Справа № 185/1870/17
Провадження № 2-з/185/22/17
У Х В А Л А

07 березня 2017 року суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Гаврилов В.А., розглянувши заяву представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

в с т а н о в и в:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

Одночасно з позовом представник позивача подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачу ? частину на праві власності, квартира загальною площею 32,30 кв.м, житловою площею 14,90 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Суд , дослідивши заяву, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Структурне розташування норм, якими врегульовано процесуальний порядок розгляду судом заяв про забезпечення позову, в главі 3 ЦПК України «Провадження у справі до судового розгляду», дозволяє зробити висновок, що такі дії суд має право вчиняти лише після вирішення питання про відкриття провадження у справі, крім випадків забезпечення позову до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності.

Таку правову позицію висловив Верховний суд України, який в пункті 1 постанови від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснив, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За правилами ч. 8 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЦПК України питання про відкриття провадження у справі або про відмову у відкритті провадження у справі суддя вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження заяви до суду або закінчення строку, встановленого для усунення недоліків, та не пізніше наступного дня після отримання судом інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

Викладене приводить суд до висновку про те, що позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом надійшла до суду 06 березня 2017 року, а питання про відкриття провадження у даній справі судом не вирішено, заяву про забезпечення позову слід повернути заявнику.

Разом з тим, суд відмічає, що позивач не позбавлений права подати заяву про забезпечення позову на будь-якій стадії судового процесу після відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 151-153, 210, 293 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

Заяву представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Cуддя: В. А. Гаврилов