26.01.2017 Справа № 363/3890/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 р. м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючого-судді Баличевої М.Б., при секретарі Кашоїди М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и в:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказав, що він з ОСОБА_2 з 07.06.2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбні відносини між сторонами припинені через непорозуміння та різні погляди на життя. Суперечок щодо майна немає. ОСОБА_1 вважає, що їх сімя розпалася остаточно, примирення неможливе. На підставі наведеного, він просить розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2, який був зареєстрований 07.06.2003 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сімї, актовий запис № 806.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, в обґрунтування якого вказала, що дійсно з 07.06.2003 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 Відносини між ними протягом останніх років через непорозуміння та різні погляди на сімейне життя поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Вона, як мати їх малолітнього сина, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоровя, духовного та розумового розвитку, її привязаність до дитини, вважає за необхідним визначити місце проживання дитини з нею. Також вказала, що не має наміру перешкоджати ОСОБА_1 в здійсненні його прав та обовязків щодо їхньої дитини.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним ОСОБА_1 через канцелярію суду надав письмову заяву, якою свої позовні вимоги підтримав, наполягав на розірванні шлюбу. Зустрічний позов визнав у повному обсязі та не заперечував щодо його задоволення. Просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним ОСОБА_2 через канцелярію суду надала письмову заяву, якою позовні вимоги ОСОБА_1 визнала у повному обсязі, зазначила, що строк для примирення їй не потрібен. Свій зустрічний позов підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити. Також просила розглянути справу за її відсутності.

Суд, вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів та доказів.

Перевіривши письмові матеріали справи, суд вважає первісну позовну заяву та зустрічну позовну заяву обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно 07.06.2003 року було укладено шлюб, який було зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сімї, актовий запис № 806 (а.с. 8).

Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у свідоцтві про народження дитини сторони записані батьками (а.с. 7).

Під час розгляду справи зясувалося, що сторони однією родиною не проживають, миритися наміру не мають. Спільне господарство не ведуть.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей.

За наявності таких обставин збереження цього шлюбу надалі є недоцільним, що є підставою для задоволення даного позову.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, розірвати шлюб між сторонами, який зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сімї, актовий запис № 806 .

При розгляді справ про визначення місця проживання дитини слід виходити з положень Конституції України, норм Сімейного Кодексу, Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, що набула чинності для України 27.09.1991 року, Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, прийнятої ООН.

Відповідно до 6 Принципу Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір»ю.

За ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Питання визначення місця проживання дитини врегульовано ст.ст.160-161 СК України. За ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною 1 статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 проживає за адресою: 04210, АДРЕСА_1.

При визначенні місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд, враховує інтереси дитини, її зв'язок з матірю, той факт що він є малолітнім, з урахуванням викладеного, вважає можливим встановити місце проживання дитини разом з позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2

Керуючись ст. ст.10, 11, 88, 209, 212-215, 292 ЦПК України, на підставі ст. ст. 110, 112, 115, 160, 161 СК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 Юрієвичем та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Зінькевич), зареєстрований 07.06.2003 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сімї, актовий запис № 806.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає за адресою: 04210, АДРЕСА_1.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в апеляційний суд Київської області через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя М.Б. Баличева