Справа №481/917/16-ц 24.01.2017 24.01.2017 24.01.2017
Справа № 481/917/16-ц
Провадження № 22-ц/784/178/17 Суддя першої інстанції - Уманська О.В.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів Яворської Ж,М., ОСОБА_2,

із секретарем судового засідання Лептуга С.С.,

за участю: позивачки ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Позивачка зазначала, що у 2014 році на прохання ОСОБА_4, оформила на своє імя кредитний договір у ПАТ «Платинум Банк» на суму 13000,00 грн., які передала відповідачці в борг, а остання зобовязалась щомісяця сплачувати кошти на рахунок Банку відповідно до графіку погашення кредиту. В подальшому, вона також уклала кредитний договір у ПАТ «ОСОБА_5 Капітал» на суму 11000,00 грн., частину з яких у розмірі 5 500 грн. передала у борг ОСОБА_4, яка зобовязалась щомісяця погашати половину кредитної заборгованості на рахунок Банку. У звязку з невиконанням відповідачкою кредитних зобовязань за вказаними кредитними договорами з Банків на адресу позивачки почали надходити вимоги про погашення заборгованості, а тому вона змушена звернутися до суду за захистом порушених прав.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики у розмірі 18 500 грн.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2016 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційний скарзі позивачка, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання його позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ч.3 ст.10, ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В розясненнях, що містяться в п. 27 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року, зазначено, що виходячи зі змісту статті 59 ЦПК України та з урахуванням положень частини першої статті 218 ЦК, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

Як на підставу задоволення своїх вимог, а саме стягнення коштів за договором позики, позивачка посилається на те, що кошті, які вона отримала в кредитній установі передала у борг відповідачці, яка зобовязалась своєчасно виконувати кредитні зобовязання щомісяця та вносити оплату на рахунки Банків.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 22 січня 2014 року ОСОБА_3 уклала з ПАТ «ОСОБА_5 Капітал» кредитний договір на суму 11 000 грн. на строк до 22 січня 2016 року (а.с. 11-15).

7 серпня 2014 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір за умовами якого остання отримала 11 397 грн. з оплатою 0,0001 % річних, щомісячної комісії у розмірі 160 грн. строком повернення - 3 лютого 2021 року (а.с.19-21).

Отже, наведене свідчить про наявність у ОСОБА_3 кредитних зобовязань перед кредитними установами.

Належних та допустимих доказів щодо укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору позики, а також виникнення зобовязання відповідачки перед позивачкою щодо повернення грошових коштів у сумі 18 500 грн. матеріали справи не містять.

Посилання на ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 лютого 2016 року є безпідставні, оскільки в них зазначено, що ОСОБА_4 взяла на себе зобовязання по сплаті кредитних коштів на рахунок Банку за кредитним договором, укладеним між позивачкою та ПАТ «ОСОБА_5 Капітал».

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність укладення між сторонами договору позики та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про скасування оскаржуваного рішення та стягнення боргу за договором позики у звязку з частковим визнанням відповідачкою позову також не заслуговують на увагу суду, оскільки остання не заперечувала сплачувати кошти на рахунок Банку, а не повернення їх позивачці.

Посилання ОСОБА_3 на ст. 625 ЦК України щодо виконання відповідачкою зобовязання не заслуговують на увагу, оскільки належних доказів на підтвердження обовязку відповідачки по сплаті грошових коштів перед позивачкою матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ч.1 ст. 308 ЦПК України підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Ж.М. Яворська

ОСОБА_2