Провадження № 4-с/752/76/17
У Х В А Л А

Іменем України

24.01.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

при секретарі Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Фамільний" на дії державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лопатинської Надії Олексіївни, заінтересована особа - ОСОБА_2, -

в с т а н о в и в:

у грудні 2016 року ПАТ "Банк Фамільний" звернувся у суд зі скаргою на дії державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лопатинської Н.О.

В обгрунтування скарги зазначає, що 06.07.2011 р. державним виконавцем ВДВС Броварського МУЮ було відкрито виконавче провадження № 27608770 про примусове виконання виконавчого листа від 26.02.2010 р. по цивільній справі № 2-1111, виданого Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Банк Фамільний" заборгованості на загальну суму 669 439 грн. 77 коп.

24.10.2011 р. державним виконавцем було проведено опис та арешт майна, зокрема квартири АДРЕСА_1, яка знаходиться у заставі ПАТ "Банк Фамільний" відповідно до договору іпотеки нерухомого майна № 1-1 від 30.01.2008 р. та на праві власності належить боржнику на підставі договору купівлі-продажу серії ВКС № 848364 від 30.01.2008 р.

06.07.2016 р. суб"єктом оціночної діяльності ТОВ "НВФ "Кадастр ЛТД" було проведено незалежну оцінку вищевказаної квартири та визначена ринкова вартість у розмірі 595 990 грн.

Боржником 25.07.2016 р. до Броварського міськрайонного суду Київської області було подано позовну заяву про визнання протиправною та скасування оцінки, яка ухвалою суду від 02.12.2016 р. була залишена без розгляду.

Оскільки з 02.12.2016 р. державний виконавець не направив пакет документів на проведення реалізації вищевказаної квартири, ПАТ "Банк Фамільний" просить визнати протиправною таку бездіяльність державного виконавця та зобов"язати державного виконавця направити на торги пакет документів відносно реалізації квартири АДРЕСА_1, яка знаходиться в заставі ПАТ "Банк Фамільний".

В судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги скарги та просив суд задовольнити скаргу з вищевказаних підстав.

Державний виконавець в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, посилаючись на її необгрунтованість.

Заінтересована особа в судове засідання не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася судом.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

В судовому засіданні встановлено, що у Броварському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження № 27608770, відкрите щодо боржника ОСОБА_2, з виконання виконавчого листа № 2-1111, виданого 26.02.2010 р. Голосіївським районним судом м.Києва про стягнення на користь ПАТ "Банк Фамільний" боргу у сумі 669 439 грн. 77 коп.

24.10.2011 р. державним виконавцем складено акт опису майна, зокрема трикімнатної квартири АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу серії ВКС № 848364 від 30.01.2008 р. та яка знаходиться у заставі ПАТ "Банк Фамільний" на підставі договору іпотеки нерухомого майна № 1-1 від 30.01.2008 р., накладено арешт на це майно.

08.07.2016 р. до відділу надійшов висновок експерта про оцінку вищевказаного майна. Станом на 06.07.2016 р. вартість майна становить 595 990 грн.

Відповідно до статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Права і обов'язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України "Про виконавче провадження".

За змістом цієї норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Підставою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження є, зокрема, заява стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частина перша статті 19 цього Закону).

За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

У разі, якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій (частина перша статті 33 Закону україни "Про виконавче провадження").

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Підставою для повернення виконавчого документу згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" є відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" на майно, яке перебуває в іпотеці, та не входить до Переліку видів майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами (додаток до цього закону) допускається звернення стягнення на майно, яке полягає, зокрема, в його арешті та примусовій реалізації.

Отже, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України "Про виконавче провадження").

Стаття 44 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" (частина восьма статті 54 Закону України "Про виконавче провадження").

За положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України "Про іпотеку".

Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону україни "Про іпотеку").

Нормами статей 36, 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України "Про іпотеку" та частиною восьмою статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 39, 41 Закону України "Про іпотеку").

У той самий час, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України "Про виконавче провадження", а не нормами спеціального Закону України "Про іпотеку".

Разом з тим, у даній справі встановлено, що державним виконавцем вчинялися дії з виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь іпотекодержателя, а не з виконання судового рішення чи виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку".

За таких підстав, дана скарга ПАТ "Банк Фамільний" не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 383 - 386 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Фамільний" на дії державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лопатинської Надії Олексіївни, заінтересована особа - ОСОБА_2, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя