Провадження № 2/201/132/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Ходаківського М.П.,

за участі секретаря судового засідання Бігдан А.І.,

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1,

представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору-,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з указаним позовом про стягнення заборгованості із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 3-6). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 14 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3О.) було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позивач надав їй кредит у сумі 26 000 доларів США, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 14 травня 2018 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14 % річних. З метою забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальника 23 березня 2009 року між позивачем та ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4В.) було укладено договір поруки № 237755, також цього ж дня між позивачем та ОСОБА_5 (далі ОСОБА_5О.) було укладено договір поруки № 237756, за умовами яких поручителі зобовязалися відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобовязань, що виникли з указаного кредитного договору.

Попри взяті на себе зобовязання позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, у звязку із чим станом на 04 листопада 2015 року заборгованість відповідачів за кредитним договором становить 11 791,20 доларів США та сума нарахованої у звязку із цим пені складає 18 651,03 грн.

У ході вирішення цього спору ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 0 від 14 травня 2008 року, мотивуючи ці позовні вимоги тим, що фактично попри умови договору вона отримала кошти у гривні у сумі 131 300 грн., а не у іноземній валюті у визначеній в договорі сумі. Посилається на те, що банк перед укладенням договору порушив встановлений законодавством порядок, не повідомивши її про кредитні умови, спірним кредитним договором не визначено щомісячний платіж у розрізі сум погашення сум основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом, чим банк ввів її в оману. У зустрічному позові відповідач також посилається на те, що кредитором установлено право змінювати процентну ставку за кредитним договором, що є дискримінацією стосовно неї як споживача. Крім того, позивачем в спірному договорі передбачено її обовязок щодо щорічного страхування предмета застави на користь банку в рекомендованій банком страховій компанії строком не менше одного календарного року, що за доводами відповідача також є несправедливою умовою договору.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги первісного позову у судовому засіданні підтримала повністю та просила їх задовольнити, у зустрічному позові просила відмовити з підстав наведених у письмових поясненнях банку (т. 1, а.с. 152-155).

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги первісного позову не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, вимоги зустрічного позову просила задовольнити з підстав у ньому наведених та додатково озвучених у судовому засіданні.

Інші учасники судового провадження у призначені судові засідання не зявилися, про дату, час та місце цих засідань повідомлялися належним чином.

Приписами ст. 157 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Ураховуючи, що розгляд справи триває значний час, відповідачі належним чином повідомлялися про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 14 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1, відповідно до умов якого банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті у доларах США в сумі 26 000 доларів США, що дорівнює 131 300 грн., а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті.

Позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, зазначеного в цьому пункті договору, для чого надає до банку письмову заяву (за формою згідно вимог банку), в якій зазначає бажану суму траншу (в межах загальної суми кредиту) та бажану дату його отримання. Така заява позичальника, укладена та надана згідно з умовами цього договору, є підставою для видачі банком траншу позичальнику.

Сторони домовилися, що банк надає позичальнику кредит у вигляді одного траншу в розмірі суми кредиту, зазначеному в цьому пункті договору.

Пунктом 1.2 цього договору сторони погодили, що надання кредиту здійснюється у наступний термін: 14 травня 2008 року. Позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 14 травня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору.

Пунктом 1.3 договору визначено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14 % річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п. 1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня несплати або неповної сплати платежу встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості.

У п. 4.1 укладеного між указаними сторонами договору визначено, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме:

-в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні,

-в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті,

-пеня нараховується за кожен день прострочення включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

Відповідно до п. 6.1 договору сторони, керуючись чинним законодавством України, зокрема, статтями 525, 611 Цивільного кодексу України, погодили, що банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з п. 1.2.2 цього договору та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення (т. 1, а.с. 7-13).

Судом також встановлено, що в забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальника 23 березня 2009 року між позивачем (кредитор) та ОСОБА_4 (поручитель) було укладено договір поруки № 237755, за умовами якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з договору № 0 від 14 травня 2008 року в повному обсязі як існуючих в теперешній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручителю добре відомі усі умови вищеназваного кредитного договору, укладеного між кредитором та позичальником, у тому числі сума договору, термін повернення кредиту. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів, за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших санкцій, передбачених в вищеназваному кредитному договорі (пункти 1.2, 1.3 договору).

Пунктами 1.4, 1.5 договору визначено, що відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Причини невиконання позичальником своїх зобовязань по кредитному договору ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобовязань за договором (т. 1, а.с. 22-24).

Із матеріалів справи установлено, що в забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальника 23 березня 2009 року між позивачем (кредитор) та ОСОБА_5 (поручитель) було укладено договір поруки № 237756, за умовами якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з договору № 0 від 14 травня 2008 року в повному обсязі як існуючих в теперешній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручителю добре відомі усі умови вищеназваного кредитного договору, укладеного між кредитором та позичальником, у тому числі сума договору, термін повернення кредиту. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів, за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших санкцій, передбачених в вищеназваному кредитному договорі (пункти 1.2, 1.3 договору).

Пунктами 1.4, 1.5 договору визначено, що відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Причини невиконання позичальником своїх зобовязань по кредитному договору ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобовязань за договром (т. 1, а.с. 26-27).

Попри взяті на себе зобовязання позичальником не виконуються умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, у звязку із чим станом на 04 листопада 2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 11 791,20 доларів США та пені 18 651,03 грн., з яких:

-заборгованість за кредитом 10 180,40 доларів США;

-заборгованість за процентами 1 610,80 доларів США;

-пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 12 269,82 грн.;

-пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами 6 381,21 грн. (т. 1, а.с. 28-37).

Позивачем на адресу відповідачів були направлені вимоги про погашення грошових зобовязань за кредитним договором (т. 1, а.с. 47-57). Однак в добровільному порядку заборгованість відповідачами не була погашена і позивач вимушений був звернутися із позовом до суду.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов'язується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору.

В статті 610 ЦК України вказано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із положеннями ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В порушення зазначених норм закону та умов укладених кредитного договору і договорів поруки відповідачі свої зобов'язання за вказаними договорами належним чином не виконали, у звязку із чим утворилася заборгованість.

Згідно із ч. 2 ст. 1054 ЦК України і ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення суми кредиту.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним способом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Цивільним кодексом передбачено можливість визначення зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України договір укладений сторонами, містить умови, які повинні виконуватися.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає можливим задовольнити позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, та стягнути солідарно з указаних відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14 травня 2008 року у визначеній сумі.

Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому пункту 14 постанови від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 Цивільного кодексу України).

У зв'язку з наведеним не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.

З огляду на те, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті стягнення процентів за банківським вкладом (стаття 1061 Цивільного кодексу України) здійснюється також в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Отже, зважаючи на те, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості саме у визначеній договором іноземній валюті, тому заборгованість підлягає стягненню у сумі визначеній у іноземній валюті.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір.

Що стосується вимог зустрічного позову, то він задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Аналіз зазначних норм матеріального права свідчить про те, що розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору.

До такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-845цс15, яка є обовязковою для усіх судів України, та сформулював правову позицію про те, що якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору.

У постанові від 23 травня 2012 року у справі № 6-39цс 15 Верховний Суд України погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що до правовідносин, які виникли між сторонами у справі після укладення кредитного договору, Закон України «Про захист прав споживачів» не може застосовуватися, оскільки застосування цього Закону можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедуру виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, регулювання яких передбачено положеннями ЦК України та спеціальним законодавством у системі кредитування.

Так, що стосується доводів позивача про те, що грошові кошти їй надано банком не у валюті договору, чим він також обґрунтовує і підстави для відмови у задоволенні первісного позову, то слід зазначити, що вони є безпідставними, оскільки до матеріалів справи долучено заяву про видачу готівки № 52 від 14 травня 2008 року про видачу саме 26 000 доларів США і у заяві міститься підпис отримувача та печатка банку, у цій заяві вказано лише про еквівалент виданої суми у розмірі 131 300 грн., а тому немає підстав стверджувати, що відповідачу ОСОБА_3 кошти були видані у національній валюті.

Слід також зазначити, що у п. 7.13 розділу 7 спірного договору позивач за зустрічним позовом підтвердила своїм особистим підписом згоду із усіма умовами договору, свої права та обовязки за цим правочином і погодилася з ними, підтвердила, що усі положення договору їй зрозумілі та є справедливими відносно неї, а також те, що перед укладенням договору отримала інформаційний лист, зокрема, і щодо розяснень положень Закону України «Про захист прав споживачів». Це підтверджується указаним положенням договору і особистим підписом позивача за зустрічним позовом у договорі.

Суд також вважає за необхідне послатися на те, що позичальником отримано додаток № 2 до кредитного договору «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», що є невідємною частиною договору про надання споживчого кредиту і це він також підтвердив своїм особистим підписом (т. 1, а.с. 180-188).

При цьому із матеріалів справи вбачається, що протягом дії спірного договору боржник вчиняв дії, спрямовані на виконання договору, та здійснював платежі у валюті договору доларах США, що вказує на його усвідомлення умов договору і згоду із ними.

Що стосується визначених позивачем за зустрічним позовом підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним, які полягають у тому, що банком в договорі передбачено її обовязок щодо щорічного страхування предмета застави на користь банку в рекомендованій банком страховій компанії строком не менше одного календарного року, що за доводами відповідача також є несправедливою умовою договору, то вони стосуються правовідносин банку і позичальника щодо передачі в заставу нерухомого майна і не можуть слугувати підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Таким чином, судом при розгляді цієї справи не встановлено підстав для визнання кредитного договору недійсним, що є підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 526, 527, 610, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_3 (м. Дніпро, Набережна Перемоги, 100, кв. 188, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2), ОСОБА_4 (м. Дніпро, Набережна Перемоги, 100/4/188, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок № 0113 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005, код 09807750) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14 травня 2008 року у розмірі 11 791,20 доларів США (одинадцять тисяч сімсот девяносто один долар США 20 центів), з яких 10 180,40 доларів США сума заборгованості за простроченим кредитом, 1 610,80 доларів США сума заборгованості за процентами за користування кредитом, та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14 травня 2008 року у розмірі 18 651,03 грн. (вісімнадцять тисяч шістсот пятдесят одна грн. 03 коп.), з яких 12 269,82 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 6 381,21 грн. пеня за прострочення сплати процентів.

Стягнути солідарно із ОСОБА_3 (м. Дніпро, Набережна Перемоги, 100, кв. 188, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2), ОСОБА_5 (м. Дніпро, вул. Братів Трофімових, 56/312, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_4) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок № 0113 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005, код 09807750) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14 травня 2008 року у розмірі 11 791,20 доларів США (одинадцять тисяч сімсот девяносто один долар США 20 центів), з яких 10 180,40 доларів США сума заборгованості за простроченим кредитом, 1 610,80 доларів США сума заборгованості за процентами за користування кредитом, та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14 травня 2008 року у розмірі 18 651,03 грн. (вісімнадцять тисяч шістсот пятдесят одна грн. 03 коп.), з яких 12 269,82 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 6 381,21 грн. пеня за прострочення сплати процентів.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору кредиту № 0, укладеного 14 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, відмовити.

Стягнути пропорційно із ОСОБА_3 (м. Дніпро, Набережна Перемоги, 100, кв. 188, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2), ОСОБА_4 (м. Дніпро, Набережна Перемоги, 100/4/188, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_3), ОСОБА_5 (м. Дніпро, вул. Братів Трофімових, 56/312, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_4) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок № 0113 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005, код 09807750) сплачений судовий збір у сумі 4351,16 гривень (чотири тисячі триста пятдесят одна грн. 16 коп.) по 1450,37 грн. (одна тисяча чотириста пятдесят грн. 37 коп.) з кожного.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошена у судовому засіданні 17 січня 2017 року. Повний текст рішення складено та підписано 20 січня 2017 року.

Суддя М.П.Ходаківський