458/1110/15-ц 2/441/22/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2017 року Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого Ференц О.І.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2

та представника відповідачів - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городок цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду із заявою, покликаючись на те, що відповідно до укладеного договору № LVH9GK від 03.04.2008р. ОСОБА_2 отримав строковий кредит у розмірі 21880 доларів США на термін до 03.04.2028р. і зобов'язувався повернути такий та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

Вказував, що відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати ОСОБА_2 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно ст.ст.526, 527 та 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм ОСОБА_2 зобовязання за кредитним договором не виконав.

Зазначав, що станом на 30.09.2015р. заборгованість відповідача ОСОБА_2 складає 525 доларів США 55 центів, з яких 303 долари США 93 центи заборгованість по комісії за користування кредитом, 185 доларів США 53 центи пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, 36 доларів США 09 центів штрафи. Зобовязання за даним договором кредиту було забезпечене договором поруки з ОСОБА_4. Вимога, що була заявлена до поручителя та боржника ОСОБА_2, залишилася без розгляду.

З огляду на вищенаведене, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № LVH9GK від 03.04.2008р. в розмірі 525 доларів США 55 центів, що за курсом 21.52 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.09.2015р. складає 11309 грн. 84 коп., а також понесені позивачем судові витрати.

19.01.2017р. на адресу суду надійшла уточнена позовна заява представника позивача, в якій він просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № LVH9GK від 03.04.2008р., яка існує станом на 14.07.2016р., а саме 2680 доларів США 83 центів. Вказана заборгованість складається з 1684 доларів США 84 центів заборгованості з комісії за користування кредитом, 858 доларів США 74 центів пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 10 доларів США 07 центів фіксованої частини штрафу та 127 доларів США 18 центів процентної складової штрафу.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечили. Як пояснила в судовому засіданні представник відповідачів, заборгованість щодо сплати комісії в розмірі 303.93 долари США, яка фактично є винагородою за резервування ресурсів, є безпідставною, оскільки згідно п.4.4 кредитного договору № LVH9GK від 03.04.2008р. при останньому погашенні винагорода за резервування ресурсів нараховується за весь час резервування (до дати погашення кредиту), а оскільки відповідачем ОСОБА_2 було достроково погашено кредит 09.10.2013р. з цього часу припиняється нарахування винагороди за резервування ресурсів. Згідно умов договору, а саме п.8.1, кошти, видані позичальнику через касу на строк…, у вигляді непоновлювальної лінії (далі - кредит) у розмірі 21880 доларів США. Факт дострокового погашення позивачем кредиту підтверджується квитанціями та рішенням суду першої інстанції в справі. Відповідно до умов договору погашення заборгованості за цим договором (за винятком що сплачується в момент надання кредиту)здійснюється в наступний спосіб: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 218 доларів 97 центів США згідно графіку погашення для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди за резервування коштів. Згідно п.8.5 договору при достроковому (як повному, так і частковому) погашенні кредиту позичальник додатково сплачує банку за користування кредитом 0 % від суми кредиту, що погашається достроково. Пунктом 3.3 договору передбачено, що нарахування винагород, передбачених, зокрема, п.8.1, здійснюється в останню дату їх сплати, зазначену в п.7.1 договору, хоча в п.7.1 ця дата не вказана. Законом України «Про захист прав споживачів» в ч.8 ст.11 вказано, що споживач має право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат. Споживач у разі дострокового повернення споживчого кредиту сплачує відсотки за користування кредитом та вартість всіх послуг, повязаних з обслуговуванням та погашенням кредиту за період фактичного користування кредитом. Кредитодавцю забороняється встановлювати споживачу будь-яку додаткову плату, повязану з достроковим поверненням споживчого кредиту. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає сплату споживачем будь-якої додаткової плати у разі дострокового повернення споживчого кредиту, є нікчемною. Отже сплата винагороди за резервування кредитних ресурсів не є самостійним зобовязанням за вказаним кредитним договором, а є похідним від основного кредитного зобовязання, у звязку з виконанням відповідачем обовязку з повернення суми кредиту у позивача після цього відпала потреба у резервуванні таких ресурсів і, відповідно, вимоги до відповідача про сплату такої винагороди є необгрунтованими, оскільки від нього фактично вимагається оплата послуги, яка вже не надавалася. Таким чином наведені доводи щодо сплати коштів за резервування ресурсів позивачем безпідставні, оскільки згідно п.4.4 кредитного договору такі кошти нараховуються до дати погашення кредиту, згідно п.8.1 цього ж договору кредитом вважаються кошти, видані банком позичальнику, а 09.10.2013р. відповідач достроково погасив суму кредиту, відтак з цього часу припинилося нарахування винагороди за резервування ресурсів. З приводу заборгованості з комісії, вказаної у рішення апеляційного суду Львівської області від 06.04.2015р. у справі № 441/334/14 в сумі 120 доларів 25 центів США, слід зазначити, що в додаткових поясненнях, наданих представником банку, це сума винагороди за резервування ресурсів, що нарахована з 13.10.2013р. до 13.07.2014р., тобто після погашення кредиту ОСОБА_2. З огляду на наведене позивачем безпідставно заявлено вимогу про сплату заборгованості за винагороду в сумі 120.25 доларів США. Вказана правова позиція викладена також в ухвалі ВСУ від 28.05.2015р. у справі № 6-637цс15, яка є обовязковою до застосування, ВССУ від 25.03.2015р. у справі № 6-46542св14, ВССУ від 25.12.2013р.. З приводу стягнення пені зазначила, що всупереч вимогам цивільного законодавства така була нарахована позивачем в іноземній валюті, що також суперечить правовим висновкам ВСУ, а крім того позивачем нараховано пеню за період більше одного року, а відтак до таких вимог підлягає застосуванню спеціальна позовна давність, встановлена ч.2 ст.258 ЦК України. Не підлягають також стягненню з відповідачів нараховані позивачем штрафи, оскільки такі згідно п.5.3 кредитного договору підлягали стягненню у випадку порушення позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, а позичальник фактично достроково погасив усю суму заборгованості за кредитним договором 09.10.2013р., нараховані банком відсотки в сумі 2.75 доларів США нараховані були вже станом на 11.10.2013р., тобто з вини банку допущено заборгованість за відсотками. У зв'язку з наведеним просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Із змісту зазначеної статті випливає, що предметом кредитного договору є грошові кошти, а кредитодавцем виступає фінансова установа.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно положень ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що 03.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством КБ "Приватбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № LVH9GK, відповідно до пункту 8.1. якого банк надав ОСОБА_2 кредит у вигляді непоновлювальної лінії (далі - Кредит) в сумі 21880 доларів США з терміном повернення до 03.04.2028 включно. Цим же пунктом кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується повертати кредит частинами (щомісячними платежами) в сумі 218 доларів США 97 центів згідно графіку погашення кредиту. Відповідно до п.8.1 кредитного договору за користування кредитом позичальник повинен сплачувати відсотки в розмірі 1.04% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2.00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороду за резервування ресурсів у розмірі 0.96 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.8.2 даного договору.

03.04.2008р. між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк", було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати в повному обсязі по зобов'язаннях позичальника, які виникають з умов кредитного договору від 03.04.2008р.. Пунктом 2 цього договору передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Банк свої зобов'язання за вказаним кредитним договором виконав, що визнається відповідачем ОСОБА_2.

Згідно розрахунку заборгованості за вищевказаним договором ОСОБА_2 станом на 14.07.2016р. має перед банком заборгованість на суму 2680 доларів США 83 центи, що складається з 1684 доларів США 84 центів заборгованості з комісії, 858 доларів США 74 центів пені та 137 доларів США 25 центів штрафу.

Згідно п.4.4 укладеного між сторонами Договору при останньому погашенні винагорода за резервування коштів нараховується на весь час резервування (до дати погашення кредиту), при цьому сумою заразервованих ресурсів вважається сума, вказана у графіку погашення кредиту (Додаток № 2 до Договору). Пунктом 4.5 Договору встановлюється, що у випадку повного погашення кредиту винагорода сплачується одночасно з останнім платежем за кредитом.

Згідно вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається із рішення апеляційного суду Львівської області від 06.04.2015р., ухваленого за результатами перегляду рішення Городоцького районного суду Львівської області від 17.11.2014р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Городоцького районного округу ОСОБА_5, про визнання припиненими договорів кредиту, поруки та іпотеки і припинення обтяження нерухомого майна, визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору та зобовязання ПАТ КБ «Приватбанк» видати оригінали документів, бажаючи достроково погасити заборгованість за кредитом, позивач ОСОБА_2 звернувся до відповідача (банку) та отримав довідку № 926334 від 09.10.2013р., згідно якої станом на 09.10.2013р. у нього наявна заборгованість за договором у розмірі 16698,48 доларів США, що еквівалентно 133470,95 грн., а конкретно 16507,71 доларів США по тілу кредиту та 190,77 доларів США за відсотками за користування кредитом. З метою погашення заборгованості перед банком позивач цього ж дня 09.10.2013р. сплатив 16695,73 долари США, відповідно ним було недоплачено 2.75 долари США.

Як вбачається з матеріалів справи, вищевказані 2 долари США 75 центів (які були погашені відповідачем під час розгляду справи в апеляційному суді Львівської області) є заборгованістю з оплати відсотків за користування кредитом (а.с.3-7, 171-172, 215-219).

Згідно вимог ст.ст.531, 545, 598, 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат. Споживач у разі дострокового повернення споживчого кредиту сплачує відсотки за користування кредитом та вартість всіх послуг, пов'язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, за період фактичного користування кредитом. Кредитодавцю забороняється встановлювати споживачу будь-яку додаткову плату, пов'язану з достроковим поверненням споживчого кредиту. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає сплату споживачем будь-якої додаткової плати у разі дострокового повернення споживчого кредиту є нікчемною.

Таким чином сплата винагороди за резервування кредитних ресурсів не є самостійним зобовязанням за вказаним кредитним договором, а є похідним від основного кредитного зобовязання, у звязку з виконанням ОСОБА_6 обовязку повернення суми кредиту у позивача після цього відпала потреба у резервуванні таких ресурсів і нарахуванні такої винагороди, оскільки ним фактично поставлено питання про сплату винагороди за послугу, яка вже не надається.

Оскільки умовами кредитного договору передбачено сплату позичальником винагороди за резервування ресурсів за фактичну кількість днів резервування до дати погашення кредиту, та оскільки суму кредиту в розумінні п.8.1 кредитного договору погашено повністю ОСОБА_2 09.10.2013р., а заборгованість в сумі 2.75 доларів США стосувалася відсотків за користування кредитом, інших умов нарахування винагороди при достроковому погашенні кредиту умовами договору не передбачено, позивач безпідставно продовжував нараховувати позичальнику заборгованість з оплати комісії після останнього платежу за кредитом (з 09.10.2013р.). З огляду на наведене не підлягає задоволенню вимога про солідарне стягнення з відповідачів 1684 доларів США 84 центів заборгованості по комісії за користування кредитом.

З приводу законності нарахування пені суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.553 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України. З аналізу ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" випливає, що порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тобто поряд із стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. Однак вказані положення можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної суми заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафних санкцій.

ОСОБА_3 ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 року у справі №3-29 цс15.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи, розрахунок пені та штрафу проведено в іноземній валюті, у своїй прохальній частині позивач просив стягнути суму заборгованості в доларах з перерахунком суми такої заборгованості в гривні станом на момент подання позову, хоча розрахунок пені в національній валюті повинен був проводитися не з врахуванням курсу долара на день здійснення такого розрахунку, тобто не з врахуванням курсу долара станом на 14.07.2016р., а з врахуванням курсу долара станом на кожен день здійснення нарахування пені, однак такий розрахунок представником позивача наданий суду не був. Зазначене спростовує правильність розрахунку банком розміру пені в національній валюті.

Окрім того, як зазначено у розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи, відповідачу ОСОБА_2 нараховано пеню в розмірі 858.74 долари США, яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів, за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Штраф в розмірі 137.25 доларів США (10.07 доларів США фіксована частина та 127.18 доларів США процентна складова), який позивач також просив стягнути з відповідачів, згідно п.6.4 укладеного кредитного договору стягується при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Кредитним договором більш ніж на 30 днів.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Оскільки за порушення позичальником ОСОБА_2 строків виконання зобов'язання за кредитним договором банком одночасно нараховано пеню та штраф, то банк просить застосувати до відповідачів подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (порушення строків платежів), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнутим до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З огляду на наведені обставини суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів нарахованої пені. При цьому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що до вимоги про нарахування пені слід застосувати позовну давність в один рік, оскільки згідно п.5.5 кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено неправомірність нарахування відповідачем заборгованості по комісії за користування кредитом, заборгованість по оплаті відсотків в сумі 2.75 доларів США була погашена ОСОБА_2 17.11.2014р. (а.с.183), у звязку з недоведеністю суми позову відсутні підстави для нарахування та стягнення штрафу, передбаченого п.6.4 кредитного договору.

У відповідності до ст.88 ЦПК України у звязку з відмовою у задоволенні позовних вимог не підлягають стягненню з відповідачів понесені позивачем судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.611, 526, 530, 629, 1049, 1054 ЦК України, ч.3 ст.10, ст.ст.11, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Городоцький районний суд Львівської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Ференц О.І.