Провадження № 2/734/14/17 Справа № 734/2853/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 січня 2017 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого-судді Бузунко О.А.,

за участю секретаря Галюк Л.В.,

у присутності представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Козелець Чернігівської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 36 636 грн. 60 коп., трьох відсотків річних за період 01.05.2016 року по 16.09.2016 року в сумі 1 335 грн. 25 коп., а всього 37 971 грн. 85 коп., та стягнення відсотків за користування грошима в сумі 14 346 грн. 06 коп. за період з 01.04.2016 року по 16.09.2016 року. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідач ОСОБА_3 позичив в неї суму в розмірі 36 600 грн. 00 коп., на підтвердження чого надав розписку, за умовами якої зобовязувався повернути заборгованість протягом одного місяця, до 30 квітня 2016 року. Однак, обумовленої суми відповідач у зазначений термін та на день звернення до суду не повернув.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково представник позивача повідомила суду, що відсотки нараховані за облікової ставкою Національного банку України.

Відповідач в судові засідання не зявлявся, був викликаний на розгляд справи шляхом опублікування оголошення в пресі, оскільки суду не вдалося встановити його місце реєстрації, незважаючи на вжиті заходи. З урахуванням положень статті 74 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) відповідач вважається таким, що про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

За таких обставин суд визнав за можливе провести заочний розгляд справи (про що постановлена ухвала, яка занесена до журналу судового засідання )

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, надані позивачем, на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 березня 2016 року ОСОБА_3, шляхом написання боргової розписки, уклав договір позики з позивачем. За вказаним договором ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_2 36 600,00 грн., з яких 36 400,00 зобовязувався повернути до 30 квітня 2016 року.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина друга статті 530 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 1050 ЦК України, встановлюючи наслідки порушення договору позичальником, в частині першій визначає: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачем на підтвердження факту отримання коштів та зобовязання їх повернути написана розписка, що є підтвердженням укладення договору позики (враховуючи правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду України № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, відповідно до якої за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей).

Таким чином, суд дійшов висновку, що шляхом написання боргової розписки між сторонами було укладено договір позики, обовязки за яким відповідачем не виконано, кошти в розмірі 36 400,00 грн. в строк до 30 квітня 2016 року відповідачем позивачу не повернуті, тобто, з урахування положень наведених вище статей ЦК України відповідач є таким, що допустив прострочення виконання зобовязання щодо повернення суми в розмірі 36 400,00 грн., а позивач таким, у якого виникло право вимоги повернення вказаної суми коштів, з огляду на що суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 36 400,00 грн. Сума в розмірі 200,00 грн., яка входить до складу 36 600,00 грн., що була позичена відповідачу, не підлягає стягненню з останнього, оскільки в розумінні статті 530 ЦК України строк повернення відповідачем вказаної суми не настав, відповідно, відповідач не є таким, що допустив прострочення виконання грошового зобовязання. Представник позивача в судовому засіданні повідомила суду, що вимога про повернення суми 200,00 грн. на адресу відповідача не скеровувалася.

Оскільки відповідач не виконав обовязку по поверненню коштів в сумі 36 400,00 грн., на вказану суму заборгованості, відповідно до статті 625 ЦК України, підлягає вирахуванню індекс інфляції та три проценти річних.

Розрахунок суми інфляційного збільшення заборгованості становить додаток сум інфляційної заборгованості за кожен місяць, розрахований за формулою: сума боргу * індекс інфляції за місяць / 100% - сума боргу. Судом при розрахунку беруться ті місяці, в яких мала місце інфляція і таким місяцем є лише місяць травень 2016 року: 36 400,00 грн. х 100,1% / 100% - 36 600,00 грн. = 36,40 грн.

Таким чином, в межах заявлених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова суми заборгованості в розмірі 36,40 грн., яка виникла за період з 1 травня 2016 року по 01 вересня 2016 року.

Розрахунок 3 % річних здійснюється за наступною формулою: сума боргу ділиться на кількість днів у році x 3 % річних x на кількість днів прострочення платежу: 3 % за 2016 рік = (36 400 /366) * 0, 03 * 139 = 414,72 грн.

Таким чином, загальний розмір 3 % річних заборгованості відповідача з суми 36 400,00 грн. за період з 01 травня 2016 року по 01 вересня 2016 року складає 414,72 грн.

Як встановлено, між сторонами був укладений договір позики на суму 36 600 гривень, однак сторонами не визначено розмір процентів за користування грошима.

За таких обставин вимоги позивача щодо стягнення з відповідача відсотків за користування грошима на рівні облікової ставки НБУ є обгрутованими та підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Розмір відсотків за користування грошима за період з 01 квітня 2016 року по 16 вересня 2016 року становить 2 967,70 гривень (проценти нараховуються на суму 36 400,00 грн., оскільки строк повернення процентів за користування грошима в сумі 200,00 грн. ще не настав у урахуванням положень статті 530 ЦК України, про що детально описано вище, відповідно, позивач є таким, у якого не виникло право вимагати сплату процентів за користування ними) і складається з:

●за період з 01.04.2016 рік по 21.04.2016 рік: 459,48 гривень (36 400,00 гривень * 22% (облікова ставка НБУ) * 21 день прострочення / 100 * 366 днів);

●за період з 22.04.2016 по 26.05.2016 рік: 661,37 гривень (36 400,00 * 19% * 35 днів/ 100% * 366);

●за період з 27.05.2016 по 23.06.2016 рік : 501,25 гривень (36 400,00 * 18% *28 днів/ 100% *366 днів);

●за період з 24.06.2016 по 28.07.2016 рік : 574,34 гривень (36 400,00 * 16,5% *35 днів/ 100% *366 днів);

●за період з 29.07.2016 по 15.09.2016: 755,35 гривень (36 400,00 * 15,5% *49 днів/ 100% *366 днів);

●за 16.09.2016: 15,91 гривень (36 400,00 * 16% *1 день/ 100% *366 днів).

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути відсотки за користування грошима у сумі 2 967,70 гривень. Заявлена позивачем вимога про стягнення процентів за користування грошовими коштами в розмірі 14 346,06 грн. є необґрунтованою, оскільки розрахована по-перше, на суму 36 600,00 грн., а не на суму 36 400,00 грн., по-друге, накопичувальним підсумком, проте такий порядок нарахування відсотків за користування коштами в укладеному договорі позики сторонами не узгоджений, тому відсотки підлягають нарахуванню за загальним правилом за кожен місяць окремо.

Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно з частиною першою статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, натомість відповідач на підтвердження своїх заперечень не надав жодного доказу, з огляду на що позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням викладеного вище.

Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 419,51 грн. (враховуючи те, що у відсотковому співвідношенні позовні вимоги задоволені на 76,11%). Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за опублікування оголошення в пресі в розмірі 420,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 526, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, статтями 10, 11, 57, 60, 74, 88, 209, 213, 215, 218, 224, 292 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в розмірі 36 400 (тридцять шість тисяч чотириста) гривень 00 грн., суму індексу інфляції в розмірі 36 (тридцять шість) гривень 40 грн. (за період з 01.05.2016 по 16.09.2016 включно), три проценти річних в сумі 414 (чотириста чотирнадцять) гривень 00 коп. (за період з 01.05.2016 по 16.09.2016 включно), проценти за користування коштами в сумі 2 967 (дві тисячі девятсот шістдесят сім) гривень 70 коп. (за період з 01.04.2016 року по 16.09.2016 року), а всього заборгованість в розмірі 39 818 (тридцять девять тисяч вісімсот вісімнадцять) гривень 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати за опублікування оголошення в пресі в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 00 коп. та судовий збір в розмірі 419 (чотириста девятнадцять) гривень 51 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Козелецького районного суду О.А. Бузунко