АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з неодноразово уточненим позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» (далі - ПАТ «Альфа-банк») про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи тим, що 21 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. був вчинений виконавчий напис №31377 про звернення стягнення на квартиру в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №800003688 від 24 квітня 2008 року.

Вказував, що нотаріус Чуловський В.А., вчиняючи вказаний напис, не пересвідчився у безспірності заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Альфа-банк» за відповідним договором.

Зазначав, що спірний напис було вчинено без надання первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредитних коштів та будь-яких даних стосовно здійснення повного або чат стокового погашення кредиту.

Посилаючись на ряд порушень закону при вчиненні виконавчого напису, просив суд ухвалити рішення, яким визнати виконавчий напис, вчинений 21 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. №1377, таким, що не підлягає виконанню.

У січні 2016 року ПАТ «Альфа-банк» звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 24 квітня 2008 року між ПАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №800003688, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 100.000 доларів США з розрахунку 14,05% річних за користування кредитом на строк до 24 квітня 2023 року.

Вказували, що з метою забезпечення належного виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та позичальником ОСОБА_2 24 квітня 2008 року було укладено договір іпотеки №800003688-И, за умовами якого ОСОБА_4 передав в іпотеку житлову квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Зазначали, що 16 лютого 2011 року між банком та ОСОБА_2 до кредитного договору №800003688 від 24 квітня 2008 року укладено договір про внесення змін та доповнень, за умовами якого банк надав позичальнику додатково 783.658 грн. 06 коп.

Посилаючись на те, що позичальник не виконав взяті на себе зобов'язання, кредитні кошти не повернув, допустив порушення умов укладеного ними договору, просили суд ухвалити рішення, яким звернути стягнення не предмет іпотеки, а саме житлову квартиру АДРЕСА_1 в житловому будинку літ. А-9 та складається з 1-коридор, 2- кладова, 3-кухня, 4,5,8-житлові кімнати, житловою площею 39,2 кв.м, 6-ванна, 7-туалет, 9-коридор, І-лоджія, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором станом на 16 листопада 2015 року у загальному розмірі 1.443.760 грн.90 коп. шляхом проведення прилюдних торгів згідно закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності(незалежним експертом) на стадії оцінки майна.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов ПАТ «Альфа-банк» задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення його позовної заяви та про відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви ПАТ «Альфа-Банк».

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 24 квітня 2008 року між ПАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №800003688, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 100.000 доларів США з розрахунку 14,05% річних за користування кредитом на строк до 24 квітня 2023 року (т.1 а.с.82).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Банк виконав умови кредитного договору надавши грошові кошти.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст.546 ЦК України).

24 квітня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем, було укладено договір іпотеки №800003688-И.

За умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку банку житлову квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_1 (т.а.с.93-95).

Відповідно до договору про внесення змін та доповнень №1 від 16 лютого 2011 року до кредитного договору №800003688 від 24 квітня 2008 року була змінена валюта кредиту на гривню України та ОСОБА_2 було надано грошові кошти в розмірі 783.658 грн.08 коп., які пішли на виконання валютних зобов'язань за договором (т.1 а.с.86-92).

21 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. був вчинений виконавчий напис №31377 про звернення стягнення на квартиру в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №800003688 від 24 квітня 2008 року (а.с.14).

З зустрічних позовних вимог банку вбачається, що станом на 16 листопада 2015 року позичальник ОСОБА_2 допустив заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 1.443.760грн.90 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 783.658,06 грн. та заборгованості за відсотками 660.102 грн.84 коп.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_2 суд першої інстанції прийшов до висновку, що при зверненні до нотаріуса із заявою про вчинення нотаріального напису кредитором ПАТ «Альфа-банк» були надані всі необхідні документи, а нотаріусом дотримані всі вимоги, визначені діючим законодавством України для цих правовідносин.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги банку та звертаючи стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1.354.325 доларів США 23 центи суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості у викладеному банком вигляді.

Однак, погодитися з такими висновками та рішеннями суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 неможливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що у відповідності до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення в цій частині.

Статтею 41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст.88 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно до ст.89 Закону України "Про нотаріат" у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

В ст.18 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до п.1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Згідно п.п.283,284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України№20/5 від 03 березня 2004 року для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувана та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком.

Таким чином, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9. Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Проте, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні вказаного напису нотаріус отримував від сторін первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, квитанції про сплату передбачених кредитним договором платежів тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позичальника перед банком, а також сума процентів, зазначена у написі, є безспірними.

При цьому розрахунок боргу, підготовлений працівниками банку щодо наявності грошового зобов'язання позивача по кредиту, процентах, є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум і слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача, який не згоден з наведеним розрахунком боргу.

Також нотаріус не з'ясував чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту.

Отже нотаріус при вчиненні такого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку.

Колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Крім того, зважаючи на звернення банку до суду з зустрічним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, вважає, що виконавчий напис фактично втратив свою сутність та звертає увагу на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено або на підставі виконавчого напису нотаріуса або на підставі рішення суду.

Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Згідно з ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст.ст.589,590 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 надавши в іпотеку у якості забезпеченням належного виконання умов кредитного договору своє майно ознайомлений з умовами укладеного ним іпотечного договору про, що свідчить його власноручний підпис на кожній сторінці договору та додаткового договору до нього.

Як зазначено в ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно до ч.ч.1,2 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (ст.1 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку»; іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Іпотечним договором, укладеним між банком та відповідачем визначено, що у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

Сторонами визначені способи звернення стягнення іпотечного майна та оцінено предмет іпотеки у розмірі 610.893 грн.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Згідно з ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.9 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК, ст.ст.3,4 ЦПК).

З матеріалів справи вбачається, що 12 листопада 2014 року на адресу іпотепкодавця ОСОБА_2 банком надіслано вимога про усунення порушень та вимога про добровільне виселення (т.1 а.с.108-109,110,111).

Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно з роз'ясненням пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.41 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 16 листопада 2015 року позичальник ОСОБА_2 допустив заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 1.443.760 грн.90 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 783.658 грн.06 коп. та заборгованості за відсотками 660.102 грн.84 коп.

Остання оплата за кредитом була здійснена 15 вересня 2011 року.

Договором про внесення змін та доповнень №1 від 16 лютого 2011 року до кредитного договору №800003688 від 24 квітня 2008 року сторони, крім іншого, визначили позовну давність 50 років (п.11.5).

З вимогами про визнання цього пункту недійсним ОСОБА_2 не звертався, отже колегія суддів приходить до висновку про його чинність та на підставі цього доводи апеляційної скарги про пропуск банком строку позовної давності відхиляє.

Колегія суддів приходить до висновку, що суду першої інстанції, дійшов вірного висновку про те, що позичальник допустив заборгованість та банк має право на її стягнення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов укладених між ними договорів та вимог чинного законодавства, що регулює данні правовідносини.

Розглядаючи спір, в який виник між сторонами у справі в частині зустрічного позову банку, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню,повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення його позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем 21 січня 2015 року на підставі іпотечного договору №800003688-И від 24 квітня 2008 року і зареєстрований в реєстрі за №1377, про звернення стягнення на нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1, в рахунок задоволення вимог про стягнення грошових коштів у розмірі 1.271.016 грн.26 коп. таким, що не підлягає виконанню.

В решті рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.