Справа № 520/8534/16-ц
Провадження № 2/520/5839/17
17.01.2017 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Васильків О.В.
при секретарі - Дідур Г.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди, суд, -
20.07.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 борг за договором від 29.04.2016 року у розмірі 200 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 4972,00 грн., та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. При цьому позивач посилається на те, що 24.11.2014 року між сторонами був укладений договір позики, за яким відповідач отримала у борг 200 дол. США з умовою їх повернення до 24.02.2015 року. В подальшому, а саме 29.04.2016 року відповідач склала розписку, та зобов'язалася у разі неповернення позики віддати кондиціонер LG 32. Однак, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач змушена звернутися до суду із позовом.
У судовому засідання позивач ОСОБА_1 позов підтримала та просить його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання повторно не з'явилася, повідомлялася належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Вислухавши позивача, допитавши свідка ОСОБА_3 та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як встановлено у судовому засіданні, 29.04.2016 року ОСОБА_2 склала особисту розписку, відповідно до якої зобов'язалася повернути борг у розмірі 200 доларів США протягом 2 місяців, щотижня повертати по 500,00 грн. У випадку неповернення коштів, зобов'язалася віддати кондиціонер LG 32 /а.с. 5/.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У судовому засіданні 05.12.2016 року судом допитано свідка ОСОБА_3, яка пояснила суду, що між сторонами, дійсно, було укладено договір позики на суму 200 дол. США, який відповідач не виконує та кошти не повернула позивачу.
Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Таким чином, суд приходить до висновку, що показання свідка не можуть вважатися належними доказами підтвердження факту укладення договору позики між сторонами, так як на підтвердження вказаної обставини мають бути надані належні письмові докази.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Отже, судом встановлено, що борг відповідача ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 за розпискою від 29.04.2016 року становить 200 дол. США, що станом на день прийняття рішення по курсу НБУ еквівалентно 5544,00 грн. /1 дол. США = 27,72 грн./.
З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою від 29.04.2016 року підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.
Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до роз'яснень п. 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440(1) ЦК та іншим законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, що підпадають під дію Закону від 12 травня 1991 р. "Про захист прав споживачів" чи інших законів, якими врегульовано такі зобов'язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Правовідносини, що виникли між сторонами в справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. не підлягають задоволенню.
Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 526, 533, 610-612, 1046 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, борг за розпискою від 29.04.2016 року у розмірі 200 дол. США /двісті доларів США/, що еквівалентно по курсу НБУ становить 5544,00 грн. /п'ять тисяч п'ятсот сорок чотири гривні 00 копійок/.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, судовий збір у розмірі 551,20 грн. /п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 копійок/.
В іншій частині вимог, - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя Васильків О. В.