Справа №442/5150/16-ц
Провадження №2/442/225/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючої-судді: ОСОБА_1

при секретарі Петрів В.М.

позивача : ОСОБА_2

представника позивача адвоката - ОСОБА_3С

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору позики припиненим.

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із врахуванням уточнених позовних вимог до ОСОБА_4 про визнання договору позики припиненим.

В обґрунтування позову зазначив, що він був роками в хороших дружніх стосунках з відповідачем ОСОБА_4. У 2009 році вирішив був придбати техніку для розвитку бізнесу. І відповідач запропонував йому надати в борг кошти в сумі 95500,00грн. Восени 2009 року між ним та ОСОБА_4 було укладено усний договір позики на 95500,00грн., згідно якого він зобовязувався частинами їх повергати відповідачу. Протягом з 2010 року по 12.01.2015 року ним було повернуто кошти в сумі 127350,00грн.

Оскільки він постійно був зайнятий, і не завжди підраховував скільки залишилося ще віддавати коштів, а він довіряв на слово відповідачеві, 27 вересня 2013 року, відповідач зателефонував йому і став просити віддати по його підрахунках ще 27300,00грн., мотивуючи це тим, що він ще не в повній мірі з ним розрахувався. При цьому, коли позичав йому 95600,00грн., він йому довіряв і знав, що він чесна людина, і кошти віддасть та не просив писати розписку про їх отримання та зобов"язання віддати, а цього дня став просити, щоб він написав розписку, в якій зазначив би, що він зобовязується повернути кошти у розмірі , що еквівалентно по курсу долара 8.18грн. - 3336 дол. США. Знаючи, що між ними абсолютно довірительні відносини, він погодився і написав таку розписку. Цього ж дня він прийшов додому, порадившись з дружиною, перепозичив кошти у своїх родичів, та приніс відповідачу 20 000,00грн., що становило левову частину боргу по написаній розписці. Після того він віддав ще 1 100,грн. (грудень 2013р.) В січні 2015 року віддав ще 5 500,00грн. Таким чином, після написання ним розписки він повернув відповідачу за користування коштами, які він брав ще у 2009 році, ще додатково 26 600,00грн. Він просив відповідача, щоб вони на цьому закінчили всі суперечки, оскільки він всі кошти ще й з високими відсотками повернув. При цьому просив відповідача повернути йому розписку, оскільки за ним ніякого боргу не рахується. Відповідач запевнив його, що розписку він знищив і претензій до нього не має. Однак відповідач став хизуватися перед його дружиною розпискою, написаною ним як гарантію погашення боргу, та став вимагати у дружини додаткових грошей. За таких обставин він вимушений звернутися за захистом своїх прав та інтересів до суду, оскільки зобовязання по поверненню боргу, який він брав в кінці 2009 року, він виконав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини викладені в уточнених позовних вимогах , просять договір позики у вигляді розписки від 27.09.2013р. визнати припиненим у звязку з повним виконанням договору.

Відповідач ОСОБА_4 та представник адвокат ОСОБА_5 позовні вимоги заперечили. Суду пояснили, що позивач по телефону попросив позичити гроші. Домовились зустрітися у кафе вечером. Відповідач визнав, що написав розписку. Вказана розписка була написана у вечері в кафе в присутності двох людей, які зазначені на зворотній стороні розписки. У присутності вказаних людей і передавалися гроші. Чи був присутній позивач коли писалася дані свідків на зворотній стороні розписки, він не пам»ятає. До коштів, які були позичені ще у 2009 році він претензій не має. Кошти, які вказані у розписці , позивач так і не повернув. Просить в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані ними письмові докази, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини та громадянина захищаються судом.

Стаття 10 та частина 1 статті 60 ЦПК України зобовязують кожну сторону (якою відповідно до частини 1 статті 30 ЦПК України є позивач та відповідач) довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування відповідно до статті 61 ЦПК України. При цьому суд сприяє повному і всебічному зясуванню всіх обставин справи.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами законодавства. Підставами виникнення цих цивільних прав та обовязків, окрім іншого, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 ст.11 ЦК України).

Так, за змістом частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

При цьому, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина 1 статті 203 ЦК України).

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач та його представник в судовому засіданні стверджували, що розписка від 27.09.2013 року написана ОСОБА_2 носила характер щодо повернення залишку боргу, який був у нього на підставі усного договору позики грошових коштів ще у 2009 році, де він брав в борг у ОСОБА_4 кошти в сумі 95 500,00грн. На виконання цього усного договору позики ним було повернуто кошти в сумі 100 700,00грн. станом на 18.08.2013року. А 27.09.2013р. він написав розписку про зобовязання повернути решту коштів від вище вказаної позики, тобто вже фактично проценти за користування грішми. Після написання розписки ним було 27.09.2013 року повернуто 20 000. 00грн. - приблизно о 15-год. - 15год.30хв. Після того він віддав ще 1 100,грн. у грудені 2013р. та в січні 2015 року віддав ще 5 500,00грн.

Дані обставини були підтверджені в судовому засіданні поясненнями свідків , як самого позивача ОСОБА_2, допитаного як свідка , так і поясненнями свідків: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, з яких вбачається, що саме 27.09.2013р. позивач ОСОБА_2 після написання розписки позичив гроші у ОСОБА_8 та віддав їх відповідачу. Після цього вся його сімя ввечері близько 17год. поїхала в с. Лішня до родини - ОСОБА_7, оскільки 27.09. - це велике релігнійне свято «Чесного Хреста» і пробули там до 23год.

Та долученими до матеріалів справи розрахунками між сторанами, щодо повернення боргу.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 статті 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Таким чином, документом, що підтверджує укладення саме договору позики і фіксуючим передачу грошових коштів може виступати розписка, яка повинна бути оформлена також у письмовій формі. Однак такий доказ повинен містити в собі визначені законом і сторонами істотні умови правочину.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зокрема, у розписці повинно бути зазначено, що грошові кошти передаються саме в якості позики з обов'язком наступного повернення. Відсутність такої умови є підставою для відмови у позові до позичальника про стягнення отриманих коштів.

Така правова позиція сформована і Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, згідно якої відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, з аналізу норм матеріального права, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобов'язанням її повернення, та дату отримання коштів.

Як видно з розписки у даній справі, жодних обов»язків, які походять саме з боргових зобов»язань, тобто зобов»язань , що виникли внаслідок позики, не вбачається, дійсно відповідач взяв на себе обов`язок повернути кошти ОСОБА_4 в розмірі 3336 дол. C1JL1A по курсу 8,18грн., однак правову природу цих коштів як позики дана розписка жодним чином не стверджує.

Дані обставини підтверджуються і поясненнями свідка відповідача - ОСОБА_9, підпис якого є на зворотній стороні розписки, який суду пояснив той факт, що він не знає і не ніколи не бачив позивача ОСОБА_2, і він його вперше побачив у судовому засіданні. Крім того він підтвердив, що саме в той день - 27.09.2013р. о 19год. він був у кафе «У ОСОБА_4» , де нібито зичив кошти у позивача інший чоловік, який є нижчий ростом від ОСОБА_9 і на запитання представника позивача адвоката ОСОБА_10 - « чи ви знаєте особу - позивача ОСОБА_2 ? » , останні відповів, що перший раз бачить цю особу. А особа, що зичила кошти, була низького росту, і він сидів за іншим столиком, і факт передачі коштів він не бачив.

З врахуванням обставин справи, встановлених судом, суд дійшов висновку, що в розписці, яка міститься в матеріалах справи, відсутні встановленні ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, істотні умови договору позики щодо отримання суми грошових коштів та сам факт їх отримання.

Таким чином, оцінюючи всі докази у сукупності, позивачем ОСОБА_2 повністю доведено той факт, що правова природа розписки від 27.09.2013р. - це зобовязання повернути решту коштів від отриманих ним 95500,00грн. ще у 2009році, а не взяття в борг нової суми.

Оскільки борг згідно написаної ним розписки становив 688,48грн , і під час судового розгляду останній сплатив і цю решту боргу, що підтверджується копією чеку Укрпошти, тобто переказом від 23 лютого 2017р., відтак суд вважає, що зобовязання за договором позики, укладеного між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які виникли ще восени 2009 року повністю виконані, а отже дія договору позики у вигляді розписки від 27.09.2013р. є припиненою у звязку з повним виконанням договору.

З огляду на те, позовні вимоги підлягають до задоволення і слід визнати договір позики, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 27.09.2013 року у вигляді розписки про зобов»язання віддати ОСОБА_4 решту коштів в еквіваленті 3336 дол США по курсу 8.18 грн. припиненим у зв»язку з повним виконанням договору.

А тому на підставі наведеного та керуючись ст.ст.10, 60, 88, 213 - 215 ЦПК України, ст.ст. 545, 1046, 1047 Цивільного кодексу України, суд

Вирішив

Позовні вимоги задоволити.

Визнати договір позики, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 27.09.2013 року у вигляді розписки про зобов»язання віддати ОСОБА_4 кошти в еквіваленті 3336 дол США по курсу 8.18 грн. припиненим у зв»язку з повним виконанням договору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір в розмірі 551.20 грн

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду

Головуюча суддя_________________