У Х В А Л А

20 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2016 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року та рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року в справі за позовом товариства співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за опалення, житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку та гаража,

в с т а н о в и л а :

Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 30 жовтня

2015 року позовні вимоги ТСББ «Комфорт» задовольнив: стягнув на його користь з ОСОБА_4 42 тис. 218 грн 78 коп. боргу та вирішив питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд м. Києва рішенням від 25 жовтня 2016 року змінив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року зменшивши розмір стягуваної з ОСОБА_4 на користь ТСББ «Комфорт» заборгованості з 42 тис. 218 грн 78 коп. до 39 тис. 18 грн 18 коп.; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 18 листопада 2016 року відмовив ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

12 січня 2017 року до Верховного Суду України звернулася ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2016 року, з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» та пунктів 20, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу заявниця надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня й 23 грудня 2015 року, 27 січня, 17 й 24 лютого, 20 квітня, 16 травня та 7 вересня

2016 року, а також постанову Верховного Суду України від 20 квітня

2016 року.

У заяві також міститься клопотання, у якому ОСОБА_4 просить зупинити виконання ухвалених у справі рішень.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявниця, задовольняючи позовні вимоги ТСББ «Комфорт», суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, виходив із того, що відповідачка належним чином не виконувала обов'язки зі сплати за надані позивачем комунальні послуги, послуги з утримання будинку та прибудинкової території й гаража, та стягнув борг виходячи з розміру внесків та платежів, встановлених рішенням загальних зборів товариства. Апеляційний суд змінюючи рішення суду першої інстанції установив, що відповідачкою частково сплачено послуги з опалення та дійшов висновку про зменшення розміру стягуваної заборгованості на суму, підтверджену відповідними квитанціями.

Надані для порівняння ухвали від 22 липня й 23 грудня 2015 року,

27 січня, 17 й 24 лютого, 20 квітня та 7 вересня 2016 року не можуть бути прикладами неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував ухвалені у справах рішення та передав справи на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ.

Ухвалою від 16 травня 2016 року суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції, який відмовив постачальнику теплової енергії в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення посилаючись на те, що відповідач не отримує зазначених послуг, оскільки встановив у своїй квартирі індивідуальну (автономну) систему опалення; опалювальні прилади в місцях загального користування будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, демонтовані балансоутримувачем; методикою не передбаченого окремого розрахунку оплати споживачами витрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі.

У наданому для порівняння рішенні від 16 травня 2016 року та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, встановлено різні фактичні обставини справи, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від

20 квітня 2016 року (6-2951цс15) міститься висновок про те, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Порівняння змісту наданої постанови Верховного Суду України зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2016 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Ураховуючи викладене, а також вимоги пункту 2 частини першої статті 3601 ЦПК України, клопотання ОСОБА_4 про зупинення виконання ухвалених у справі судових рішень підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 353, 355, 360, 3601 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом товариства співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за опалення, житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку та гаража за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада

2016 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року та рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року відмовити.

Клопотання ОСОБА_4 про зупинення виконання судових рішень залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк