Справа № 2/714/64/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"14" березня 2017 р. м. Герца
Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі :
головуючого-судді Єфтемій С.М.
секретар Онофрей І.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про встановлення факту реєстрації шлюбу та визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування, -
ОСОБА_3 з урахуванням збільшених позовних вимог звернувся до суду із вказаним позовом зазначивши, що його батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у 1957 році в АДРЕСА_1 побудували житловий будинок та звели до нього господарські будівлі.
ІНФОРМАЦІЯ_4 батько помер, проте у свідоцтві про смерть його прізвище помилково було записано як «ОСОБА_4 замість «ОСОБА_4».
Внаслідок смерті батька відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі на ? частину жилого будинку, розташованого за вищевказаною адресою.
Спадкоємцями першої черги після його смерті є : ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_3 - син (позивач) та ОСОБА_7 - донька ( відповідачка), які прийняли спадщину в установленому законом порядку.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 - матір позивача.
У встановлений законом строк, позивач як спадкоємець за заповітом від 18 листопада 2010 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.
Оскільки батьками за життя не було оформлено право власності на спірний житловий будинок, нотаріусом було відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину. Окрім того, через розбіжності у прізвищах батьків за свідоцтвом про їх шлюб порівняно із свідоцтвом про смерть батька та свідоцтвом про його народження, позивач позбавлений можливості довести, що померлі : батьки перебували у зареєстрованому шлюбі та відповідно матір вступила в управління спадковим майном після смерті батька. Тому, просив встановити факт реєстрації шлюбу між батьком, ОСОБА_4 та матір'ю, ОСОБА_5 та визнати за ним право власності в порядку спадкування на 5/6 частин жилого будинку з господарськими спорудами та будівлями, який розташований в АДРЕСА_1
Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_7 будучі належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, тому суд з урахуванням думки представника позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи та ухвалити заочне рішення.
Суд вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, встановив наступне.
Так, з матеріалів справи вбачається що в АДРЕСА_1 розташоване домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. "А" загальною площею 42,60 кв.м, в тому числі 26,60 кв.м жилої площі, сараїв літ. "Б", "В", "Д", літньої кухні літ. "Г", криниці №1, огорожі № 2-3 (а.с. 10-13).
Згідно даних погосподарської книги Молницької сільської ради Герцаївського району, вказаний житловий будинок з господарськими спорудами зареєстрований у сільській раді за ОСОБА_4 з 1957 року (а.с. 8).
У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.
Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.
Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.
Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.
Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.
Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.
Як вбачається із свідоцтва про одруження, 08 лютого 1952 року у виконкомі Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис № 6 (а.с. 7).
Згідно із ст. 125 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР від 1926 року (чинного на час забудови будинку), майно, яке набули дружини спільною працею під час подружжя, вважається за належне обидвом дружинам на засадах співвласності. Інше ж майно - творить окрему власність кожного з них.
Отже за змістом вищевказаної норми закону, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відтак, зважаючи на те, що житловий будинок який розташований в АДРЕСА_1 було побудовано під час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, то з того часу останні стали його співвласниками в рівних частках, тобто по ? частки.
ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Молниця Герцаївського району Чернівецької області у віці 49 років помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Герцаївського РУЮ у Чернівецькій області серії НОМЕР_1 (а.с. 14).
Статтею 525 ЦК України 1963 року (чинного на час відкриття спадщини) було передбачено, що в день смерті спадкодавця відкривається спадщина.
Таким чином, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина.
Згідно із ст. 524 ЦК України 1963 року (чинного на час відкриття спадщини) було передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
У відповідності до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Відповідно до ст. 549 цього ж кодексу, визнається що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Як вбачається з довідки Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області № 2011 від 14 листопада 2016 року на момент смерті ОСОБА_4, разом з ним у спірному господарстві були зареєстровані та проживали його дружина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_7., тобто останні вступили в управління спадковим майном (а.с. 15).
Водночас, розбіжності у прізвище спадкодавця за свідоцтвом про смерть порівняно з свідоцтвом про одруження, позбавляють позивача можливості довести факт юридичної реєстрації шлюб між батьком, ОСОБА_4 та матір'ю, ОСОБА_5 та відповідно оформлення спадщини.
Згідно п.4 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу. Із заявою про порушення справи можуть звернутись особи, для яких наявність факту реєстрації шлюбу може продовжувати юридичні наслідки.
При наведених обставинах, виходячи з досліджуваних доказів, зокрема, свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за яким прізвище подружжя значиться «ОСОБА_5», свідоцтва про народження позивача де його батьки вказані як «ОСОБА_5», відомостей сільської ради про голову двору спірного домоволодіння та його членів, згідно яких всі вони записані як «ОСОБА_5», ураховуючи відомості про рік народження спадкодавця за яким він вказаний у свідоцтві про шлюб, господарських книгах Ради та його віку на час смерті, то у суда не виникає сумнівів, що дійсно шлюб який був зареєстрований виконкомом Молницької сільської ради Герцаївського району 08 лютого 1955 року стосується батьків позивача, тобто ОСОБА_4 та ОСОБА_5
При наведених обставин суд вважає встановленим, що ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_3 - син та донька ОСОБА_7. прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 та успадкували 1/2 частку спірного господарства яка належала останньому. Тобто ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 успадкували по 1/6 частині кожний, спадкового майна у домоволодінні що в АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим виконавчим комітетом Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області серії НОМЕР_2 (а.с.21).
Таким чином, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 4/6 частки (1/2 часки спільного майна подружжя + 1/6 частки яку успадкувала по смерті чоловіка) домоволодіння, що в АДРЕСА_1.
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК України).
Частинами 2, 3 ст. 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частини його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав.
Спадкодавець ОСОБА_5, все майно яке належало їй на день смерті на випадок своєї смерті заповіла позивачу згідно заповіту від 18 листопада 2010 року посвідченого секретарем Молницької сільської ради Герцаївського району та зареєстрований в реєстрі за № 147 (а.с.26) .
Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Як вбачається з матеріалів спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_5, позивач 31 травня 2016 року звернувся до приватного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу Чернівецької області із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 (а.с. 27)
Інших спадкоємців які би мали право на спадщину в т.ч. і обов'язкову частку, після смерті ОСОБА_5 судом не встановлено, підтвердженням чого є спадкова справа заведена щодо померлої (а.с. 56-94).
За постановами нотаріуса від 22 липня та 24 листопада 2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька (а.с.54-55) та за заповітом після смерті матері (а.с.39-39) на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок.
Аналізуючи вищевказані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 належав на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 і ОСОБА_5, а після їх смерті позивач своєчасно прийняв спадщину, проте з незалежних від нього обставин не може оформити спадкове майно, то його вимоги про визнання за ними право власності на спадкове майно підлягають задоволенню, шляхом визнання за ним право власності в порядку спадкування на 5/6 частин житлового будинку.
На підставі ст. 524,529,548,549 ЦК України 1963 року, ст.. ст. 1216, 1217, 1220-1223, 1241, 1261, 1268-1270, 1273, 1275 ЦК України, ст. 125 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР від 1926 року, 3, 10, 11, 209, 212, 214, 215, 224-226, 256 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.
Встановити, що 08 лютого 1952 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 уклала шлюб з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєструвавши його у виконкомі Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, актовим запис №6.
Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на 5/6 частин житлового будинку літ. "А" загальною площею 42,60 кв.м, в тому числі 26,60 кв.м жилої площі, сараїв літ. "Б", "В", "Д", літньої кухні літ. "Г", криниці №1, огорожі № 2-3, що в АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Герцаївський районний суд шляхом подачі в 10-и денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку

Суддя: