Справа № 355/2048/15-ц
Провадження № 2/355/2/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року Баришівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Єременка В.М.

за участю секретаря Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Баришівка Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», третя особа без самостійних вимог: Державний нотаріус Баришівської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним, визнання договору іпотеки недійсним та застосування реституції щодо стягнення грошових коштів з ПАТ КБ «ПриватБанк»,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», третя особа без самостійних вимог: Державний нотаріус Баришівської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним, визнання договору іпотеки недійсним та застосування реституції щодо стягнення грошових коштів з ПАТ КБ «ПриватБанк».

Позовні вимоги мотивує тим, що 09.10.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір за №К3YWGK15006654, за умовами якого Банк зобов,ячався видати кредит у виді не поновлюваної лінії у розмірі 65000.00 та 13940.00 доларів США з терміном повернення до 09.10.2027 року. Кредит наданий на споживчі цілі купівлю квартири та сплату страхових платежів.

За умовами п.1.1. Кредитного договору визначено, що Банк взяв на себе зобов'язання надати позивачу, як позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або їх перерахування на поточний рахунок , зазначений в п.7.1 цього Договору.

Пунктом 7.1 договору передбачено те, що кредитні кошти надаються шляхом видачі готівки через касу на строк по 09.10.2027 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 65000,00 доларів США на наступні цілі: купівля квартири, а також у розмірі 13 940 доларів США на оплату страхових платежів.

Згідно пункту 7.1 договору сплата за користування кредитом відсотків 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,2% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11 даного договору.

Періодом сплати, вважати період з 09 по 13 число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором визначено в наступному порядку: щомісячно в період сплати позичальник повинен надавати ОСОБА_4 кошти (щомісячний платіж) у сумі 809,50 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, винагороди.

Пункт 6.3 Кредитного договору №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 року поняття «фінансовий інструмент» та «щомісячна винагорода у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту» трактує, як проценти в розумінні Цивільного Кодексу України: «Всі види платежів (за винятком кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, неустойки), що вносяться позичальником за даним Договором є відсотками в розумінні ЦК України».

Пунктом 3.3. Кредитного договору визначено, що нарахування відсотків передбачених в п. 6.2 та п. 7.1 Договору здійснюється в останню дату їх сплати, виходячи з фактичної кількості днів користування Кредитом й 360 днів у році. Відсотки нараховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Дата погашення кредиту в розрахунок не включається.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між ОСОБА_2 акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк» та ОСОБА_1 в іпотеку ОСОБА_4 згідно Договору іпотеки від 27.10.2007 року, зареєстрованого за №2-6405 та посвідченого державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 було передано двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

В позовній заяві ОСОБА_1 вказує на те, що п. 7.1. Кредитного договору в частині «зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0.92 % річних на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в поєднанні з положеннями у вказаному пункті про те, що «позичальник повинен надавати ОСОБА_4 кошти (щомісячний платіж) у сумі 809.50 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, винагороди» та положенням цього ж пункту, що договір діє «по 09.10.2027 року включно» містить обман в частині розміру номінальної процентної ставки застосованої при визначенні розміру обов,язкового щомісячного платежу.

Розуміння того, що ставка за кредитним договором є реально вищою, ніж зазначена за змістом кредитного договору, було б підставою для позивача не укладати такий договір з «Приват ОСОБА_4», так як на ринку фінансових послуг були і інші пропозиції щодо кредитування. Про дану обставину ні під час укладення кредитного договору, ні під час його дії ОСОБА_1 не знав. По факту обману йому стало відомо на початку грудня 2015 року після отримання акту експертного висновку по іншій справі №355/478/15-ц, провадження №2/355/240/15 за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 року.

Позивач в позовній заяві просив суд: визнати недійсною умовою абзацу (3) п. 7.1 Кредитного договору №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 року щодо розміру щомісячного платежу по кредиту у сумі 809.50 доларів США у зв,язку із застосуванням відсоткової ставки. Що не відповідає умовам Кредитного договору; зобов,язати відповідача зробити перерахунок розміру обов,язкового щомісячного платежу по кредиту з урахуванням відсоткової ставки передбаченої за умовою п.1.1 Кредитного договору на рівні 0.92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з дати укладення Кредитного договору; визнати недійсною умову п. 7.1 Кредитного договору щодо сплати ОСОБА_1 на користь відповідача винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту з дати укладення Кредитного договору, а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0.2% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати з дати укладення Кредитного договору; зобов,язати відповідача суму коштів отриманих від ОСОБА_1, як винагороди за надання фінансового інструменту за кредитним договором за весь період його дії, врахувати в рахунок погашення кредиту; зобов,язати відповідача зробити перерахунок суми боргових зобов,язань ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та зазначив, що він дійсно 09.10.2007 року взяв у ПАТ «ПриватБанк» кредит на споживчі цілі на придбання квартири. Допускав прострочення платежів, і вже до 2- років не вносить кошти за кредитним договором.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та 20.01.2016 року звернувся до суду з заявою про «зміну предмету позову та уточнення позовних вимог», в якій просив суд визнати недійсним Кредитний договір №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 року з моменту укладення, такий що містить обман (ст. 230 ЦК України), та такий що порушує публічний порядок у відповідності до ст. 228 ЦК України. Окрім того просив застосувати наслідки недійсності кредитного договору та стягнути з відповідача неправомірно отримані кошти в сумі 206138.60 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 заявив клопотання про призначення судово-економічної експертизи для встановлення правильності розрахунків сум заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_4 та відповідності умов оспорюваного кредитного договору.

14.03.2017 року судом задоволено клопотання та винесена ухвала про призначення судово-економічної експертизи, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз МЮ України та зупинено провадження у справі.

26.10.2016 року до суду надійшов висновок експерта від 19.10.2016 року за №5290/16-45 із якого вбачається наступне:

По першому питанню

Розмір процентної ставки при щомісячному ануїтетному платежі в розмірі 679.50 доларів США, кількості періодів повернення кредиту 240 місяців у разі видачі кредиту в розмірі 65 000,00 доларів США становить 0,933% на місяць, відповідає розміру процентної ставки 0,92%, передбаченої п. 7.1 Кредитного договору №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 року.

По другому питанню

Розмір щомісячного ануїтетного платежу за формулою, наведеною в банківській енциклопедії, використовуючи узгоджені сторонами у кредитному договорі №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 р. вихідні дані, а саме 11,04% - розмір річної процентної ставки, 240 - кількість періодів, 65000,00 - сума кредиту, становить 672,69 доларів США. Враховуючи необхідність щомісячної сплати винагороди, передбаченої кредитивним договором, у розмірі 130 доларів США, щомісячний платіж за кредитним договором становить 802,69 доларів США, що не відповідає розміру щомісячного платежу 809,50 доларів США, передбаченого п. 7.1 кредитного договору №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 року.

По третьому питанню

Наданий на дослідження розрахунок «ставка Плановий графік» не відповідає умовам кредитного договору №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 року.

По четвертому питанню

Наданий на дослідження розрахунок «ставка Плановий графік зміна %» не відповідає умовам кредитного договору №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 року.

По п 'ятому питанню

В наданих на дослідження кредитному договорі №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 року та додатковій угоді № 1/1-1 від 22.10.2010 року до договору від 09.10.2007 р. №К3YWGK15006654 інформація щодо реальної відсоткової ставки не міститься. Додатки або інші додаткові угоди до кредитного договору №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 р. для проведення експертизи не надані.

По шостому питанню

Відповідь на шосте питання передбачає наявність в кредитному договорі №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 р. відомостей щодо реальної відсоткової ставки. Оскільки серед наданої для проведення договірної документації за кредитним договором № №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 р. даний показник відсутній, відповідь на питання не надається.

По сьомому питанню

В наданих на дослідження кредитному договорі №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 р. та додатковій угоді № 1/1-1 від 22.10.2010 р. до договору від 09.10.2007 р. №К3YWGK15006654 інформація щодо сукупної вартості кредиту не міститься. Додатки або інші додаткові угоди до кредитного договору №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 р. для проведення експертизи не надані.

По восьмому питанню

Наданий на дослідження розрахунок «ОСОБА_1 Ставка без фінінструмент 3%» не відповідає умовам кредитного договору №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 р.

По дев'ятому питанню

Наданий на дослідження розрахунок «Розрахунок заборгованості без фінінструменту» не відповідає умовам кредитного договору від 09.10.2007 р. №К3YWGK15006654

По десятому питанню

Цивільний кодекс України, Закони України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», «Про банки і банківську діяльність» не регламентують коректність відображення в обліку банків операцій щодо видачі та повернення кредиту, а також нарахування та сплати процентів за користування кредитом та інших платежів.

По одинадцятому питанню

Питання про визначення суми нарахованого та сплаченого податку на прибуток підприємств ПАТ «ПриватБанк» за весь період дії договору не належить до завдань економічної експертизи.

22.12.2016 року представник позивача ОСОБА_5 подав до суду ще одну заяву про уточнення позовних вимог в якій: просить визнати порушеним відповідачем право споживача фінансових послуг на проведення ОСОБА_4 переддоговірної роботи в письмовій формі, право споживача на отримання інформації про істотні умови договору, право споживача на інформацію про ціну договору; визнати кредитний договір №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 року недійсним, як такий що містить обман та застосувати наслідки його недійсності; визнати недійсним договір іпотеки від 27.10.2007 року зареєстрований за №2-6405 та посвідчений державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_3; застосувати реституцію стягнути з відповідача 5958.53 доларів США що є еквівалентом 157483.95 грн. за курсом НБУ станом на 22.12.2016 року, 1 дол. США=26.43 грн. та 2414.14 грн.

Після отримання судом висновку експерта представник позивача ОСОБА_5 пояснив суду, що з точки зору законодавства України - це не є Кредитний договір, і він містить обман. Щодо договору іпотеки, то ОСОБА_5 вважає його похідним документом (договором) і тому не деталізує стосунки. Позов вважає обґрунтованим, і що ці позовні вимоги потребують спеціальних знань.

З висновку експертизи, як вважає ОСОБА_5, під час укладання договору, банк приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману, щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості.

Виходячи з положень ст.ст. 203,215,230,548 ЦК України, в момент підписання кредитного договору між сторонами, позивач був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту. А тому, волевиявлення позивача на укладання кредитного договору у вигляді та розмірах, які фактично встановлені шляхом експертного дослідження, суперечили її волевиявленню на його укладання саме на таких умовах.

Таким чином, зі змісту оспорюваного кредитного договору на переконання ОСОБА_5 вбачається, що в ньому відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для його укладення і внесена низка положень, що вводять позивача в оману.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» ОСОБА_6 заперечував проти заявленого позову та пояснив суду, що позичальник ОСОБА_1 після отримання кредитних коштів, користувався ними, але виконував свої зобов,язання недобросовісно, несвоєчасно вносив кошти і не всю суму, в зв,язку з чим виникала ще з 2008 року прострочена заборгованість. Послідуючі кошти, які вносив ОСОБА_1 йшли в першу чергу на погашення простроченої заборгованості. Так, наприклад з 26.06.2013 року до 07.05.2014 року була прострочена заборгованість, так як він не доплачував всю належну суму. А потім з 20.06.2014 року знову виникла прострочена заборгованість, яка до цього часу не погашається і ОСОБА_1 взагалі не сплачує кошти по кредитних зобов,язаннях. Ніякої мови про переплату ОСОБА_4 коштів не може бути, так як в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 переплатив ОСОБА_4 кошти за кредитом. Суму переплати представник позивача визначив на власний розсуд. Починаючи з часу укладення кредитного договору з 09.10.2007 року, ОСОБА_1 визнавав кредитний договір дійсним, погоджувався з усіма пунктами договору і сплачував кошти на протязі 8 років, а через 10 років підстав визнавати кредитний договір недійсним немає. Ніяких виправлень і дописок Банк в Кредитному договорі не робив. ОСОБА_6 вважає позов необґрунтованим і таким, що не підлягає до задоволення. Він також не вважає, що Банк вводив в оману позивача, так як є його підпис в договорі, а підписання кредитного договору є обов,язковими для виконання сторонами. Фінансовий інструмент і фінансовий моніторинг це різні речі.

В судовому засіданні залучена в якості третьої особи по справі державний нотаріус Баришівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_3, (в зв,язку з новою вимогою позивача про визнання договору іпотеки недійсним), пояснила суду, що 27.10.2007 року вона уклала договір іпотеки. Підставою для укладення договору іпотеки, був Кредитний догові. Договір іпотеки це тільки договір для забезпечення виконання кредитних зобов,язань. Договір іпотеки укладався без будь-яких порушень на підставі наданих документів відповідно до умов законодавства України. На сьогодні ніхто не звертався про скасування або зміну договору іпотеки. Підстав визнавати договір іпотеки недійсним ОСОБА_3 вважає - немає. Нотаріус також надала суду для огляду нотаріальну справу (№2-48 на 119 аркушах з зазначенням терміну зберігання - 75 років), де на а.с.1-33 знаходяться матеріали кредитного договору і договору іпотеки, складені між іпотекодержателем ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (вид угоди-договір іпотеки, дата посвідчення 27.10.2007 року, реєстр №2-6405).

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов є не обґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 09.10.2007 року між позивачем по справі ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 року за умовами якого Банк зобов,ячався видати кредит у виді не поновлюваної лінії у розмірі 65000.00 та 13940.00 доларів США з терміном повернення до 09.10.2027 року. Кредит надавався на споживчі цілі, а саме на купівлю квартири та сплату страхових платежів.

Відповідно до умов п.1.1. Кредитного договору Банк взяв на себе зобов'язання надати позивачу, як позичальнику кредитні кошти - видача готівки через касу чи/або їх перерахування на поточний рахунок, зазначений в п.7.1 Договору.

В п. 7.1 договору передбачено, що кредитні кошти надаються шляхом видачі готівки через касу на строк по 09.10.2027 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 65000,00 доларів США на наступні цілі: купівля квартири, а також у розмірі 13 940 доларів США на оплату страхових платежів.

Згідно пункту 7.1 Договору сплата за користування кредитом відсотків 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,2% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11 Договору з періодом сплати з 09 по 13 число кожного місяця. Погашення заборгованості за Договором визначено щомісячно, де позичальник повинен надавати ОСОБА_4 кошти (щомісячний платіж) у сумі 809,50 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, винагороди.

Пункт 6.3 кредитного договору №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 року поняття «фінансовий інструмент» та «щомісячна винагорода у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту» трактує, як проценти в розумінні Цивільного Кодексу України: «Всі види платежів (за винятком кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, неустойки), що вносяться позичальником за даним Договором є відсотками в розумінні ЦК України».

Пунктом 3.3. Кредитного договору визначено, що нарахування відсотків передбачених в п. 6.2 та п. 7.1 Договору здійснюється в останню дату їх сплати, виходячи з фактичної кількості днів користування Кредитом 360 днів у році. Відсотки нараховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Дата погашення кредиту в розрахунок не включається.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між ОСОБА_2 акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк» та ОСОБА_1 в іпотеку ОСОБА_4 згідно Договору іпотеки від 27.10.2007 року, зареєстрованого за №2-6405 та посвідченого державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 було передано двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Судом досліджено матеріали судово-економічної експертизи, на вирішення якої позивач та його представник не поставили питання щодо існуючою заборгованості перед банком та якої- небудь переплати коштів позивачем ОСОБА_4. Однак вимагають застосувати реституцію та стягнути з ОСОБА_4 5958.53 доларів США, що становить на 22.12.2016 року 157483.95 грн. та 2414.14 грн., стверджуючи, що позивачем на виконання зобов,язань за весь період було внесено в касу ОСОБА_4 70958.53 доларів США та 2414.14 грн. (згідно реєстру квитанцій), а отримано від ОСОБА_4 65000.00 доларів США. Позивач не надав експерту достовірну інформацію про те, яка сума по кредитним зобов,язанням була ним сплачена, і яку суму він переплатив ОСОБА_4. Суму переплати ОСОБА_4 грошових коштів позивач визначив на власний розсуд. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 переплатив ОСОБА_4 грошові кошти за Кредитним договором. У висновку судово-економічної експертизи не міститься вартість заборгованості ОСОБА_4 перед позивачем. Із 11-ти поставлених на розгляд експертизи позивачем та його представником питань, на 5-ть відповідь взагалі не надана. На решту 6-ть питань відповіді містять загальний, не конкретний, не вичерпний характер, а тому суд не може погодитись з такими висновками і не приймає їх до уваги. Відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов,язковим і оцінюється судом за правилами , встановленими ст. 212 ЦПК України (оцінка доказів).

Суд також звертає увагу на те, що позивач перед підписанням кредитного договору був ознайомлений з умовами кредитного договору і в разі його незгоди із запропонованими умовами міг відмовитися від укладення такої угоди. Підписуючи Кредитний договір 09.10.2007 року, ОСОБА_1 влаштовували умови договору. Щодо підвищення процентної ставки, то відповідно до п. 2.3.1 Кредитного договору Банк має право переглядати відсоткову ставку по платежах і направляє клієнту письмове повідомлення про зміну процентної ставки. ОСОБА_1 за кредитним договором №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 року, починаючи з 13.11.2008 року була підвищена процентна ставка з 11.04% до 13.08%, про що він був повідомлений листом від 10.03.2008 року. Так, як позивач сплачував відсотки за новою ставкою, то фактично він погодився на пропозицію ОСОБА_4 щодо підвищення процентної ставки. Рішення про підвищення процентної ставки за Кредитним договором прийнято ОСОБА_4 до прийняття Закону «Про внесення змін деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», а в законі відсутні відомості про зворотну дію закону в часі, то відповідно ОСОБА_4 не були порушені вимоги ст. 1056-1 ЦК України.

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 вийшов на прострочену заборгованість з 26 червня 2014 року і останній платіж згідно розрахунку заборгованості був здійснений 22 травня 2014 року. З того часу ніякі платежі щодо виконання умов кредитного договору позивачем не проводились.

Як встановлено судом, договір іпотеки це договір забезпечення виконання кредитних зобов,язань, який нотаріусом складався без порушень.

Таким чином, зважаючи на невиконання ОСОБА_1 зобовязання за кредитним договором №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 року, він як позивач по даній справі вимагає визнати, як Кредитний договір так і договір іпотеки недійсними та стягнути з ОСОБА_4 «зайво переплачені кошти».

Суд також звертає увагу на те, що в позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що дізнався про наявність обману з боку ОСОБА_4 лише на початку грудня 2015 року, однак таке твердження позивача є невірним, так як між ним та ОСОБА_4 ще в 2010 році була укладена додаткова угода, про існування якої він та його представник в судовому засіданні не заперечували, що свідчить про виконання вимог ч. 2, 3 ст. 205 та ч. 2 ст. 642 ЦК України.

При розгляді справи, суд з,ясовував всі обставини справи, призначав судово-економічну експертизу, залучав до участі і справі державного нотаріуса, звертав увагу на заяву відповідача щодо строків позовної давності відповідно до ст. 267 ЦК України.

Встановлене судом підтверджується письмовими матеріалами справи:

- ксерокопією кредитного договору №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 року, складеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк», ;

- ксерокопією паспорта ОСОБА_7;

- ксерокопією договору іпотеки від 27.10.2007 року;

- меморіальними ордерами по справі, починаючи з 12.11.2007 року по 22.05.2014 року (т.2);

- квитанціями ПАТ КБ «Приват Банк»;

- ксерокопією розрахунку заборгованості;

- іншими матеріалами справи.

Згідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або Законом.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням що ґрунтується на всебічному, повному, об,єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв,язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Між Клієнтом та ОСОБА_4 відповідно до укладеного Договору та на підставі ст. 509 ЦК України виникли зобов'язання: правовідносини, згідно з якими, одна сторона - Боржник, зобов'язана вчинити на користь іншої сторони - Кредитора, певну дію, а Кредитор має право вимагати від Боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір є неукладеним (не відбувся), коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б однієї його істотної умови, передбаченої законодавцем.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», підставою недійсності правочину, відповідно до ч.1ст.215 ЦК, є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеним правочин (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Статтями 18 і 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», встановлено підстави для визнання кредитного договору недійсним. Такими зокрема є, укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

В пункті 20 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам наголошено: правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України недійсний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, виконання чи невиконання сторонами зобовязань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 4 пункту 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст.6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено: «У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

До інших умов, визначених актами цивільного законодавства, у даному конкретному випадку з урахуванням специфіки кредитного договору та виду забезпеченості (яким, згідно припису п.2.1. кредитного договору є іпотека), слід віднести обов'язкові умови які урегульовують дані правовідносини зокрема, Закон України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечними боргом і іпотечними сертифікатами» № 979-IV (надалі - Закон № 979-ІУ).

Статтею 1 вказаного Закону № 979-ІУ визначено, що іпотечний борг - це основне зобов'язання за будь-яким правочином, виконання якого забезпечене іпотекою.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 208, 209,212, 214, 215,218 ЦПК України, ст.ст. 16, 203, 207, 215, 230, 525, 526, 527, 530, 534, 536, 548, 636, 651, 652, 654, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Постановою Національного ОСОБА_4 України №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», Закону України « Про банки і банківську діяльність», суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителю селища Баришівка вул. Центральна (в минулому Жовтнева)АДРЕСА_2 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», третя особа без самостійних вимог: Державний нотаріус Баришівської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 про визнання кредитного договору №К3YWGK15006654 від 09.10.2007 року недійсним, укладеного між ОСОБА_2 акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк» та ОСОБА_1, про визнання договору іпотеки від 27.10.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк», зареєстрованого за №2-6405 та посвідченого державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 - недійсним та щодо застосування реституції стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» в розмірі 5958.53 доларів США, що є еквівалентом 157483.95 грн. за курсом НБУ України станом на 22.12.2016 року та 2414.14 грн., а також судових витрат в сумі 11397.67 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів до Апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_8