Справа № 361/8818/15-ц Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/1172/17 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 26 06.03.2017
УХВАЛА

Іменем України

06 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого : Лівінського С. В.

суддів: Волохова Л.А. ,

Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання Спеней І.С.

розглянувши справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» про захист прав споживачів й визнання правочину недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом. Просив визнати недійсним кредитний договір від 20 березня 2008 року № 1176 із додатками до нього, укладений між ним та відкритим акціонерним товариством «СЕБ Банк» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство(далі ПАТ) «ФІДОБАНК (далі - далі договір) у зв'язку із тим, що цей правочин суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» й при його укладенні істотно порушені його права як споживача послуг банківської установи.

Зокрема, його було введено в оману щодо ціни правочину, не повідомлено перед укладенням правочину про сукупну вартість кредиту, можливі варіанти його повернення, а також переваги й недоліки запропонованих схем кредитування, було приховано важливі умови кредитування, не повідомлено про річну відсоткову ставку, закладені дискримінаційні правила зміни відсоткової ставки, нарахування процентів, тощо.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Позивач з рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в який просив скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вважав, що рішення суду винесене з грубим порушенням норм процесуального права, без повного і всебічного з'ясування всіх обставин справи, що мають значення для винесення законного рішення. В обґрунтування своїх вимог послався на те, що під час судового засідання 29 листопада 2016 року судом було грубо порушено вимоги ч. 1 ст. 12 ЦПК України щодо його права на правову допомогу і необґрунтовано відмовлено у зменшенні судових витрат на проведення експертизи та перебрано на себе функції експерта.

Відповідач рішення суду не оскаржив та заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Вважав вказане рішення ухваленим на підставі з повного дослідження обставин справи та з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження позовних вимог.

Розглядаючи даний спір, колегія суддів з даним висновком міськрайонного суду погодилася за такого.

Відповідно до положень ч. ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України встановлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. ст. 57, 212 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відео записів, висновків експертів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, а також дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову за його недоведеністю.

Всупереч твердженням апелянта, ним, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не доведено перед судом належними і допустимими доказами обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що під час судового засідання 29 листопада 2016 року судом було грубо порушено вимоги ч. 1 ст. 12 ЦПК України щодо його права на правову допомогу суперечать матеріалам справи.

На підставі договору про надання правової допомоги з 21 січня 2016 обов'язки представника позивача в цивільному процесі та надання правової допомоги під час розгляду даної справи виконувала адвокат Лавренчук М.І. Про судове засідання на вказану дату ОСОБА_3 судом був повідомлений своєчасно, що покладало на нього ч. 3 ст. 27 ЦПК України обов'язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати свої процесуальні обов'язки щодо повідомлення свого представника про судове засідання, а також повідомлення суду про поважність причин його неявки з наданням на підтвердження того відповідних доказів.

Крім того, згідно з положеннями ч. 2 ст. 169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин не є перешкодою до розгляду справи.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволені клопотання про зменшення розміру оплати за проведення експертизи суд першої інстанції, не зважаючи на посилання в апеляційній скарзі, керувався нормами процесуального права та відмовив у задоволені клопотання обґрунтовано.

Інші доводи апеляційної скарги вказаних вище висновків суду також не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. ст. 218, 303- 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів із дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий С.В. Лівінський

судді: Л.А. Волохов

Я.С. Мельник