У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 01 березня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до комунальної медичної установи «Міська лікарня № 2», ОСОБА_7, третя особа - первинна профспілкова організація Комунальної медичної установи «Міська лікарня № 2», про поновлення на роботі, стягнення матеріальної та моральної шкоди, захист честі, гідності, ділової репутації за касаційною скаргою комунальної медичної установи «Міська лікарня № 2» на рішення апеляційного суду Донецької області від 25 серпня 2016 року, в с т а н о в и л а: У березні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що на підставі наказу начальника відділу охорони здоров'я Краматорської міської ради від 03 серпня 2015 року № 240-к він прийнятий на посаду лікаря-уролога, завідувача урологічним відділенням комунальної медичної установи «Міська лікарня № 2» (далі - КМУ «Міська лікарня № 2») м. Краматорська з 04 серпня 2015 року. 01 грудня 2015 року за його участю проведено хірургічне втручання пацієнту ОСОБА_8, після якого виникли ускладнення у стані здоров'я хворого. За даним фактом лікарем урологічного відділення ОСОБА_9 та лікарем-анестезіологом ОСОБА_10 подано рапорт, у зв'язку з чим на підставі наказу головного лікаря від 04 грудня 2015 року № 300-В створено комісію для проведення службового розслідування, до складу якої увійшли заступник головного лікаря з лікувальної роботи ОСОБА_11, юрисконсульт ОСОБА_12, лікар урологічного відділення ОСОБА_9 та завідувач анестезіологічного відділення ОСОБА_10 Крім того, на підставі наказу адміністрації лікарні від 16 лютого 2016 року № 87-В проведено службове розслідування щодо лікування хворого ОСОБА_13, оперативне втручання якого ним проведено 01 грудня 2015 року. За наслідками службового розслідування на підставі наказу від 04 грудня 2015 року № 300-В, наказом головного лікаря від 25 лютого 2016 року № 90-В його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Не погодившись з даним наказом, 02 березня 2016 року він звернувся до головного лікаря із заявою про його скасування, однак відповіді не отримав. Наказом від 03 березня 2016 року № 98-В його повторно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за результатами службового розслідування за фактом лікування пацієнта ОСОБА_14, з яким він також не згоден, про що повідомив адміністрацію лікарні. За результатами службового розслідування (наказ від 16 лютого 2016 року № 87-В) його звільнено з роботи на підставі наказу № 104-В від 14 березня 2016 року за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання посадових обов'язків. Вважає звільнення незаконним та таким, що проведено в порушення трудового законодавства, що завдало йому моральної шкоди, неправомірними діями відповідача принижено честь, гідність та ділову репутацію, у зв'язку з чим просив суд поновити його на займаній посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 березня 2016 року та моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 19 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 25 серпня 2016 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19 липня 2016 року скасовано. Позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_6 на посаді завідуючого урологічного відділення комунальної медичної установи «Міська лікарня № 2» з 15 березня 2016 року. Стягнуто з комунальної медичної установи «Міська лікарня № 2» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 34 748 гривень, із яких негайному стягненню підлягає 6 825 гривень 50 копійок, у відшкодування моральної шкоди 200 гривень. У касаційній скарзі комунальна медична установа «Міська лікарня № 2» просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності факту систематичного невиконання позивачем трудових обов'язків, покладених на нього трудовим договором, що двічі призвело до накладення дисциплінарних стягнень у вигляді догани, а тому вважав звільнення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України законним та обґрунтованим. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що працівник може бути звільнений на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за проступок, вчинений після застосування дисциплінарного чи громадського стягнення, який полягає у невиконанні без поважних причин обов'язків, покладених на працівника трудовим договором, та, врахувавши відсутність доказів допущення нового порушення трудової дисципліни після видання наказу про оголошення догани від 03 березня 2016 року і до звільнення 14 березня 2016 року, а також оголошення догани на підставі наказу від 03 березня 2016 року № 98-В за дії, вчинені позивачем при лікуванні хворого ОСОБА_14 у вересні-жовтні 2015 року з порушенням строку, встановленого ч. 1 ст. 148 КЗпП України, дійшов висновку про наявність правових підстав для поновлення позивача на роботі із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає. Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України, до юридичних фактів, які підлягали встановленню судом відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України при вирішенні спору про законність звільнення позивача з цих підстав, є: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього з додержанням вимог ст. ст. 147 - 149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення. Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновленні на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. У разі незазначення в наказі підстав звільнення, обов'язок щодо з'ясування всіх обставин і відповідність їх законові покладено на суд. Судом встановлено, що на підставі наказу начальника відділу охорони здоров'я Краматорської міської ради від 03 серпня 2015 року № 240-к позивач прийнятий на посаду лікаря-уролога, завідувача урологічним відділенням Комунальної медичної установи «Міська лікарня № 2» м. Краматорська з 04 серпня 2015 року. Наказом від 04 грудня 2015 року № 300-В головним лікарем створено комісію для проведення службового розслідування за фактом подання рапорту лікарем урологічного відділення ОСОБА_9 та лікарем-анестезіологом ОСОБА_10 На підставі наказу адміністрації лікарні від 16 лютого 2016 року № 87-В проведено службове розслідування щодо лікування хворого ОСОБА_13, оперативне втручання якого позивачем проведено 01 грудня 2015 року. Наказом головного лікаря від 25 лютого 2016 року № 90-В ОСОБА_6 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Наказом від 03 березня 2016 року № 98-В його повторно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани за результатами службового розслідування за фактом лікування пацієнта ОСОБА_14 На підставі наказу від 14 березня 2016 року № 104-В позивача звільнено із займаної посади за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього посадовою інструкцією,. Підстава видачі наказу: наказ від 03 березня 2016 року № 98-В щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності завідувача урологічним відділенням ОСОБА_6 стосовно хворого ОСОБА_14 та матеріали службового розслідування за фактом неналежного виконання професійних обов'язків при лікуванні ОСОБА_13 Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. п. 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. У п. 23 роз'яснено, що за передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року. Тобто, за приписами п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення, і це мають бути винні дії працівника та невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Виходячи з цього, при звільненні працівника з підстав, передбачених вказаною нормою закону, власник або уповноважений ним орган повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення. Як вбачається з матеріалів справи, звільнення позивача за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього посадовою інструкцією під час лікування хворих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 в результаті обрання неправильної тактики в лікуванні. Так, актом службового розслідування від 29 лютого 2016 року встановлено, що допущені позивачем у вересні-жовтні 2015 року порушення при лікуванні та обстеженні хворого ОСОБА_14, виявлені комісією 29 лютого 2016 року, що стало результатом видачі наказу від 03 березня 2016 року № 98-В про оголошення йому догани. Порушення у лікуванні хворого ОСОБА_13 допущені позивачем у листопаді-грудні 2015 року та виявлені комісією 29 лютого 2016 року, в результаті чого на підставі наказу від 14 березня 2016 року № 104-В його звільнено з роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Згідно із заявою від 11 березня 2016 року позивач подав заяву до первинної профспілкової організації комунальної медичної установи «Міська лікарня № 2» про виведення його з членів організації, згідно з протоколом засідання якої від 11 березня 2016 року його виведено з членів первинної профспілкової організації комунальної медичної установи «Міська лікарня № 2». Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов правильного висновку, що після виявлення чергового факту порушення позивачем своїх трудових обов'язків, відповідачем в межах встановленого законом строку застосовано дисциплінарне стягнення - звільнення з займаної посади внаслідок систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, у зв'язку з чим обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, а апеляційний суд, перевіряючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, у порушення вимог чинного процесуального та матеріального законодавства України дійшов помилкового висновку про необхідність скасування законного й обґрунтованого судового рішення. За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції. Керуючись ст.ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу Комунальної медичної установи «Міська лікарня № 2» задовольнити. Рішення апеляційного суду Донецької області від 25 серпня 2016 року скасувати, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19 липня 2016 року залишити в силі. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур О.В. Попович