Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарем - Зіньковець О.О.,

за участю боржника ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2,

державного виконавця Петренко С.В.,

представника стягувача ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 грудня 2016 року у справі за поданням головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області Петренко Сніжани Володимирівни про примусове проникнення до житла боржника, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою від 20 грудня 2017 року Новозаводський районний суд м. Чернігова подання головного державного виконавця задовольнив. Дозволив працівникам Центрального відділу ДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області примусе проникнення до квартири АДРЕСА_1 за місцем реєстрації та проживання боржника ОСОБА_5 для подальшого проведення виконавчих дій, а саме, перевірки майнового стану та виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на постановлення ухвали з порушенням норм процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні подання.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про необхідність у примусовому проникненні до житла, оскільки з боку боржника не чиниться жодних перешкод для дій державного виконавця. Заявник вказує, що вона не ухиляється від виконання покладених на неї обов'язків щодо виконання рішення суду, що підтверджується ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 листопада 2016 року, якою відмовлено у задоволенні подання державного виконавця про встановлення їй тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Також зазначає, що районний суд не взяв до уваги тієї обставини, що квартира, в яку суд дозволив державному виконавцю проникнення, на праві власності їй не належить.

Крім того, суд, всупереч вимогам ст. 376 ЦПК України, розглянув справу у відсутності державного виконавця, що є порушенням встановленого для вирішення такого питання порядку.

В письмових запереченнях державний виконавець, вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просить відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін ухвалу суду.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи подання державного виконавця про примусове проникнення до житла, суд першої інстанції виходив з того, що факт ухилення боржника ОСОБА_5 від виконання рішення суду повністю доведений наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду та вважає його законним і обґрунтованим, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що на виконанні у Центральному відділі ДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області знаходиться зведене виконавче провадження № ЄДРВП 49739041 про стягнення з ОСОБА_5 на користь фізичної та юридичних осіб заборгованості на загальну суму 502757,5 грн (а.с. 53-55). Заборгованість ОСОБА_5 перед ОСОБА_6 становить 421993, 95 грн.

Заборгованість перед стягувачами у боржника виникла на підставі виконавчих листів, виданих Новозаводським районним судом м. Чернігова 20 січня 2011 року, 20 листопада 2012 року та 09 грудня 2013 року (а.с. 50, 51, 52).

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Чернігівській області ОСОБА_5 з 29 квітня 2004 року зареєстрована АДРЕСА_1 (а.с. 56). Аналогічна інформація міститься і в довідці ОСББ «Сервіс-Фаворит» (а.с. 75).

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець намагався виконати рішення суду у відповідності до вимог ЗУ "Про виконавче провадження". Зокрема, боржнику направлялись виклик до державного виконавця та вимога бути присутньою під час проведення виконавчих дій з метою перевірки майнового стану (а.с. 61, 65). Державний виконавець Петренко С.В. неодноразово намагалась потрапити до квартири АДРЕСА_2, проте зробити це виявилось неможливим, про що були складені відповідні акти від 09 жовтня 2015 року, 04 листопада 2016 року та 14 листопада 2016 року (а.с. 56, 65, 66). Вказаними актами було засвідчено, що за адресою боржника - АДРЕСА_1 провести перевірку її майнового стану виявилось неможливим в зв'язку з тим, що двері приміщення ніхто не відчинив.

Крім того, державним виконавцем було подано до суду подання про розшук боржника ОСОБА_5 В зв'язку з тим, що остання з'явилась в судове засідання та повідомила своє місце проживання, суд відмовив у задоволення клопотання через відсутність підстав для оголошення розшуку особи (а.с. 60).

Державний виконавець, як свідчить додана ОСОБА_5 до апеляційної скарги ухвала суду, звертався також з поданням про обмеження її у праві виїзду за межи України, але також отримав відмову.

Викладені обставини, на думку колегії суддів, свідчать про зловживання боржником своїми правами та обов'язками, передбаченими ст. 19 ЗУ "Про виконавче провадження", та її ухилення від своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій для виконання судових рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження" державний виконавець має право у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх прав, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_5, беручи участь у судових справах, що ініційовані державним виконавцем в ході виконання рішень, неодноразово стверджувала, що від боргових зобов'язань не ухиляється. Разом з тим, як було встановлено судом, борг, зокрема перед ОСОБА_6 нею з 2012 року не погашався взагалі, нерухомого майна або доходів, на які можна було б звернути стягнення, вона не має, певне визначене належне їй на праві власності майно для зменшення суми зобов'язань державному виконавцю не пропонує, до квартири, в якій мешкає, його не допускає.

Виходячи з наведеного вище, випливає, що примусове проникнення до її житла є для державного виконавця єдиним можливим способом перевірити її дійсний майновий стан і здійснити, за можливості заходів щодо виконання судових рішень.

Отже, колегія суддів вважає, що беручи до уваги положення ст. 376 ЦПК України, а також те, що стадія виконання є останньою стадією судового розгляду, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника. При цьому наведена стаття закону не зобов'язує, щоб це житло належало боржнику на праві власності, а вимоги щодо подання доказів проживання ОСОБА_5 за вказаною у поданні адресою державним виконавцем дотримана.

Посилання скаржника на недотримання районним судом вимог ст. 376 ЦПК України не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки вони ґрунтуються на невірному тлумаченні вимог процесуального закону. Так, законодавець даною нормою визначив, що подання державного виконавця про примусове проникнення до житла розглядається без виклику сторін за участю державного виконавця. Проте, матеріали справи містять заяву головного державного виконавця Петренко С.В. про розгляд справи без її участі (а.с. 73), отже, суд першої інстанції, з врахуванням положень ст. 169 ЦПК України, не вбачав підстав для відкладення та розглянув справу.

Інші доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновок суду першої інстанції про ухилення боржника від виконання судових рішень та створення умов щодо недопуску державного виконавця до житлового приміщення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах права, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:Судді: