягу. Згідно висновку експерта №147 від 05.10.2016 року вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходився на стацлікуванні у КУ Вижницькій ЦРЛ з 15.08.2016 року по 25.08.2016 року з діагнозом: забій поясничної ділянки зліва. При проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_1 скаржився на біль в поясниці зліва, який посилюється при рухах, загальну слабість. Обєктивних ознак тілесних ушкоджень не виявлено, що підтверджується його копією.

Постановою слідчого СВ Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області від 23.11.2016 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000447 від 16.08.2016 року закрито, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст..125 ч.1 КК України, що підтверджується копією постанови.

Статтею 41 ч.4 Конституції України, статтею 321 ч.1 ЦК України передбачена непорушність права власності, в т.ч. те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше,як на підставі закону і за рішенням суду.

Частинами ч.1, 4 ст.156 Житлового Кодексу визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина, діти, батьки. Членами сім'ї наймача можуть бути визнані інші особи, якщо вони постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст.9 ч.ч.3, 4, ст.157 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, а виселення колишнього члена сімї власника провадиться у судовому порядку.

Приписами частини першої статті 1 Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з'ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих у справі доказів, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є власником житлового будинку, який розташований в м.Вижниця, вул.Винниченка, 2, Вижницького району Чернівецької області, позивач ОСОБА_1 є його батьком, зареєстрований в спірному житловому будинку та відповідно до положень ст.156 ЖК України має право користуватися житловим будинком, який розташований в м.Вижниця, вул.Винниченка, 2, Вижницького району Чернівецької області, так як він проживав там за згодою власника ОСОБА_4, має право проживати в житловому будинку, як член сімї власника помешкання, а тому вимоги позивача ОСОБА_1 про вселення в житловий будинок, який розташований в м.Вижниця, вул.Винниченка, 2, Вижницького району Чернівецької області, ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 необхідно стягнути на користь позивача ОСОБА_1 понесені судові витрати, судовий збір в сумі 640,00 грн.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_4 про виселення з житлового будинку, без надання іншого жилого приміщення, судом встановлено наступне.

Відповідно до вимог ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

Стаття 109 ЖК України передбачає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім"ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Пленум Верховного суду України в п.17 постанови №2 від 12 квітня 1985р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснив, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сімя на підставі ст.116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ЦПК України, про допустимість засобів доказування факт застосування таких заходів запобігання має підтверджуватися відповідними доказами.

Таким чином законодавством встановлений чіткий порядок для виселення інших осіб, які проживають разом з власниками житла.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 неодноразово звертався до органів поліції із заявами на дії свого батька ОСОБА_1, що підтверджується відповіддю начальника поліції №5906/123/48/01/16 від 12.09.2016 року, висновками про результати розгляду звернення ОСОБА_4 у відповідності вимог ЗУ «Про звернення громадян» від 25.07.2016 року, від 18.08.2016 року, від 25.08.2016 року.

На думку суду, посилання ОСОБА_4 на звернення в органи поліції з приводу поведінки ОСОБА_1 як на підставу виселення з жилого приміщення судом не приймається до уваги, оскільки всупереч вимогам ст. ст.10,11,60 ЦПК України, ОСОБА_4 не надав суду письмових доказів заходів попередження та громадського впливу та доказів, які б підтверджували притягнення ОСОБА_1 до адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії, зазначені в зверненнях ОСОБА_4

Окрім цього, із змісту ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 09 грудня 2015 року в справі №6-9022св15, випливає, що відповідно ст.116 ЖК УРСР виселення члена сімї наймача (власника) будинку та інших осіб, які проживають разом з ним, можливе в тому випадку, коли вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про попередження насильства в сімї» офіційне попередження про недопустимість насильства в сімї виноситься уповноваженими підрозділами органів Національної поліції, про що повідомляється під розписку. Відтак, наявність таких попереджень має бути підтверджена письмовими доказами.

З врахуванням наведеного суд вважає, що ОСОБА_4 не доведено наявності систематичного порушення ОСОБА_1 правил співжиття у вказаному будинку після застосовування до нього заходів впливу. Наявність конфлікту між сторонами, які проживають в одному будинку, та неприязні стосунки між ними самі по собі не тягнуть за собою виселення члена сімї власника без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, на підставі викладеного позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про виселення з житлового будинку, без надання іншого жилого приміщення задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.ст.16, 321 ЦК Українист.ст.109, 116, 150, 155, 156, 157 ЖК України, п.17 постанови №2 від 12 квітня 1985р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", ст.ст.10, 11,16, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, Суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, в житловий будинок №2 по вулиці Винниченка В. в м.Вижниця, Чернівецької області.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, (ІПН-), зареєстрованого та жителя ІНФОРМАЦІЯ_8 В., 2, Чернівецької області, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, (ІПН-), зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_8 В., 2, Чернівецької області, судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 640,00 (Шістсот сорок) гривень.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про виселення з житлового будинку, без надання іншого жилого приміщення, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич