Справа № 355/329/17
Провадження № 6/355/23/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року Баришівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Лисюка О.Д.

з участю секретаря Ющенко Л.А.

розглянувши подання державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон з вилученням паспорта громадянина України для виїзду за кордон ,

ВСТАНОВИВ:

державний виконавець Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київської області ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон з вилученням паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2.

Обгрунтовуючи своє подання зазначає, що в неї на виконанні знаходиться виконавче провадження з виконання наказу №911/2623/15 виданого Господарським судом Київської області про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ПАТ « Кредобанк» боргу в сумі 22 346,36 грн.

04.11.2015 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, та надано боржнику самостійно виконати рішення суду в строк до 10.11.2015 року. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Рішення боржником не виконано, будь який дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини 5 статі 19 Закону України « Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

В судове засідання на розгляд подання його ініціатор не зявилася, про день та час розгляду подання належним чином повідомлена.

Розглянувши подання та додані до нього документи суд вважає, що воно не підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України « Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України ».

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням;

- до виконання зобов'язань (п. 5);

- якщо щодо нього подано цивільний позов до суду до закінчення провадження у справі (п. 8).

Відповідно до ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (далі - ДВС).

Відповідно із п.19 частини 3 ст.18 Закону № 1798-VIII від 21.12.2016 року, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

Пунктом 2 ч. 1 ст. 6 Закону України « Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України » передбачено можливість тимчасового обмеження у виїзді з України, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші неврегульовані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

За змістом цього пункту можливість обмеження у виїзді не пов'язується з розглядом цивільних справ, а передбачається така можливість для громадян суб'єктів цивільних відносин, які мають неврегульовані відносини до судового розгляду.

Вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК, та за поданням державного виконавця у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»).

Судом встановлено, що на виконанні в Баришівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київської області знаходиться виконавче провадження № 49219533 з виконання наказу №911/2623/15 виданого Господарським судом Київської області про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ПАТ « Кредобанк» боргу в сумі 22 346,36 грн.

04.11.2015 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, та надано боржнику самостійно виконати рішення суду в строк до 10.11.2015 року. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

За вказаним виконавчим документом боржником є ФОП ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ЗУ « Про виконавче провадження», державним виконавцем Беднарською Ю.П. 04.11.2015 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику самостійний термін виконання наказу Господарського суду Київської області в строк до 10.11.2015 року.

Як встановлено в ході розгляду справи, рішення боржником не виконано, будь який дій спрямованих на його виконання не здійснено.

Разом з тим, виходячи з положень п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону № 1798-VIII від 21.12.2016 року, примусове виконання рішення суду полягає у навмисному чи іншому свідомому невиконанні боржником зазначених обов'язків, що і є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Однак, на думку суду, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесене подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

В матеріалах подання, які надані судовим виконавцем не наведені докази ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні, що може свідчити про невиконання ним своїх обов'язків, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що подання державного виконавця є не обгрунтованим, а тому не може бути задоволено.

Керуючись ст.377-1 КПК України,

УХВАЛИВ :

подання державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон з вилученням паспорта громадянина України для виїзду за кордон , - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Баришівського районного суду ОСОБА_3