Справа № 466/2212/16 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С
Провадження № 22-ц/783/676/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Ванівського О.М., Струс Л.Б.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представник відповідача ТзОВ «Біля цитаделі» - ОСОБА_12,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Біля Цитаделі» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біля Цитаделі» про поновлення на роботі, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2016 року у позові ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біля Цитаделі» про поновлення на роботі відмовлено у зв'язку з пропуском звернення до суду.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_4 та ТзОВ «Біля Цитаделі».

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити. Вважає, що всупереч нормам матеріального та процесуального права, судом не враховано обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, що призвело до незастосування правових норм, які підлягали до застосування. Зазначає, що судом не враховано, що закон не пов'язує відлік строку на звернення до суду з позовом із направленням вимоги про повернення документації. Такий строк обчислюється виключно з дня вручення працівнику копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Крім цього, вказує на те, що копії наказу про звільнення позивачу досі не вручено і трудової книжки не видано. Також, вказує на те, що посилання суду про те, що позивачу було скеровано наказ про звільнення, який він отримав 30.11.2015 року, згідно відмітки про вручення поштового відправлення, - не відповідає дійсності, оскільки 30.11.2015 року позивачем отримано вимогу про повернення документації товариства від 18.11.2015 року, а не наказ про звільнення.

В своїй апеляційній скарзі представник ТзОВ «Біля Цитаделі» просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити у зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. Вважає висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому таке рішення суду є необґрунтованим та підлягає скасуванню. Зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що у даному спорі йдеться про одноразове грубе порушення трудових обов'язків позивачем, зафіксованих в Акті перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 16.10.2015 року, яким встановлено той факт, що будівельні роботи проводяться Товариством без права на виконання будівельних робіт і викладені у вказаному акті обставини позивачем у ході розгляду справи спростовано не було. Проте, вказаним обставинам суд не дав жодної правової оцінки, зіславшись на те, що строк оскарження постанови від 02.11.2015 року у справі про адмінправопорушення до суду може бути протягом 15 днів з дня її винесення, а оплата штрафу у 15 денний строк з дня отримання постанови. Зазначають, що директор товариства, як фізична особа мав усі можливості у визначений строк оскаржити дії контролюючого органу та звернутися до суду з відповідним позовом, при цьому сплата штрафу не є перешкодою для звернення до суду з таким позовом.

В судове засідання позивач не з'явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що позивач повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України, а, також, і те, що від представника позивача до суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу відповідача із додатковим викладом їх правової позиції відносно спору.

Клопотання позивача про відкладення розгляду справи з посиланням на зайнятість його представника ОСОБА_6 у розгляді іншої справи колегія суддів вважала необґрунтованим. Так, як вбачається із журналу судового засідання від 25.01.2017 року, вказаного числа у розгляді справи було оголошено перерву до 9.03.2017 року 10 год. при цьому вказані час та день судового засідання були узгоджені із присутніми представниками сторін, зокрема, і представником позивача ОСОБА_6 Крім цього, ні позивачем, ані його представником жодним чином не обґрунтовано пріоритетності справи про стягнення аліментів, розгляд у якій призначено ухвалою Сихівського районного суду м.Львова про відкриття провадження у справі від 21.02.2017 року, тобто після визначення дати та часу судового розгляду у даній. Окрім цього, позивачем жодним чином не повідомлено про причини своєї неявки, не подано доказів неможливості вжиття організаційних заходів вказаним його представником щодо участі у обох судових засіданнях (розгляд іншої справи призначено на 9 год. 30 хв.). Окрім наведеного, як вбачається із матеріалів справи у позивача наявним є інший представник ОСОБА_7 (довіреність а.с 24), жодних доводів з приводу неможливості участі якого у судовому засіданні не наведено та доказів поважності причин неявки не представлено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання апеляційної скарги відповідача та в заперечення скарги позивача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід відхилити з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ст.ст. 41, 47, 233 КЗпП України та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідно до наказу №1 від 05.03.2014р. на підставі рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Біля цитаделі» від 18.02.2014 (Протокол №5 Загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Біля цитаделі» від 18.02.2014 року), ОСОБА_4 призначений на посаду директора ТзОВ «Біля цитаделі». У відповідності до наказу №б/н від 11.11.2015 року на підставі протоколу Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Біля цитаделі» №1 від 11.11.2015 року) ОСОБА_4 звільнено з посади директора ТзОВ «Біля цитаделі» на підставі п.1 ст.41 Кодексу законів про працю України, у зв'язку допущенням одноразового грубого порушення трудових обов'язків директора, зокрема розпочато виконання будівельних робіт, а саме розпочато виконання земельних робіт (вибрання ґрунту, влаштування котловану) по будівництву багатоповерхового житлового будинку на вулиці Поповича, 6а у м.Львові без виготовлення та затвердження проектної документації на будівництво та дозвільних документів на право виконання будівельних робіт, що призвело до матеріальних збитків Товариства. Протоколом зборів Товариства від 3.10.2016 виправлено описку в написанні дати у протоколі від 11.11.2015, зазначити дату зборів 14.11.2015. Згідно наказу від 03.10.2016 внесено зміни до наказу від 11.11.2015 та виправлено описку щодо дати наказу на 14.11.2015. Також, суд вважав за доцільне застосувати положення щодо строків позовної давності до врегулювання відносин, пов'язаних із поновленням на роботі. Як зазначено у рішенні зборів учасників, підставою для прийняття даного наказу та звільнення позивача з роботи є Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 16.10.2015 року та Протокол № 40/10-Г про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 16.10.2015 року, Постанова №1г/29пз/1013-6/5839-15 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 02.11.2015 року в сумі 124020 грн., припис про зупинення виконання будівельних робіт від 16.10.2015 року №40/10-1. Судом встановлено, що підставою для звільнення позивача було неналежне виконання ним обов'язків під час початку будівництва будинку, а саме проведення будівельних робіт без належного дозволу, що потягнуло накладення штрафних санкцій на Товариство. Однак, суд не може погодитися з даним формулюванням з наступного. Представники не заперечували того факту, що позивач був єдиним працівником Товариства - директором. Отже, він здійснював господарську діяльність Товариства, організовував його роботу. Зокрема Товариство отримало дозвільні документи на проведення підготовчих робіт з будівництва житлового будинку за адресою вул.Поповича 6-а у м.Львові. Згідно договору з виконання підготовчих робіт від 4.09.2015, укладеного між ТзОВ «Біля Цитаделі» та ПП «Дельта-Ресурс», останнє зобов'язувалося виконати підготовчі роботи на земельній ділянці. 2.11.2015 на ТзОВ «Біля Цитаделі» складено постанову про притягнення керівника до адмінвідповідальності за порушення у сфері містобудівельної діяльності у виді штрафу у розмірі 124020 грн. Як убачається з тексту постанови, директор не приймав участі при розгляді протоколу, а постанова на Товариство була відправлена рекомендованим листом. Згідно протоколу від 11.11.2015 позивач звільнений цього ж числа з посади, а згідно протоколу від 03.10.2016 - з 14.11.2015. При цьому слід зазначити, що строк оскарження постанови від 02.11.2015 року у справі про адмінправопорушення до суду може бути протягом 15 днів з дня її винесення, а оплата штрафу у 15-и денний строк з дня отримання постанови. З пояснень представника позивача вбачається, що директор готував позовну заяву до суду для оскарження постанови, однак цьому перешкодили засновники, сплативши суму штрафу 12.11.2015 та звільнивши директора з посади. При цьому представники сторін визнали, що у ОСОБА_4 жодних пояснень не було відібрано. До того ж, з листа учасника Товариства ОСОБА_8 від 13.11.2015 на адресу директора департаменту ДАБК, вбачається, що саме учасники прийняли рішення про сплату штрафу і вказали директору на ряд порушень виявлених під час перевірки та вживають дій щодо притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності. Отже, суд вважає, що відповідач не довів обставин одноразового грубого порушення директором ОСОБА_4 своїх трудових обов'язків. А тому в цьому разі днем, з якого обчислюється місячний термін звернення до суду, є день вчинення роботодавцем ранішої дії - чи то буде вручення працівникові копії наказу про звільнення, чи видача йому трудової книжки, оскільки відтоді працівникові уже відомо про порушення його суб'єктивного права. Оскільки ОСОБА_9 був директором ТзОВ «Біля цитаделі» і трудова книжка знаходилась безпосередньо у нього, останньому скеровано наказ про звільнення, який він отримав 30.11.2015, згідно відмітки про вручення поштового відправлення (а.с.21). Щодо отримання 30.11.2015 рекомендованого поштового повідомлення позивачем не заперечувала у судовому засіданні і представник. Не заперечувалося представниками і факт внесення 16.11.2015 змін у реєстраційну картку Товариства щодо зміни керівника на ОСОБА_12, а також внесення 20.11.2015 відповідних змін у бухгалтерські документи у банку. Позивач, також, не отримував заробітної плати починаючи з 20.11.2015. Дані обставини свідчать про обізнаність позивача щодо його звільнення з посади директора ТзОВ «Біля Цитаделі». 17.03.2016 представник відповідача звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності. Враховуючи наведене, суд вважав, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки встановлено, що ОСОБА_4 повідомили про звільнення з посади директора ТзОВ під час звернення з вимогою про надання письмових пояснень, направлення на адресу наказу про звільнення. Позивач не навів поважних причини пропуску строку звернення до суду, а його покликання на те, що він з'ясував про його звільнення тільки 9.02.2016 під час розгляду справи у господарському суді, на думку суду не є обґрунтованими. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог про поновлення ОСОБА_4 на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Біля Цитаделі» слід відмовити, а відтак не підлягають до задоволення вимоги про визнання недійсним внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо керівництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Біля Цитаделі» внесені 16.11.2015 р. №9028526, реєстратором Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Кіх Світланою Богданівною.

Колегія суддів вважає, що такі висновки вцілому відповідають обставинам справи та вимогам закону, доводи ж обох скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.

Як вбачається із матеріалів справи, вірно встановлено судом першої інстанції та сторонами не спростовано позивача, який з 5.03.2014 року згідно наказу №1 виконував обов'язки директора ТзОВ "Біля Цитаделі», - наказом №б/н від 11.11.2015 року, у якому наказом від 3.10.2016 року було виправлено описку - звільнено з посади директора Товариства (накази про прийняття, звільнення та виправлення описки у наказі Т.1 а.с. 8, 34, 171).

Наказ про звільнення та виправлення у ньому описок прийнятий та здійснено відповідно до рішень загальних зборів Товариства (Т1 а.с. 5-7, 141, 168-170).

При цьому, як вбачається із наявних матеріалів справи таке звільнення позивача слід вважати було здійснено без належного дотримання процедури звільнення передбаченої КЗпП України, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Так, по-перше після виявлення факту накладення штрафу на товариство про що йдеться у матеріалах справи про правопорушення містобудівної діяльності (Т1 а.с. 35-42), що і стало підставою для звільнення позивача, в порушення вимог ст. 149 КЗпП України від позивача не було відібрано письмових пояснень з приводу вчинено ним порушення та власником чи уповноваженим ним органом не було запропоновано надати такі позивачу. Докази цього у матеріалах справи відсутні.

Крім цього, наказ про звільнення позивача був винесений на підставі рішення зборів, що оформлене протоколом загальних зборів товариства №1 від 11.11.2015 року, який завірений не круглою печаткою ТзОВ «Біля Цитаделі», а іншою друкарською формою (згаданий протокол загальних зборів Т1 а.с. 5-7 та висновок криміналістичної судово-технічної експертизи друкарських форм за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0004551 від 9.12.2015 року, складений 30.11.2016 року №5305 (Т.1 а.с. 239-241).

Також, слід вказати, і про те, що відповідачем не деталізовано як, у відповідності до вимог ч.3 ст. 149 КЗпП України та п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6.11.1992 року, було враховано ступінь тяжкості вчиненого позивачем проступку, заподіяна ним шкода товариству та попередня робота працівника.

Однак, як вбачається із ст. 233 КпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу.

Крім цього, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6.11.1992 року 4. Встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Розглядаючи трудові спори після їх попереднього розгляду в КТС, суд з'ясовує і обговорює додержання і причини пропуску як для десятиденного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, так і тримісячного строку звернення до КТС (ст.225 КЗпП), якщо останньою він не був поновлений. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Коли пропущений десятиденний строк не буде поновлено, заява відповідно до ст.85 ЦПК) і ст.228 КЗпП залишається без розгляду. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін. При пропуску передбаченого ст.225 КЗпП десятиденного строку без поважних причин необхідності у з'ясуванні інших обставин справи не має.

Як вірно вказано судом першої інстанції, відповідно до даної норми закону, визначальним для відрахування місячного строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі є день вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки.

Як вбачається із доводів позивача трудової книжки із записом про його звільнення йому вручено не було. Заперечуючи вказаний довід сторона відповідача вказує на те, що трудова книжка позивача, як єдиного працівника підприємства зберігалась у нього та він відповідальний за її видачу. З вказаного вбачається, що запису про звільнення у трудову книжку позивача новим директором товариства (чи будь-якою іншою особою) здійснено не було.

Однак, як вбачається із повідомлення про вручення поштового відправлення Т1 а.с. 21 (а саме наказу про звільнення та вимоги про повернення документів товариства Т1 а.с. 32, 34), як вірно встановлено і судом першої інстанції, - наказ про звільнення було вручено позивачу 30.11.2015 року поштовим зв'язком, оскільки позивач у день звільнення був відсутнім на робочому місці. Відповідно місячний строк звернення до суду слід рахувати від вказаної дати.

Як вбачається із позовної заяви із такою (датована 23.02.2016 року) до суду позивач звернувся 1.03.2016 року (здано на пошту 29.02.2016 року) (позовна заява Т1 а.с. 1-4), докази здачі такої на пошту Т1 а.с. 9-10), тобто після спливу майже тримісячного строку з дня коли позивачу було вручено наказ про звільнення.

Жодних обґрунтованих доводів, які б свідчили про поважність пропуску позивачем строку на звернення до суду ним не наведено. Натомість позивач посилався на неотримання такого наказу та те, що він дізнався про своє звільнення під час розгляду справи господарським судом.

Однак, окрім наведеного, про отримання наказу про звільнення та поінформованість позивача про його звільнення з 30.11.2015 року, додатково свідчать і його особисті пояснення як свідка під час допитів при розслідуванні кримінального провадження №0004551 (Т.1 а.с. 235-238), у яких позивач вказує про те, що про звільнення дізнався в кінці листопада 2015 року та в кінці грудня 2015 року отримав письмове повідомлення про звільнення та вимогу про повернення документів товариства та печатки.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає висновок суду про необхідність відмови у задоволенні позовної вимоги про поновлення на роботі з підстав пропуску строку позовної давності таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону, як відповідно і відмову у іншій позовній вимозі за безпідставністю, яка є фактично похідною від першої та залежить від задоволення такої.

Зважаючи на вказане доводи обох апеляційних скарг слід вважати безпідставними та такі відхилити, рішення ж суду слід залишити без змін, як таке що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційні скарги ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Біля Цитаделі» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: О.М. Ванівський

Л.Б. Струс