Справа № 456/196/16-ц
Провадження № 2/456/191/2017
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

03 березня 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Саса С. С. ,

при секретарі Петренко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, -

встановив:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповіда ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином та уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача в її користь одноразово страхове відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за період з 04.04.2013 року по 31.12.2016 року в сумі 5863,13 гривні, витрати на придбання ліків в сумі 5126,63 гривні, витрати на правову допомогу в сумі 3000 гривень, а всього стягнути страхове відшкодування в сумі 13989 (тринадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят дев'ять) гривень 76 копійок. Стягувати з ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» на користь ОСОБА_1 з 01.01.2017 року щомісячно по 320,00 гривень до закінчення ліміту відповідальності, що залишився 89010,24 гривень.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 03.04.2013р. близько 16.20 год. на 692км.+300м. автодороги Київ-Чоп у с. Сможе Сколівського району Львівської області ОСОБА_2, керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача «Renault Premium» р.н. НОМЕР_2, з напівпричепом - цистерною «Fauvet S-3T-341» р.н. НОМЕР_3, порушив вимоги ПДР України, внаслідок чого втратив змогу контролювати рух автопоїзда та виїхав на зустрічну смугу руху де допустив зіткнення з автобусом «БАЗ А 079.23» р.н. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3. Внаслідок даного ДТП вона, як пасажир автобуса, отримала тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Сколівського районного суду Львівської області від 04.07.2013р. ОСОБА_2 визнаний винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Згідно даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу сідловий тягач «Renault Premium» р.н. НОМЕР_2 належить ОСОБА_4. Згідно трудового договору від 03.01.2013р. ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 та відповідно до п. 2 договору виконував обов'язки водія з перевезення вантажів.

Згідно полісу АЕ №1950041 цивільно-правова відповідальність власника сідлового тягача «Renault Premium» р.н. НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА». Ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяну здоров'ю становить 100 000 грн.

В п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону № 1961-IV.

При вирішенні спорів про страхове відшкодування у наведених вище випадках суди повинні застосовувати положення Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та враховувати відповідні роз'яснення, надані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (з відповідними змінами та доповненнями).

В п. 18. Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що встановлення групи інвалідності потерпілих, причини і часу її виникнення провадиться в усіх випадках медико- соціальними експертними комісіями - МСЕК. Ступінь втрати професійної працездатності (у процентах), потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв'язку з виконанням працівником трудових обов'язків (в тому числі на шляху до роботи і з роботи); судово-медичною експертизою - в решті випадків.

На лікування позивач понесла витрати в сумі 5126, 63 гривні.

Згідно довідки №331 від 05.04.2013 року виданої Стрийською центральною районною лікарнею від 04.04.2013р. ОСОБА_1 було проведено операцію по видаленню селезінки.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №234, проведеної експертами КЗ ЛОР «Львівське бюро судово-медичної експертизи», на час проведення комісійної експертизи у ОСОБА_1 мається стан після видалення селезінки (04.04.2013р.) з приводу травматичного розриву її, що складає 10 відсотків втрати професійної працездатності.

Тому необхідно провести перерахунок розміру страхового відшкодування, пов'язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

На час настання даної ДТП та отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 не працювала.

З 04.04.2013р. по 30.11.2013р. розмір мінімальної заробітної плати в Україні становив 1147 грн., відповідно 10% від цієї суми становить 114,7 грн..

Відповідно за період з 04.04.2013р. по 30.04.2014р. внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності ОСОБА_1 має бути відшкодовано (114,7 грн. : 30 днів х 27 днів) 103,23 грн..

За період з 01.05.2013р. по 30.11.2013р. внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності ОСОБА_1 має бути відшкодовано (114,7 грн. х 7 місяців) 802,9 грн..

З 01.12.2013р. по 31.08.2015р. розмір мінімальної заробітної плати в Україні становив 1218 грн., відповідно 10% від цієї суми становить 121,8 грн..

За період з 30.11.2013р. по 31.08.2015р. внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності ОСОБА_1 має бути відшкодовано (121,8 грн. х 22 місяці) 2 679,6 грн..

З 01.09.2015р. по 30.04.2016р. розмір мінімальної заробітної плати в Україні становить 1378 грн., відповідно 10% від цієї суми становить 137,8 грн..

За період з 01.09.2015р. по 30.04.2016р. внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності ОСОБА_1 має бути відшкодовано (137,8 грн. х 8 місяців) 1102,4 грн..

З 01.05.2016р. по 30.11.2016р. розмір мінімальної заробітної плати в Україні становить 1450 грн., відповідно 10% від цієї суми становить 145 грн..

За період з 01.05.2016р. по 30.11.2016р. внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності ОСОБА_1 має бути відшкодовано (145 грн. х 7 місяців) 1015 грн.

З 01.12.2016р. по 31.12.2016р. розмір мінімальної заробітної плати в Україні становить 1600 грн., відповідно 10% від цієї суми становить 160 грн..

За період з 01.12.2016р. по 31.12.2016р. внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності ОСОБА_1 має бути відшкодовано (160 грн х 1 місяць) 160 грн..

Тобто ПрАТ «СК «УНІКА» має виплати ОСОБА_1 одноразово страхове відшкодування внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності за період з 04.04.2013р. по 31.12.2016р. в розмірі (103,23 + 802,9 + 2 679,6 + 1 102,4 + 1 015 + 160) 5 863, 13 грн..

З 01.01.2016р. розмір мінімальної заробітної плати в Україні становить 1600 грн., тобто в

подальшому ПрАТ «СК «УНІКА» щомісячно має виплачувати ОСОБА_1 по 320 грн. до закінчення ліміту відповідальності, що залишився ( 100 000 - 5 126, 63 - 5 863, 13) 89 010, 24 грн..

Стрийським міськрайонним судом розглядався позов ОСОБА_1 до ПП «ШІК-ТРАНС», ФОП ОСОБА_4 та ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої злочином, джерелом підвищеної небезпеки. Так як 12.01.2015р. позивачка попередньо домовилась про укладення мирової угоди з ФОП ОСОБА_4 з питання відшкодування моральної шкоди, то вона звернулась до суду з заявою про залишення її позову про відшкодування майнової шкоди без розгляду, для того щоб у справі можна було судом затвердити мирову угоду щодо відшкодування моральної шкоди. Судом позов в частині відшкодування майнової шкоди було залишено без розгляду, а в частині відшкодування моральної шкоди було затверджено мирову угоду.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі пославшись на обставини викладені у позовній заяві. Просять позов задоволити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча судом був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Про причини неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 03.04.2013р. на 692км.+300м. автодороги Київ-Чоп у с. Сможе Сколівського району Львівської області, ОСОБА_2, керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача «Renault Premium» р.н. НОМЕР_2, з напівпричепом - цистерною «Fauvet S-3T-341» р.н. НОМЕР_3, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого втратив змогу контролювати рух автопоїзда та виїхав на зустрічну смугу руху де допустив зіткнення з автобусом «БАЗ А 079.23» р.н. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, в результаті чого позивач отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Вироком Сколівського районного суду Львівської області від 04 липня 2013 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і йому призначено покарання - 4 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням та встановлено іспитовий строк три роки.

Вчинена ОСОБА_2 дорожньо-транспортна пригода перебуває у прямо причинному зв'язку з її наслідками у вигляді завданих тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_1

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи стосовно якої вона ухвалена, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, яка спричинила тілесні ушкодження позивачці та завдала їй майнової шкоди є доведеною.

В абзаці 1 п.2 постанови Пленуму ВСУ №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» від 27.03.1992р.(з наступними змінами) Пленум роз'яснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.440, 450 ЦК (ст.ст.1166, 1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини».

За змістом ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно полісу АЕ №1950041 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля сідлового тягача «Renault Premium» р.п. НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА». Ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяну здоров'ю становить 100 000 гривень. Факт ДТП було визнано страховиком як страховий випадок. Вказаний договір був чинний на момент настання страхового відшкодування.

Відповідно до даного полісу страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода потерпілому під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

У відповідності до ч.1 ст. 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

У відповідності до ч.1 ст. 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №234, проведеної експертами КЗ ЛОР «Львівське бюро судово-медичної експертизи», на час проведення комісійної

експертизи у ОСОБА_1 мається стан після видалення селезінки (04.04.2013р.) з приводу травматичного розриву її, що складає 10 відсотків втрати професійної працездатності.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Вищевказаним законом регламентовано, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Статтею 9 цього Закону встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю на одного потерпілого становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до положень ст.22 вказаного вище Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ЗУ від 23.09.1999р. № 1105-ХІV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове соціальне страхування визначаються правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я.

Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, соціальним страхуванням від нещасних випадків - нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання; за соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності - подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сім'ї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону матеріального забезпечення або соціальних послуг.

Згідно ст. 15 Закону роботодавець зобов'язаний: надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом; інформувати про кожний нещасний випадок або професійне захворювання на підприємстві. Застраховані особи зобов'язані: надавати страхувальнику, страховику достовірні документи, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення та надаються соціальні послуги відповідно до цього Закону. У разі настання нещасного випадку або професійного захворювання: лікуватися в лікувально-профілактичних закладах або в медичних працівників, з якими Фонд уклав угоди на медичне обслуговування.

Відповідно до ст. 18 вказаного Закону страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом. Застраховані особи, які протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців, мають право на матеріальне забезпечення відповідно до цього Закону.

Отже, посилання позивача, як на законодавчу підставу для задоволення позову, а саме ЗУ від 23.09.1999р. № 1105-ХІV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не знайшло свого підтвердження, оскільки позивач в позовній заяві покликається на такий вид страхування, як «Поліс обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Даний вид страхування немає нічого спільного з страхуванням, яке передбачене у вищевказаному законі, а саме передбачає страхове відшкодування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, з якими Фонд уклав угоди на медичне обслуговування, де застраховані особи вносили щомісяця певні соціальні внески. У випадку позивача, така не була застрахована на підприємстві, як працююча особа, вона не вносила внески у Фонд страхування певного підприємства, а тому і не має права отримувати страхову виплату у зв'язку з стійкою втратою працездатності згідно вимог даного Закону.

Відповідно до «Полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик виплачує потерпілій особі відшкодування в тому розмірі, яке вона понесла на своє лікування, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути 5126,63 грн. витрат на придбання ліків, що підтверджуються представленими позивачем чеками на придбання ліків. (а.с.14-19)

Однак, «Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено, що якщо потерпіла особа при заподіянні шкоди здоров'ю застрахована на 100 000 грн. (як в даному випадку), то страховик повинен виплати цій особі всю суму страхування (100 000 грн.), навіть при стійкій втраті працездатності, що і бажає зробити позивач. Дана вимога прямо суперечить умовам полісу страхування, а тому вимоги в частині стягнення з ПАТ "Страхова компанія "Уніка" на користь позивача шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок ДТП за період з 04.04.2013 року по 31.12.2016 року в сумі 5863,13 грн., а також вимоги в частині стягнення з відповідача в користь позивача з 01.01.2017 року щомісячно по 320 грн. до закінчення ліміту відповідальності, що залишився 89010,24 грн. задоволенню не підлягають за безпідставністю позовних вимог.

Статтею 84 ЦПК передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Суд вважає необхідним стягнути з відповідача в користь позивача 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 215, 218, 226 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 5126,63 грн. витрат на придбання ліків, 3000 грн. витрат на правову допомогу, а всього разом 8126,63 грн. ( вісім тисяч сто двадцять шість гривень 63 копійки).

В решті позову відмовити.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Стрийського міськрайонного суду Львівської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя С. С. Сас