Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №337/2170/16 Головуючий у 1 інстанції Бондаренко І.В.
Провадження № 22-ц/778/224/17 Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Дзярука М.П.,

Суддів: Крилової О.В.

Трофимової Д.А.,

за участі секретаря: Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, про позбавлення батьківських прав.

В позові зазначала, що вона та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1994 року, та розірвали шлюб в 2011 році.

Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких у свідоцтвах про їх народження НОМЕР_2 від 11.01.2000 року та НОМЕР_1 від 22.01.2009 року відповідно вказано ОСОБА_4 Після розлучення діти проживають з разом з нею, батько проживає окремо. Батько неналежним чином сплачує аліменти та не приймає ніякої участі у вихованні дітей, не спілкується з ними, не цікавиться їх здоров»ям та навчанням, не дбає про їх духовний розвиток.

Просила суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2. Стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що доводи позивачки не є достатніми для позбавлення батьківських прав відповідача, яке є крайнім заходом впливу на батьків щодо виконання ними батьківських обов'язків, оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів відповідно до ст. 60 ЦПК України про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по відношенню до дітей, не проявляє до них ніякого інтересу, не піклується про них.

Згідно до вимог норм ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

З матеріалів справи слідує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.04.1994р. по 2011р., від якого мають синів: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та які після розірвання шлюбу проживають з позивачем, яка матеріально їх забезпечує, здійснює їх виховання та створює їм всі необхідні умови для навчання, фізичного та духовного розвитку.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2011р. з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання дітей.

Як вбачається із довідки-розрахунку, виданої Заводським ВДВС м. Запоріжжя, станом на 01 травня 2016 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання синів становить 2 973,60 грн. (а.с. 25).

З довідок Запорізької загальноосвітньої школи №58 від 22.03.2016р., де навчаються діти сторін, вбачається, що батько дітей не бере участі у вихованні дітей, не приходить до школи, не спілкується з вчителями, не приймає участі в батьківських зборах, благодійні внески здає мати, вихованням дітей займається виключно мати. (а.с. 5-6).

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України передбачено, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки у випадках їх винної поведінки: ухилення від виконання обов'язків по вихованню дітей, або зловживання своїми батьківськими правами, або жорстоким поводженням з дітьми, або шкідливого впливу на них своєю аморальною антигромадською поведінкою, зокрема коли вони є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Тобто ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього.

Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 роз'яснено, що:

- позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей;

- ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України) і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

При цьому поняття ухилення від виконання обов'язку та невиконання обов'язку не є тотожними, а тому лише тоді можливо стверджувати про ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, коли батько мав реальну юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, але не здійснював їх з своєї вини.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 вказував, що він не самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, має бажання спілкуватися з дітьми та брати участь в їх вихованні, але після розлучення з позивачем відносини з дітьми погіршилися з того приводу, що позивач негативно налаштовує дітей проти нього. Відповідач також підтверджує, що мало місце велика заборгованість по сплаті аліментів, однак з причини його непрацездатності та пошуку роботи. На даний час він має постійну роботи і виплачує заборгованість по аліментам.

Відповідно до ч. ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

За висновком органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 04.08.2016 року № 02/01-11/0856, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки негативних емоцій дітей щодо батька в них немає, а також позивачем ОСОБА_3 не надано пояснень причин позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 і яким чином це вплине на покращення прав дітей (а.с. 57-58).

З доводами апелянта про навмисне ненадання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини погодиться неможливо, бо за розрахунком державного виконавця, копій квитанцій слідує, що за наявності особистого доходу відповідач здійснював грошові виплати на утримання синів.

Матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження винної умисної поведінки відповідача, як і не містять доказів, характеризуючих особу відповідача. А тому, колегія суддів вважає, що на даний час позивачкою не доведено існування достатніх обставин для позбавлення батьківських прав відповідача. У ОСОБА_4 є можливість змінити ставлення до дітей. При цьому колегія суддів враховує інтереси дітей, сподіваючись на відновлення теплих стосунків між батьком і синами.

Принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Враховуючи викладене, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, для зміни чи скасування ухваленого у справі рішення.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313-315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: