Справа № 192/2426/16-ц
Провадження № 2/192/32/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" січня 2017 р. СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді Щербини Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Сербіної Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Новопокровської селищної територіальної громади Солонянського району Дніпропетровської області, третя особа: відділ Держгеокадастру у Солонянському районі Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) та виділ її в натурі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог від 28 листопада 2016 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права на земельну частку (пай) та виділ земельної частки паю.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до Державного акту про право колективної власності на землю СЛІ-ДП №000043, який було зареєстровано в книзі записів державних актів про право власності на землю №26, рішенням Мопрівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 16 травня 1995 року №ІІІ/ХХІІ колективному сільськогосподарському підприємству «ім.Шевченка» Солонянського району Дніпропетровської області було передано в колективну власність для ведення сільськогосподарського виробництва земельну ділянку розміром 2430,1 га.

Згідно указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідних норм ЦК УРСР, члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю мають право на земельну частку (пай). Оскільки процес розпаювання з різних причин було розтягнуто, але в списках до державного акту прізвище позивача значиться під №281, то він має право на отримання земельної частки (паю) в КСП «ім.Шевченко» Солонянського району Дніпропетровської області.

Як на підставу набуття членом КСП права на земельну частку (пай) та своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на постанову Пленуму ВСУ №2 від 19 березня 2010 року «Про судову практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно якої «член колективного сільськогосподарського, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Не внесення до списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При цьому позивач зазначає, що згідно інформаційного листа відділу Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровської області №2/11-3774 від 04 грудня 2012 року йому було повідомлено, що сертифікат на його імя на право за земельну частку (пай) не виготовлявся та не видавався, а листом Солонянської районної державної адміністрації №04-40-652/0/224-16 від 12 травня 2016 року причини згідно яких не виготовлено сертифікат встановити не можливо, у звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду та просити визнати за ним право на земельну частку (пай) КСП «ім.Шевченко» Солонянського району Дніпропетровської області та виділити її в натурі із земель запасу.

У судове засідання позивач ОСОБА_1, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи через свого представника (а.с.91) не зявився, про причину неявки суд не повідомив, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу за його відсутністю та за участю його представника, яка має всі повноваження сторони у справі (а.с.28-30).

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала з зазначених в позовній заяві підстав та обставин. Пояснила, що строк отримання сертифікату законом не встановлено. Позивач в 2012 році звернувся за сертифікатом, йому повідомили, що сертифікат не видався. На час виникнення спірних правовідносини діяв Цивільний кодекс України 2003 року, а саме строк позовної давності може бути застосований за заявою відповідачів, а оскільки такої заяви не надано, то строк позовної давності не пропущено. Крім того, зазначила, що згідно практики ВССУ такі спори розглядаються без обмеження строком позовної давності. Представник позивача посилалася на те, що ОСОБА_1 включений до списку до Державного акту за №281, тому додатково доводити його членство в КСП немає потреби і він має право на земельну частку «пай», проте не отримав сертифікат у звязку з різними життєвими обставинами. Членом КСП позивач був з 1993 по 1997 роки, а на даний час КСП «ім.. Шевченко» не існує, томі підтвердити членство позивача не може іншими документами. Трудова книжка тих часів не збереглася, в якій могли бути записи про членство, а запити до трудового архіву не дали позитивних результатів щодо надання інформації про членство позивача в КСП. Список до Державного акту є офіційним документом, його не визнано недійсним, при внесенні прізвищ до даного списку відповідальні особи здійснювали перевірку членства, а тому додатково доводити що ОСОБА_1 був членом КСП немає необхідності. Також пояснила, що в 2012 році позивачу було повідомлено про те, що сертифікат не видавався, а в 2016 році про те, що сертифікат на його імя не виготовлявся, тобто про порушене його право дізнався лише в 2016 році. Вважає, що оскільки на даний час землі КСП «ім. Шевченко» вже всі розпайовані, то земля позивачу повинна бути виділена із земель запасу.

Представник відповідача - Солонянської районної державної адміністрації Солонянського району Дніпропетровської області ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 21 грудня 2016 ороку (а.с.95) в судовому засіданні пояснив, що РДА є неналежним відповідачем, оскільки фактично до неї не заявлено жодної вимоги, а відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» рішення суду є підставо для виділення в натурі земельної ділянки. Також вважав, що позивачем не надано суду доказів щодо членства позивача в КСП ім.Шевченко, ні трудової книжки, ні свідків, які б змогли підтвердити даний факт, а тому просив відмовити в задоволенні позову в частині виділення земельної ділянки.

Представник відповідача - Новопокровської селищної територіальної громади Солонянського району Дніпропетровської області який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.64), в судове засідання не зявився, надав суду заяву, відповідно до якої просив суд розглянути справу за відсутності їх представника (а.с.35).

Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Солонянському районі Дніпропетровської області, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.41,42) в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, відповідно до якої просив розглядати справу без їхнього представника (а.с.94).

Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Так, згідно зі ст.22 Земельного кодексу України 1990 року право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу 1990 року право власності посвідчується державним актом. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству із зазначенням розміру земель, що перебувають у колективній власності громадян, до державного акту додається список цих громадян.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14 лютого 1992 року земля є об'єктом права колективної власності підприємства, майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам, суб'єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективною сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними та має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Судом встановлено, що згідно довідки відділу Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровської області №2/11-3774 від 04 грудня 2012 року (а.с.13) та списків членів КСП ім.Шевченка, доданих до Державного акту на право колективної власності на землю Сл-ДП №000043 від 25 грудня 1995 року (а.с.10-11), у вказаних списках до Державного акту під № 218 значиться ОСОБА_1.

Згідно архівної довідки Солонянської РДА від 24 жовтня 2012 року №П-43 по документах архівного фонду колгоспу (КСП) ім. Шевченка в книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспників значиться «Прищепа Сергій Михайлович» - так в документах, який по наявних документах працював з 1993 по 1997 рік (а.с.88).

Солонянська РДА 12 травня 2016 року надала відповідь адвокату ОСОБА_2 (а.с.12) стосовно того що, ОСОБА_1 не виготовлявся сертифікат на земельну частку (пай), а відповідно до листа відділу Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровської області від 04 грудня 2012 року (а.с.13) громадянин ОСОБА_1 сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримував та державний акт не виготовлявся.

За змістом ст. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: - перебування в членах КСП на час паювання, - включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, - одержання КСП цього акта.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.

Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно п. 6 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель резервного фонду питання вирішується у судовому порядку.

Таким чином, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є.

Крім того, істотною обставиною для визнання за позивачем права на земельну частку (пай) є встановлення факту членства ОСОБА_1 в КСП ім. Шевченка на момент видачі Державного акту.

Суд вважає, що сама по собі наявність прізвища позивача у списках до державного акту не дає позивачеві беззаперечного права на земельну частку (пай), оскільки на день отримання КСП «ім.Шевченка» державного акту на право колективної власності на землю позивач доказів свого членства в КСП «ім.Шевченка» суду не надав.

Згідно ст.22 Земельного кодексу України 1991 року, який був чинним на день виникнення спірних правовідносин, право колективної власності на землю юридичної особи виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі та отримання документа, що посвідчує це право, що свідчить про те, що право розпаювати землі колективної власності виникло у КСП «ім.Шевченка» лише після отримання державного акту та встановлення меж земельної ділянки в натурі, а відповідно у члена КСП право на земельну частку (пай) могло виникнути лише з дня одержання колективним сільськогосподарським підприємством державного акту на право колективної власності на землю, тобто у КСП «ім.Шевченка» Солонянського району лише з 25 грудня 1995 року.

Додані до матеріалів справи Науково-технічна документація по підготовці документів, що посвідчують право власності або користування землею «Схема поділу земель колективної власності на земельні частик (паї) КСП ім. Шевченка Солонянскього району Дніпропетровської області» (а.с.70-87) свідчить про те, що в 1997-1999 роках відбувалося розпаювання земель КСП ім. Шевченко, вихід зі складу членів КСП. Однак вказані документи не можуть бути прийняті в якості доказів членства ОСОБА_1 в КСП ім. Шевченко.

Таким чином суд вважає, що, відповідно до ст.7 Закону України Про колективне сільськогосподарське підприємство, ст.5 ЗК України, ст.2 Указу Президента України Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям від 08.08.1995 року, відповідно до якого, право на земельну частку в землях КСП належить його членам, в тому числі і пенсіонерам, які залишились членами КСП відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, позивач ОСОБА_1 не довів суду свого права на земельну частку (пай) в землях колективної власності КСП «ім.Шевченка» у звязку з ненаданням доказів свого членства.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження дослідженими доказами право позивача ОСОБА_1 на земельну частку (пай), а про необхідність надання таких доказів представникові позивача неодноразово розяснялось судом, у зв'язку з чим у задоволені позову про визнання права на земельну частку (пай) необхідно відмовити.

Крім того, суд вважає, що відсутні також правові підстави і для задоволення позову в частині виділення земельної частки в натурі із земель запасу, створеного Мопрівською сільською радою під час передачі землі у колективну власність, землі запасу якої передані Новопокровській селищній територіальній громаді, оскільки суд відповідно до положень Земельного кодексу України не має повноважень щодо вирішення питань про виділення в натурі земельних часток (паїв), а позивач фактично такі вимоги предявив до суду, а не до відповідачів у справі.

Оскільки рішення суду може бути обґрунтоване лише на доказах, досліджених в судовому засіданні, при цьому саме позивач повинен відповідно до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України довести обставини, на які він посилається та надати суду докази на підтвердження заявлених позовних вимог, то суд вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.5 Земельного кодексу України від 13 березня 1992 року; ст.1, 2 Указу Президента "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995р, ст.5 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство"; ст.116,122,125,126 Земельного кодексу України 2002 року, ст.71,74-80 ЦК України 1963 року, ст.ст.256-258, 267 ЦК України 2003 року, ст.ст. 10,11,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Новопокровської селищної територіальної громади Солонянського району Дніпропетровської області, третя особа: відділ Держгеокадастру у Солонянському районі Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) та виділ її в натурі.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина