У х в а л а

іменем україни

18 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Український бізнес Банк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання окремих положень кредитного договору недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 06 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Український бізнес Банк» (далі - ПАТ «Укрбізнесбанк), у якому просив визнати недійсними п. п. 3. 3, 3. 4, 4. 3, 4. 10 кредитного договору від 28 листопада 2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 28 листопада 2013 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, який містить положення, які суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилаючись на те, що оспорювані положення кредитного договору порушують його права як споживача, банком введено його в оману, положення договору містять істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків, а також на те, що банком застосовано нечесну підприємницьку практику, просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним п. п. 3. 3, 3. 4, 4. 3, 4. 10 кредитного договору від 28 листопада 2013 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «Укрбізнесбанк».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 06 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним п. 4.3 кредитного договору, а в іншій частині справу направити на новий розгляд до апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що встановлені п. 4.3 кредитного договору комісійні виплати не протирічать чинному законодавству і є характерними для відносин банківського кредиту при укладенні сторонами кредитного договору.

При цьому апеляційним судом, правильно зазначено, що відсутні підстави вважати недійсними п. п. 3. 3, 3. 4, 4. 10 кредитного договору в частині умов щодо страхування предмета застави та добровільного страхування від нещасного випадку, саме в страховій компанії, яка рекомендована банком, а також санкцій, що передбачені за порушення зазначеної умови, оскільки ст. 581 ЦК Українипередбачений дозвіл застрахувати предмет застави за згодою сторін, а з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4 надав згоду на вказані зобов'язання, підписавши кредитний договір.

Крім того, при укладанні кредитного договору позичальник знав про вищезазначені договірні умови і свідомо погоджувалася з ними, про що свідчать п. п. 8.1, 8.2 кредитного договору, відповідно до яких останньому надано повну інформацію про всі умови кредитування. Договір був підписаний сторонами без будь-яких зауважень чи застережень щодо його умов.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

М.К. Гримич

І.М. Фаловська