Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/83/17
Провадження по справі 2/281/102/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року смт Лугини

Лугинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Денисюк І.І.,

секретаря судового засідання Островської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт Лугини цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, орган опіки та піклування Лугинської РДА Житомирської області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно сина та стягнення аліментів на його утримання.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 тривалий час зловживає спиртними напоями, не працює, вихованням сина не займається, не піклується про його стан та здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не виконує обов'язки по його утриманню. Неповнолітній ОСОБА_1 проживає разом з тіткою ОСОБА_3 в м. Коростень Житомирської області. ОСОБА_2, як мати байдужа до подальшої долі дитини, свідомо нехтує своїми обов'язками, не виявляє бажання бачитися та спілкуватися з ним, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача.

Крім того, позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання її неповнолітнього сина ОСОБА_1, в розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на користь особи, яка буде законним опікуном або на користь закладу, до якого буде передано неповнолітнього ОСОБА_1

В судовому засіданні представник позивача органу опіки та піклування Лугинської райдержадміністрації Житомирської області - ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала та просила задоволити позов.

Відповідач в судове засідання з'явилася, суду пояснила, що син близько року проживає з її сестрою у м. Коростень. Бачиться з ним рідко, проти задоволення позову не заперечує.

Суд, вислухавши учасників судового засідання, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважає встановленим наступні обставини.

Згідно висновку органу опіки та піклування Лугинської РДА Житомирської області від 13.02.2017 №5-14/124, ОСОБА_2 тривалий час зловживає спиртними напоями, ніде не працює, не займається вихованням сина ОСОБА_5, не піклується про його стан та здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не виконує обов'язки по його утриманню. Як мати, байдужа до подальшої долі дитини, свідомо нехтує своїми обов'язками, втратила будь-які почуття до дитини. Неповнолітній ОСОБА_1 проживає з тіткою ОСОБА_3 та знаходиться на її повному утриманні.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі-СК України) встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. ОСОБА_2 підтвердила про небажання займатися вихованням своєї дитини, а саме: відсутність будь-яких дій, які б свідчили про її намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання сина. Доказів, щодо спростування таких обставин відповідачем не надано і в матеріалах справи відсутні.

Водночас Пленум Верховного Суду України в п. 15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. ст. 181, 191 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються (за загальним правилом) за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначає ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, стан здоров'я дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у неї інших аліментних та зобов'язань матеріального характеру, що мають істотне значення при вирішенні даного спору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 155, 164, 165, 180, 181, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов органу опіки та піклування Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліметів - задоволити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав щодо сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути із ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) аліменти на користь особи, яка буде законним опікуном або на користь закладу, до якого буде передано неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на його утримання у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Лугинський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.І. Денисюк