Справа № 461/7701/16 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/2083/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 11 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Генерального Консульства Республіки Польща у Львові про скасування наказів, поновлення на роботі, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11 січня 2017 року матеріали справи повернуто позивачу.

Дану ухвалу оскаржила ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що вона звернулася до суду з позовом за захистом трудових прав працівника, скасування наказу консульства іноземної держави, а тому даний спір слід розглядати за правилами розділу Х ЦПК України, як такий, що виник за участі іноземного елемента. Вважає, що в Україні Законом, що встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, є Закон України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до п.7 ч.1 ст. 76 даного Закону, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземних елементом у тих випадках, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Окрім того звертає увагу, що вона працювала на умовах трудового договору від 05 липня 2016 року, п. 34 якого передбачав, що трудові спори між наймачем та працівником розглядаються згідно з чинним законодавством України.

Просить ухвалу Галицького районного суду від 11 січня 2017 року скасувати і передати на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Представник Генерального Консульства Республіки Польща у Львові в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи було повідомлено належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 67), про причини неявки суд не повідомив, та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву районний суд виходив з того, що Посольство Республіки Польща в Україні 10 січня 2017 року надіслано ноту щодо рішення польської сторони, в якій повідомило про відсутність згоди на розгляд судом позовної заяви колишнього працівника ОСОБА_2

Однак колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просить скасувати наказ № KG.LWOW.6020.56.56.2016/1 від 31.10.2016 року «Про звільнення з роботи ОСОБА_2.»; поновити ОСОБА_2 на посаді референта Генерального Консульства Республіки Польща у Львові; стягнути з Генерального Консульства Республіки Польща у Львові на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу. (а.с. 1-3)

Із вищенаведеного вбачається, що даний спір слід розглядати за правилами розділу Х ЦПК України, як такий, що виник за участі іноземного елемента.

Відповідно до ст. 414 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

В Україні Законом, що встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, є Закон України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 76 даного Закону, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_2 оскаржується наказ Генерального Консульства Республіки Польща у Львові №KG.LWOW.6020.56.56.2016/1 від 31.10.2016 року «Про звільнення з роботи ОСОБА_2.», який був винесений на території України.

Окрім того колегію судів встановлено, що згідно п.34 Трудового договору громадянина України з іноземним наймачем від 05 липня 2016 року, який був укладений між Генеральним Консульством Республіки Польщі у Львові (наймачем) і ОСОБА_2 (працівником), трудові спори між наймачем і працівником розглядаються згідно з чинним законодавством України.

Згідно п.4 Постанови Вищого спеціального суду України № 24-754/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», підсудність справ, які виникають із трудових правовідносин, визначається відповідно до статті 110 ЦПК, статті 8 КЗпП, статті 53 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Статтею 53 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що трудові відносини громадян України, які працюють за кордоном, регулюються правом України в разі, якщо: 1) громадяни України працюють у закордонних дипломатичних установах України; 2) громадяни України уклали з роботодавцями - фізичними або юридичними особами України трудові договори про виконання роботи за кордоном, у тому числі в їх відокремлених підрозділах, якщо це не суперечить законодавству держави, на території якої виконується робота; 3) це передбачено законом або міжнародним договором України.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що трудовий спір який виник між ОСОБА_2 та Генеральним Консульством Республіки Польща у Львові, підсудний Галицькому районному суду м. Львова, а тому підстави для повернення матеріалів позовної заяви відсутні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції покликається на ст. 32 Віденської Конвенції 1961 року, яка передбачає, що пред'явлення позову до іноземної держави, забезпечення позову і звернення стягнення на майно іноземної держави, яке знаходиться в Україні, можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави.

Відповідно до ч.1 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», пред'явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Питання про те, який орган іноземної держави компетентний надати таку згоду, вирішується законодавством відповідної іноземної держави.

В Україні питання надання такої згоди урегульовано Указом Президента України від 25 червня 2002 року № 581, яким затверджено Порядок здійснення юрисдикційних органах справ за участю іноземного суб'єкта та України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п.8 Постанови Вищого спеціального суду України № 24-754/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», прийнявши позовну заяву, суддя відповідно до вимог статті 130 ЦПК на стадії підготовки справи до судового розгляду має з'ясувати, чи є згода дипломатичного представництва, як компетентного органу держави, на розгляд спору в судах України. Надсилання судових викликів до посольств іноземних держав в Україні має здійснюватись виключно через Міністерство закордонних справ України.

Однак суд першої інстанції звернувся із запитом до Посольства республіки Польща в Україні, хоча надсилання судових викликів до посольства іноземних держав в Україні безпосередньо національним судом не передбачено, а повинно здійснюватись виключно через Міністерство юстиції України, яке в свою чергу, віддає питання Міністерству закордонних справ України на вручення судових документів компетентним органам іноземної держави.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду про повернення позовної заяви позивачу постановлена з порушенням норм процесуального права.

Оскільки допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвело до постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, така підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, п.4 ч.2 ст. 307, п.3 ч.1 ст. 312, п.2 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 11 січня 2017 року скасувати та передати справу для вирішення питання в суд першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді