Справа №: 398/2154/16-ц
провадження №: 2/398/249/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"16" березня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд

Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Ковальової О.Б.,

за участі: секретаря Дудченко О.Ю.,

представників: позивача - ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах якого діє за довіреністю товариство з обмеженою відповідальністю «Колсантигова компанія «Вілліам Інвест експерт» в особі директора ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних,-

В С Т А Н О В И В :

29.06.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення з відповідача на його користь інфляційних витрат у розмірі 1 801 041,12 грн. та три проценти річних у розмірі 148 003,45 грн., а всього 1 949 044,57 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 890,00 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 21 липня 2014 р. рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, яке набрало законної сили 16.09.2014 року, з ОСОБА_5 на його користь стягнуто 2 913 768 грн., що еквівалентно 225 000 дол.США, як безпідставно набутих грошових коштів та судовий збір в сумі 4 827 грн..

Відповідачем судове рішення не виконано, а тому просить застосувати до відповідача засоби цивільно правової відповідальності за прострочення грошового зобовязання, що передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, у виді стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних, починаючи з дня набрання законної сили рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 липня 2014 року, а саме з 16 вересня 2014 року.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін зобовязання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

З посиланням на правові позиції Верховного Суду України позивач зазначає, що за змістом ч.2 ст.625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Звертаючись до суду з позовом, позивач на підставі ст. 625 ЦК України просить

стягнути з відповідача інфляційні витрати за час прострочення виконання грошового зобовязання, починаючи з 16 вересня 2014 р. до квітня 2016 р., включно, в сумі 1 801 041,12 грн., а також 3 % річних від простроченої суми, що складає 148 003,45 грн.

Заяв про збільшення розміру позовних вимог не подавав.

16.03.2017 року сторони та їх представники не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 21.02.2017 року представник позивача ОСОБА_1, в судовому засіданні підтримала позов, представник відповідача ОСОБА_2 зазначив, що відповідач позов не визнає. Представники сторін надали докази, які були приєднані до матеріалів справи. У звязку з закінченням робочого часу по справі було оголошено перерву до 13.00 год. 16.03.2017 року. На продовження розгляду справи від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, де вказано, що позовні вимоги підтримують та просять задовольнити в повному обсязі (а.с.143). Представник відповідача також подав заяву про проведення розгляду справи без участі відповідача та його представника, де зазначено, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі у звязку із втратою позивачем права вимоги до відповідача на підставі договору від 11.01.2016 року про відступлення права вимоги. Суд ухвалив продовжити судовий розгляд у відсутність сторін та їх представників та ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено наступне.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 16.09.2014 року встановлено, що 03 вересня 2013 року між сторонами було укладено в простій письмовій формі та підписано договір купівлі- продажу нежитлових будівель та споруд. До підписання договору ОСОБА_3 сплатив ОСОБА_5 225 000 дол. США, що підтверджується письмовими доказами: пунктами 2.1 і 2.2 вищевказаного договору та розпискою відповідача від 04.09.2013 року. Оскільки договір купівлі продажу від 03.09.2013 року нотаріально не посвідчений, то законом встановлено, що цей договір є недійсним. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 2 913 768 грн., що еквівалентно 225 тис. дол.США, які були отримані відповідачем в рахунок оплати за договором купівлі продажу нерухомого майна, підлягають задоволенню та їх було стягнуто на користь позивача.

Рішення суду, яке набрало законної сили, досі не виконано у повному обсязі, згідно з Інформації про виконавче провадження станом на 01.04.2016 року.

Перелік підстав виникнення цивільних прав та обовязків передбачені ст.11 ЦК України.

Відповідно до ч.5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст. 14 ЦПК України).

Позивач просить застосувати до відповідача засоби цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобовязання, що передбачені ч.2 ст.625 ЦПК України у виді стягнення інфляційних витрат та 3% річних, починаючи з 16 вересня 2014 року до квітня 2016 р., включно, на загальну суму 1 949 044,57 грн.

Суд дійшов висновку, що правовідносини зобовязального характеру (грошове зобовязання) між сторонами у справі виникли з часу набрання рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 16.09.2014 року законної сили, відповідно до якого з відповідача на користь позивача стягнуто безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 2 913 768,00 грн., що еквівалентно 225 000 дол.США, оскільки саме це судове рішення є підставою для виникнення грошового зобов'язання ОСОБА_5 перед ОСОБА_3 в сумі 2 913 768,00 грн., невиконання якого призвело до інфляційних втрат позивача.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідносинами, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обовязку.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

Проценти, передбачені ст.625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17жовтня2011р. у справі 6-42цс11).

Згідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня1991р. №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (ч.1 ст. 4 цього Закону).

Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр».

З врахуванням рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ ( лист ВСУ N 62-97р від 03.04.97 р.) позивач зробив розрахунок суми заборгованості за індексом інфляції з вересня 2014 року по квітень 2016 року, яка складає 1 801 041,12 грн.

Три проценти річних в межах заявлених вимог за період з вересня 2014 року по квітень 2016 року, виходячи із терміну прострочки, згідно розрахунку позивача становить 148 003,45 грн. Отже, загальна сума грошових коштів, яку позивач просить стягнути з відповідача становить 1 949 044,57 грн.

Представник відповідача подав заяву про те, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі у звязку із втратою позивачем права вимоги до відповідача на підставі договору від 11.01.2016 року про відступлення права вимоги, копію якого долучив до матеріалів справи, представник позивача не спростовувала укладення даного договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Стаття 514 ЦК України встановлює, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ч.1 ст.516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

За умовами договору відступлення права вимоги від 11.01.2016 року ОСОБА_3 (первісний кредитор) відступив новому кредитору ОСОБА_6 всі свої права вимоги до відповідача, що випливають з рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 16.09.2014 року, яке набрало законної сили, відповідно до якого з відповідача на користь позивача стягнуто безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 2 913 768,00 грн., що еквівалентно 225 000 дол.США, оскільки саме це судове рішення є підставою для виникнення грошового зобов'язання ОСОБА_5 перед ОСОБА_3 в сумі 2 913 768,00 грн. (а.с.132).

Оскільки відповідач не виконав вищевказане рішення суду, то це призвело до того, що за невиконання рішення суду первісний кредитор ОСОБА_3 на підставі ст.625 ЦК України мав право на стягнення з відповідача інфляційних нарахувань і 3% річних. Відтак, за договором відступлення права вимоги до нового кредитора перейшли всі права первісного кредитора, що передбачено в п.2 договору, згідно якого за даним договором до сторони 1 ОСОБА_6 від ОСОБА_3 переходять вимоги до боржника як за основною сумою боргу в 225 000 доларів США, так і похідні, які полягають у стягнення з боржника збитків за прострочення виконання зобовязання ( курсова різниця, індекс інфляції, 3% річних тощо).

Таким чином, ОСОБА_6 став новим та єдиним кредитором згідно договору відступлення права вимоги від 11.01.2016 року. Згідно п.10 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Право вимоги кредитора ОСОБА_6 щодо сплати боржником суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми є правом, а не обовязком кредитора, тому обовязок сплати боржником суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних, визначається моментом предявлення кредитором вимоги боржнику.

Вищезазначеною угодою не передбачено права первинного кредитора ОСОБА_3 предявляти вимоги по вищевказаному судовому рішенню про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, в той же час ним предявлено даний позов до суду 29.06.2016 року.

З огляду на викладене, на підставі вищевказаних норм законодавства, наявних в матеріалах справи доказів, суд вважає, що безпідставним є подання позову ОСОБА_3 та необґрунтованими доводи позивача про стягнення на його користь інфляційних нарахувань та 3% річних, а тому в позові слід відмовити.

Згідно ст.88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, то судові витрати понесені позивачем не компенсуються.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 154. 214, 215, 218 ЦПК України,- суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 в інтересах якого діє за довіреністю товариство з обмеженою відповідальністю «Колсантигова компанія «Вілліам Інвест експерт» в особі директора ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних відмовити в повному обсязі.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.12.2016 року у виді накладення арешту на грошові кошти в сумі 853 443,00 грн., які перераховані на одержувача Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області та рухоме майно, що на правах приватної власності належать ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий 18 квітня 1996 року Олександрійським МВ УМВС України в Кіровоградській області, місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2), у межах позовних вимог на суму 1 732 290,02 грн..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя