Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/5325/16-ц Головуючий у 1-й інст. Замега О. В.
Категорія 5 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на будівлі та земельні ділянки

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом, в якому просили прийняти його до спільного розгляду зі справою за позовом ТОВ «Берег ЛТД» до ОСОБА_3 про примушення до виконання зобовязань позикодавця за договором позики і зустрічним позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Берег ЛТД» про розірвання договору позики, стягнення з позичальника суми позики та моральної шкоди та визнати право приватної власності ОСОБА_4 і ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 59 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Одеса, провулок Академіка Векслера № 2 в наступних частках: ОСОБА_1 - 971 кв. м., ОСОБА_5 - 998 кв. м.; визнати право приватної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на наступні житлові будинки: ОСОБА_1 - на житловий будинок площею 118,3 кв. м. за адресою м. Одеса, провулок Академіка Векслера, 2-А; ОСОБА_5 - на житловий будинок площею 64,0 кв. м. за адресою м. Одеса, провулок Академіка Векслера, № 2; визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на тимчасові допоміжні споруди, зазначені у Технічних паспортах від 03.10.2014 року до інвентаризаційних справ № 36/01-09 та 55/15-11 від 03.10.2014 року і розташовані на земельній ділянці площею 1969 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Одеса, провулок Академіка Векслера, № 2.

Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 листопада 2016 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернуто заявникам для подачі до належного суду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просять ухвалу скасувати. В обґрунтування апеляційної скарги зазначили, що судом першої інстанції, шляхом винесення оспорюваної ухвали, було порушено їх право на вступ у розгляд справи як третіх осіб, оскільки вони висловили своє волевиявлення шляхом подачі відповідної заяви і самі вправі визначатись щодо свого процесуального статусу.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 вересня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у прийнятті їх позову до ОСОБА_3 про визнання права власності на будівлі та земельні ділянки до спільного розгляду з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Берег ЛТД» до ОСОБА_3 про примушення до виконання зобовязань позикодавця за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Берег ЛТД» про розірвання договору позики, стягнення з позичальника суми позики та моральної шкоди, а матеріали позовної заяви передано до канцелярії суду для реєстрації у системі документообігу /а.с.39/.

Відтак, на розгляд судді передано позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як окремий позов.

Вирішуючи питання про відкриття провадження та постановляючи ухвалу про повернення заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суддя виходив з того, що справа не підсудна Бердичівському міськрайонному суду з урахуванням приписів ч. 1 ст. 114 ЦПК України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком судді враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч. 1 ст. 114 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом, у якому просили визнати за ними право власності на земельну ділянку, житлові будинки та тимчасові допоміжні споруди, які знаходяться в м. Одеса.

За наведених обставин суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що справа не підсудна Бердичівському міськрайонному суду, а позовна заява підлягає поверненню позивачам для подання до суду за місцезнаходженням нерухомості.

Доводи ОСОБА_1 та ОСОБА_5, наведені в апеляційній скарзі, стосовно відмови суду у прийнятті їх позову до спільного розгляду з позовом ТОВ «Берег ЛТД» до ОСОБА_3 про примушення до виконання зобовязань позикодавця за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Берег ЛТД» про розірвання договору позики, стягнення з позичальника суми позики та моральної шкоди, є безпідставними, оскільки стосуються висновків, викладених в ухвалі суду від 20.09.2016 року, а не в оскаржуваній ухвалі.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала судді першої інстанцій постановлена з додержанням норм процесуального права, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 209, 303, 304, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді