провадження № 2/243/519/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Ільяшевич О.В.,

при секретареві Куцик Н.Є..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державного майна України про стягнення індексації заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 державного майна про стягнення індексованої заборгованості по заробітній платі, мотивуючи свої вимоги тим, вона працювала у ВАТ «Содовий завод» у період з 27 липня 1985 по 01 червня 2001 року на посаді апаратника цеху фосфорних продуктів. З жовтня 1996 року ВАТ «Содовий завод» перестав виплачувати заробітну плату. Рішенням Словянського міського суду від 24 жовтня 1997 року з ВАТ «Содовий завод» на її користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 921 грн.51 копійок. Зазначає, що в травні 2016 року їй була виплачена заборгованість по заробітній платі у сумі 921 грн. 51 коп. 21 жовтня 2016 року вона звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача індексації заробітної плати. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2016 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на її користь індексацію заробітної плати у розмірі 8 219 грн.78 коп. Виконавчий лист за рішенням суду був своєчасно наданий в ліквідаційну комісію ВАТ «Содовий завод» та взятий на виконання. 15 грудня 2016 року вона отримала довідку ліквідатора в якій ведеться про те, що вищевказане рішення виконати не має можливості, оскільки в цілому заборгованість по заробітній платі станом на 01.12.2016 року складає 4049 тис. грн, та виконати рішення суду по стягненням на користь позивача немає можливості. Зазначає, що 24 січня 2013 року одержано листа № 11-05-00801 ОСОБА_2 Державного майна України про те, що станом на 01 січня 2013 року в Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% статутному капіталу ВАТ «Содовий завод». 10 вересня 2013 року колектив працівників ВАТ «Содовий завод» звернувся зі скаргою на невиконання рішень Словянського міськрайонного суду Донецької області. 18 жовтня 2013 року одержано лист Державної виконавчої служби України, про те, що Постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 ВАТ «Содовий завод» визнано Вважає, що до теперішнього часу, державні органи не вжили заходів щодо сплати заборгованості із заробітної плати та вказаного рішення суду, не припинили порушення прав позивача протягом тривалого часу. Оскільки ВАТ «Содовий завод» є державним підприємством, а належні позивачу грошові кошти до теперішнього часу залишаються не виплаченими, а саме не виплачено індексацію заробітної плати у сумі 8 219 грн. 78 коп. позивач просить суд стягнути на її користь саме з ОСОБА_2 державного майна України підставі п. 2 ст. 619 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 державного майна, як засновник ВАТ «Содовий завод» несе субсидіарну відповідальність за боргами ВАТ «Содовий завод» перед нею.

Позивач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявилась, надала суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, на задоволені позовних вимог наполягала, не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Представник відповідача ОСОБА_2 державного майна України, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд відмовляє у задоволенні позову, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 працювала у ВАТ «Содовий завод» у період з 27 липня 1985 року по 01 червня 2001 року на посаді апаратника цеху фосфорних продуктів. З жовтня 1996 року підприємство припинило виплачувати працівникам заробітну плату.

Рішенням Словянського міського суду від 24 жовтня 1997 року з ВАТ «Содовий завод» на її користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 921 грн.51 копійок

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2016 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на її користь індексацію заробітної плати у розмірі 8 219 грн.78 коп.

15 грудня 2016 року отримано листа ліквідатора ВАТ «Содовий завод» вих. 01-23/819, в якому йдеться про те, що грошових коштів, що надходять на розрахунковий рахунок у ліквідаційний період є не достатніми для погашення заборгованості у цілому, а відповідно, відсутня можливість виконання окремого рішення суду стосовно ОСОБА_1

Згідно із статутом ВАТ Содовий завод, підприємство засноване відповідно рішення ОСОБА_2 державного майна України від 20 грудня 1995 року № 50-АТ шляхом перетворення ДП «Хімпром» у ВАТ Содзавод згідно із Указом Президента України від 26 листопада 1994 року № 699/94 Про заходи щодо забезпечення прав громадян на використання приватизаційний майнових сертифікатів . ВАТ Содовий завод є юридичною особою, здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства та статуту, має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в банках, має право укладати угоди(контракти), набувати майнових та особистих прав, нести обовязки, виступати в суді, арбітражному або третейському суді.

Нормами ст. 619 ЦК України, регулюються правовідносини зобовязального характеру, за якими договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова(субсидіарна) відповідальність.

Частиною 1 ст. 176 ЦК України передбачається розмежування відповідальності за зобовязаннями держави, АРК, територіальних громад та створених ними юридичних осіб, згідно якого Держава, АРК, територіальні громади не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, ст. 176 ЦК України закріплює загальну норму про розмежування відповідальності публічно-правових утворень за своїми зобовязаннями та створених ними юридичних осіб. ЦК передбачає загальне правило, згідно з яким держава, інші публічно-правові утворення (АРК, територіальні громади) не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб. Ця норма направлена на конкретизацію положень ч.3 ст. 96 ЦК України згідно з якою юридична особа самостійно відповідає за зобовязаннями юридичної особи, учасник(засновник) юридичної особи не відповідає за зобовязаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобовязаннями його учасника(засновника). Вказівка на субсидіарну відповідальність держави, АРК, територіальних громад, як засновників створених ними юридичних осіб публічного права, яку містить норма ст. 176 ЦК, - передбачає можливість встановлення такої відповідальності спеціальними законами.

Як достовірно встановлено у судовому засіданні, засновником ВАТ «Содовий завод» є держава в особі ОСОБА_2 Державного майна України(п.1.1 Статуту).

З врахуванням наведеного, можливо дійти висновку, що правовідносини, які склалися між ВАТ «Содовий завод» та ОСОБА_2 державного майна, - є правовідносини засновника та створеного ним підприємства, за якими засновник не відповідає по боргах підприємства, а підприємство не відповідає по боргах засновника. Такі відносини відповідають нормам чинного цивільного законодавства, зокрема положенням ст. 176 ЦК України, підтверджується статутом ВАТ «Содовий завод», згідно із яким підприємство є юридичною особою, створеною державою, яка не відповідає за зобовязаннями держави та акціонерів, а держава не відповідає за зобовязаннями Товариства, отже за своєю юридичною природою ВАТ «Содовий завод» не є казенним підприємством, а тому положення ст. 77 ГК України на правовідносини ВАТ «Содовий завод» та ОСОБА_2 держмайна України не розповсюджуються.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що ОСОБА_2 Держмайна України в силу ст. 176 ЦК України не несе субсидіарну відповідальність по боргах ВАТ «Содовий завод», до того ж, не є правонаступником ВАТ «Содовий завод».

Згідно із ст.ст. 1, 5 Закону України «Про ОСОБА_2 державного майна України», ОСОБА_2 державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. До повноваження ОСОБА_2 державного майна України належить погодження мирових угод, планів санації і переліків ліквідаційних мас та змін і доповнень до них у справах про банкрутство господарських організацій з корпоративними правами держави понад 50 відсотків їх статутного капіталу, які перебувають у процесі приватизації.

Відповідно ч. 1 ст. 619 Цивільного кодексу України лише договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Згідно із ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Як зазначено у ч. 1 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі.

Відповідно ч. 1 ст. 152 ЦК України акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Згідно із ч. 2 ст. 152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України «Про акціонерні товариства» засновниками акціонерного товариства визнаються держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, а також фізичні та/або юридичні особи, що прийняли рішення про його заснування.

Отже, незалежно від того, що засновником товариства є держава, здійснення діяльності через таку форму господарського товариства як акціонерне обмежує відповідальність учасників такого товариства за боргами самого товариства, на відміну від господарських товариств у формі повного, командитного товариства та товариства з додатковою відповідальністю, відповідальність у яких має субсидіарний характер.

У звязку із викладеним, підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі на користь позивача у суду немає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.3, 10, 11, 60, 209, 212-215,224-226 ЦПК України, ст. 21, ч.1 ст. 116 КЗпП України, ст. 176, 619 ЦК України, ГК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державного майна України про стягнення індексації заробітної плати у сумі 8 219 ( вісім тисяч двісті девятнадцять ) грн. 78 копійок - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Головуючий - суддя: О.В. Ільяшевич