У х в а л а

19 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,

Гуменюка В.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Замок на Паньківській», про визнання приміщень допоміжними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

Голосіївський районний суд м. Києва рішенням від 10 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнив частково, ухвалив: визнати приміщення загальною площею 52,6 кв.м, що знаходиться в крайній лівій частині першого поверху будинку АДРЕСА_1 допоміжним приміщенням; зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні спірним приміщенням шляхом виселення; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 3 тис. 441 грн судового збору.

У задоволенні іншої частини вимог суд відмовив.

Апеляційний суд м. Києва 12 квітня 2016 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 16 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнив, рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року скасував, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року залишив в силі.

29 грудня 2016 року ОСОБА_4, за дорученням якого діє ОСОБА_7, звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року з передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 368, 369 Цивільного кодексу України; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права а саме статті 60 ЦПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів.

Обґрунтовуючи підстави подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, передбачені пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2012 року та 26 вересня 2013 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 16 листопада 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про те, що спірне нежитлове приміщення загальною площею 52,6 кв. м є допоміжним, оскільки в цьому приміщенні прокладені інженерні мережі, які забезпечують експлуатацію частини житлового будинку АДРЕСА_1

Разом з тим у наданій заявником для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2013 року касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про відсутність правових підстав для визнання спірних приміщень допоміжними, оскільки в цих приміщеннях відсутні інженерні комунікації, що необхідні для експлуатації будинку, а тому власник цих нежитлових приміщень (міська рада) правомірно розпорядився ними на власний розсуд.

Надана заявником ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2012 року не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Доводи, які наведені в заяві, щодо порушення норм процесуального права не свідчать про наявність підстав для перегляду вказаного судового рішення відповідно до пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 353, 355, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Замок на Паньківській», про визнання приміщень допоміжними та зобов'язання вчинити дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н.П. Лященко

В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк