У х в а л а

іменем україни

22 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

МаляренкаА.В., Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області, треті особи: Відділ опіки та піклування Ірпінського міськвиконкому, ОСОБА_6, про встановлення факту прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що при оформленні спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року після смерті рідного діда, були порушені його права, як малолітнього спадкоємця за ЦК УРСР (в ред. 1963 року), згідно вимог якого дитина має право спадкувати ту частку спадщини, яка належала за законом її батькові, якби він був живий на час відкриття спадщини, тобто за правом представлення. Спадкування за правом представлення має місце за умови, якщо спадкоємець першої черги спадкування за законом помер до відкриття спадщини.

Зазначав, що його батько ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, є єдиним сином спадкодавця ОСОБА_8, а він (позивач) є спадкоємцем за правом представлення майна діда, відповідно до ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР.

Оскільки на момент смерті діда він був малолітнім, справи пов'язані із оформленням спадщини вела його матір. Діючи як законний представник, написала від його імені заяву про відмову від частки у спадщини без участі органу опіки та піклування, а державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори вчинено нотаріальну дію також без участі органу опіки та піклування, а саме прийнято заяву та оформлено 1/6 частку у спадковому майні на користь ОСОБА_9 - другої дружини покійного діда.

Про цей факт він дізнався лише у липні 2015 року, випадково при отриманні юридичної допомоги щодо оформлення належного йому спадкового майна.

Вказував, що мати ці обставини не заперечувала і посилалась на незнання законів у сфері спадкового права.

Позивач просив встановити факт прийняття спадщини та набуття права на спадкове майно ним в порядку успадкування за законом за правом представлення; визнати за ним право на спадкування 1/6 частки майна діда за законом за правом представлення; визнати протизаконними нотаріальні дії, вчинені державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Київської області без участі органу опіки та піклування.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2015 року позов задоволено. Встановлено факт прийняття спадщини та набуття права на спадкове майно ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом за правом представлення свого батька - ОСОБА_7 після смерті рідного діда - ОСОБА_8 на 1/6 частку у спадковому майні, що складає 57/100 частини домоволодіння із місцезнаходженням по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із безпідставності заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач є сином покійного ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та онуком покійного ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

За життя, ОСОБА_8 склав заповіт на все своє майно, яке буде йому належати на момент смерті, на користь дружини - ОСОБА_9.

На момент смерті ОСОБА_8 його спадкоємцями за законом були б дружина - ОСОБА_9, непрацездатна донька - ОСОБА_11 та онук (позивач у справі, син раніше померлого ОСОБА_7).

Частинами 1 та 2 ст. 524 ЦК УРСР, у редакції, яка діяла на момент провадження спадкової справи передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Статтею 535 ЦК УРСР встановлено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Відповідно до ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Як вбачається з зазначених норм законодавства, спадкування здійснюється за законом (в тому числі онуками та правнуками спадкодавця), лише за відсутності заповіту.

Проте ОСОБА_8 за час життя виразив свою волю на випадок своєї смерті та склав заповіт на все своє майно на користь дружини і остання прийняла спадщину, за виключенням майна, яке належить особам, які мають право на спадкування незалежно від змісту заповіту. Такою і єдиною особою є непрацездатна донька померлого - ОСОБА_11, яка відповідно й отримала свідоцтво про право на спадщину в належній їй частині.

Позивач є спадкоємцем за законом і у разі відсутності заповіту мав би право на спадкування на частку, яка належала б при спадкоємстві за законом його померлому батьку, відповідно до частини другої статті 529 ЦК УРСР, однак померлий ОСОБА_8 склав заповіт, чим обмежив право позивача на спадкування в цілому.

Залучення позивача до провадження спадкової справи після смерті ОСОБА_8 було зумовлено виключно для визначення розміру обов'язкової частки непрацездатної доньки, проте сам позивач не має права на обов'язкову частку в спадщині, оскільки не входить у виключне коло осіб, визначених ст. 535 ЦК УРСР.

Висновок суду апеляційної інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

Зі змісту рішення і доданих до касаційної скарги матеріалів вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.В. Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак