АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/694/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ "Приватбанк", ОСОБА_3) до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до договору № б/н від 23.08.2012 року ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Проте останній не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку з чим утворилась заборгованість.

Станом на 31.07.2015 року заборгованість складала 17 024 грн. 49 коп., з яких: 2 903 грн. 63 коп. заборгованість за кредитом; 10 253 грн. 98 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 580 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 786 грн. 88 коп. штраф (процентна складова).

Тому ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.08.2012 року в розмірі 17 024 грн. 49 коп. та стягнути сплачений судовий збір.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2017 року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати як незаконне та необґрунтоване, таке, що порушує норми матеріального та процесуального права. Просить ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Банку.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції посилається на Умови і правила надання банківських послуг, які відповідач не підписував. Тому вказані Умови і правила не можуть бути доказами укладення договору, оскільки не підтверджено, що вони діяли саме на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами. Також стверджує, що суд помилково дійшов висновку про пролонгацію договору і не надав належної оцінки тому факту, що відповідач не здійснював зняття з картки грошей в м. Ватутіне, про списання яких без використання платіжної картки подано заяву до правоохоронних органів.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи 23 серпня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_6 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання (відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України), де вказано, що заява разом з памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

При підписанні анкети-заяви про приєднання до вказаних Умов ПАТ КБ «Приватбанк» від 23 серпня 2012 року відповідач погодився з тим, що він зобов'язується виконувати та регулярно ознайомлюватися з цими Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами Банку.

Пунктом 2.1.1.2.1 вказаних Умов визначено, що для надання послуг ОСОБА_3 видає клієнту карту, її вигляд визначений у Памятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і заяви, підписанням якої Клієнт і ОСОБА_3 укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, яка казана у заяві.

Отже, ОСОБА_6 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява про надання кредиту та Памятка Клієнта/Довідка про умови кредитування і заяви складає між ним та Банком договір.

Факт укладення кредитного договору відповідачем не оспорюється.

На підставі вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, початкова відсоткова ставка за кредитним договором складала 36 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти ( ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з пп. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов і правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, установленого банком.

На підставі цього сума кредитного ліміту була збільшена Банком до 2 900 грн.

З наведеного Банком розрахунку заборгованості вбачається, що протягом періоду дії договору кредиту між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Приватбанк», відповідач здійснював операції зі зняття коштів. Станом на 31.07.2015 року заборгованість відповідача складала 17 024 грн. 49 коп., з яких: 2 903 грн. 63 коп. заборгованість за кредитом; 10 253 грн. 98 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 580 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 786 грн. 88 коп. штраф (процентна складова).

У колегії суддів даний розрахунок сумніву не викликає. Розрахунок, наданий відповідачем, не відповідає умовам підписаного останнім кредитного договору, тому підлягає відхиленню.

Посилання ОСОБА_6 на те, що в період з 23.08.2012 року по 20.10.2012 року з його рахунку відбувалась крадіжка коштів, є непереконливими. За даним фактом лише відкрито кримінальне провадження №0000989, а справа знаходиться на стадії досудового розслідування.

Отже стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 2 903 грн. 63 коп. та заборгованості по процентам і 10 253 грн. 98 коп. є законним та обґрунтованим.

Крім того, згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, що є невідємною частиною договору, відповідач повинен сплатити 500 грн. штрафу (фіксована частина) і 5% від суми заборгованості, тобто 786 грн. 88 коп. (процентна складова).

Що стосується виплати 2 580 грн. 00 коп. комісії, то суд виходить із наступного.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Відповідач не зміг пояснити, за які конкретно дії Банку по обслуговуванню клієнта підлягає стягнення вказана комісія.

Колегія суддів приходить до висновку, що нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, є незаконним.

Така позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1746цс16).

Таким чином з відповідача підлягає стягненню заборгованість в розмірі за кредитом в розмірі 14 444 грн. 49 коп. (2 903 грн. 63 коп. + 10 253 грн. 98 коп. + 500 грн. + 786 грн. 88 коп.).

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді справи, є необґрунтованими та не містять достатніх підстав для їх задоволення.

Отже, в звязку з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи рішення суду першої інстанції підлягає зміні з виключенням з його резолютивної частини вказівки про стягнення з ОСОБА_6 на користь Банку заборгованості за пенею та комісією в сумі 2 580 грн. 00 коп.

Також відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати в сумі 1 032 грн. 86 коп., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2017 року змінити.

Виключити з рішення стягнення з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2 580 грн. 00 коп. заборгованості за пенею та комісією, зменшивши загальний розмір заборгованості до 14 444 грн. 49 коп.

Зменшити розмір стягнутого з з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судового збору з 1 218 грн. 00 коп. до 1 032 грн. 86 коп.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :