Єд. унік. № 243/259/17-ц
Провадження № 2/243/665/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2017 року м. Словянськ

Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Мінаєв І.М.,

при секретарі судового засідання Кабановій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

До Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулася ОСОБА_1 до ПАТ по газопостачанню та газифікації «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку, обґрунтовуючи наступним.

З 24.07.2007 року вона працювала у «Горлівському управлінні по газопостачанню та газифікації» ПАТ «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ». Наказом №294/к від 30.06.2015 року вона була звільнена з 30.06.2015р. за згодою сторін. За час її роботи є заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2015 року по червень 2015 року склала 8253,79 грн. ОСОБА_2 заборгованість до теперішнього часу не виплачена. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 8253,79 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, згідно до ст.117 КЗпП України, в розмірі 53997,54 грн. та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати у розмірі 2751,26 грн.

Позивач в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю та просить його задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 у судове засідання н зявився. Надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. 25.01.2017 року надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечує повністю, також надав свої письмові заперечення, з яких вбачається, що у звязку із блокуванням роботи Горлівського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз», яке фактично знаходиться на непідконтрольній українській владі території, з 30.06.2015 року фактично даний структурний підрозділ не працює. Відкрите кримінальне провадження по факту захоплення невстановленими особами адміністративної будівлі Горлівського управління по газопостачанню та газифікації, яке розташоване за адресою: м. Горлівка, вул. Горького,58А. Під час того, як м. Горлівка було окуповано «ДНР» колишні співробітники працевлаштувалися у структурі утвореній «ДНР» - Державному підприємстві «Донбассгаз».

Відповідно до діючого законодавства України на непідконтрольній території владі України припинена діяльність банківських установ. Жодні документи з території структурного підрозділу вивезти або передати не вбачається можливим. Підтвердити або спростувати чи знаходилась позивачка у трудових відносинах з ПАТ «Донецькоблгаз» в особі Горлівського управління по газопостачанню та газифікації не можливо, так як інформація відсутня. Представник відповідача вважає, що всі додані позивачем до позовної заяви документи є недостовірними, виданими невстановленими особами, з проставлянням невідомих штампів та печаток, що захватили адміністративну будівлю та виробничі приміщення Горлівського управління по газопостачанню та газифікації. Представник відповідача посилається на форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), та зазначає, що відповідно до сертифікатів Торгово-промислової палати України засвідчено настання обставин непереборної сили з 14.05.2014 року для ПАТ «Донецькоблгаз» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області щодо виконання законодавчих актів України. На момент видачі сертифікатів обставини тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Суд, проаналізувавши зібрані в справі докази, враховуючи думки сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем та, відповідно до наказу №294/к від 30.06.2015 року, вона була звільнена з 30.06.2015р. за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП (а.с.9).

11.01.2016 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про виплату належної їй заробітної плати на час звільнення з квітня 2015 року по червень 2015 року у розмірі 8253,79 грн. (а.с.6).

Згідно наданої їй відповіді ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», надати їй відомості, а також довідку по сумі заборгованості із заробітної плати у відповідача немає можливості, через те, що відсутні ці документи у звязку з захопленням невідомими особами адміністраційної будівлі відокремленого структурного підрозділу ПАТ «ДОНЕЦЬКОЛБГАЗ» (а.с.8).

Відповідно до листа ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» щодо надання довідки про існуючу заборгованість по заробітній платі, у звязку із блокуванням роботи Горлівського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз», яке фактично знаходиться на непідконтрольній українській владі території, з 30.06.2015 року фактично даний структурний підрозділ не працює. Жодні документи з території структурного підрозділу вивезти або передати не вбачається можливим. Підтвердити або спростувати чи знаходився позивач у трудових відносинах з ПАТ «Донецькоблгаз» в особі Горлівського управління по газопостачанню та газифікації не можливо, так як інформація відсутня. Таким чином, ПАТ «Донецькоблгаз» не може надати жодних документів про існуючу заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата».

Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Отже відсутність заборгованості перед позивачем із заробітної плати має довести роботодавець.

В позовній заяві ОСОБА_1 вказує на те, що вона не отримувала заробітну плату з квітня 2015 року по червень 2015 року (а.с.1).

Також, позивачем на підтвердження своїх доводів надано довідку Горлівським управління по газопотсачанню та газифікації від 30.05.2015 року, відповідно до якої заборгованість по заробітній платі склала 8253,79 грн. (а.с.9-12). Вказану довідку суд приймає до уваги, та враховує її як підтверджуючу доводи позивача, оскільки ця довідка видана до прийняття рішення Наглядовою радою ПАТ «Донецькоблгаз» від 10.08.2015 року про призупинення діяльності відокремлених структурних підрозділів «ПАТ Донецькоблагаз» (в т.ч. і Горлівського УГГ), які знаходяться на непідконтрольній Україні території (а.с.8 зворотній бік).

В той же час відповідач не надав належних доказів щодо виплати позивачу заробітної плати за вказаний період. Отже, суд не приймає заперечення представника відповідача щодо недостовірності наданих до позовної заяви документів, бо їх недійсність нічим не спростований, а отже суд переконався, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем. Відповідно до норм ст.ст.115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем по заробітній платі має довести саме роботодавець, а не позивач.

На підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясував обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язків попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції" розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності, диспозитивності, суди відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК повинні роз'яснити особам, які беруть у ній участь, їх права та обов'язки, попереджувати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках встановлених цим Кодексом.

Виходячи з положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, регулюють провадження у справі до судового розгляду" готуючи справу до розгляду повинен визначити: обставини, які мають значення для справи, та факти, що підлягають встановленню і покладені в основу вимог і заперечень; характер спірних правовідносин, зміст правової вимоги; матеріальний закон, який регулює спірні правовідносини; вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; з'ясувати, які є докази підтвердження зазначених фактів; визначити коло доказів відповідно до характеру спірних правовідносин і роз'яснити, якій із сторін слід довести певні обставини; вжити заходів для забезпечення явки в судове засідання, а також сприяти врегулюванню спору до судового розгляду, ч. 3 - з метою врегулювання спору до судового розгляду суди мають з'ясовувати: чи не відмовляється позивач від позову, чи визнає позов відповідач, чи не бажають сторони укласти мирову угоду або передати справу на розгляд третейського суду. Зазначені процесуальні дії можуть бути вчинені лише в позовному провадженні та повинні здійснюватися не формально; суди мають вживати дієві заходи для примирення сторін та врегулювання спору до судового розгляду, зберігаючи при цьому об'єктивність і неупередженість. Зокрема, вони мають роз'яснювати сторонам можливості розгляду справи у третейському суді та порядок виконання його рішення, суть та процедуру здійснення кожної дії та їх наслідки, п.13 - при з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом, зокрема статтею 61 ЦПК.

На підставі ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, наданої Артемівською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області від 06.02.2017 року, відомості про нараховану позивачу за спірний період заробітну плату відсутні .

Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітної плати в сумі 8253,79 грн. є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 117 КЗпП України В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку .

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці.

Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VІІ Оплата праці указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобовязання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово- господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюються Главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини ( обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди, тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 6-948цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для суддів.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 30 липня 2014 року за вих. № 2059/05-4 засвідчено настання обставин непереборної сили: проведення антитерористичної операції на території Донецької області є обставинами непереборної сили (форс-мажору), що унеможливлює здійснення господарської діяльності Публічним акціонерним товариством «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» у т.ч. виконання зобовязань Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» за договором на купівлю продаж природного газу № 13-380-Н, укладеним 24 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». Початок дії обставин непереборної сили 07 квітня 2014 року , які продовжують діяти по теперішній час. Дату закінчення терміну дії обставин непереборної сили на момент видачі даного висновку встановити неможливо (а.с.38-40).

Отже, вина Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ», яка є основною умовою відповідальності за ст.117 КЗпП України, відсутня, що виключає можливість відповідальності за несвоєчасну виплату невиплату належних працівникові сум при звільненні.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку задоволенню не підлягають.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. З огляду на що вимоги позивача в частині присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць у розмірі 2751,26 грн. є законними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню в доход держави судовий збір у сумі 640 грн.

Керуючись ст.ст.3, 10, 14, 60, 88, 213 ЦПК України, ст.ст.47, 115, 116, 233, 237-1 КЗпП України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку -задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2015 року по червень 2015 року в сумі 8253,79 грн. (вісім тисяч двісті пятдесят три грн. 79 коп.).

Допустити негайне виконання рішення в частині присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць у розмірі 2751,26 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» () на користь держави судовий збір у сумі 640 грн. (шістсот сорок грн. 00 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя

Словянського міськрайонного суду ОСОБА_3