Головуючий у 1 інстанції Пономарьов О.П.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності на домоволодіння та земельні ділянки в порядку спадкування за законом за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 14 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на наступне. 28.01.2010 року померла тітка позивача ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді: житлового будинку, розташованого в с. Нескучне Великоновосілківського району Донецької області по вул. Советській (Радянській), б. 32; земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,25га, і земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0009га, які розташовані за адресою вищенаведеного жилого будинку, а також земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,80га, яка розташована на території Великоновосілківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області. Дітей у тітки немає, спадкоємці як за законом, так і за заповітом відсутні. Оскільки, як зазначає позивач, вона проживала разом із тіткою однією сімєю, починаючи з 2004 року, тобто понад пять років, то за цими ознаками вона є спадкоємцем четвертої черги за законом. В нотаріальній конторі їй відмовили у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно померлої ОСОБА_4 з посиланням на відсутність доказів її проживання із спадкодавцем однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини. Просила встановити факт її проживання з тіткою ОСОБА_4 однією сімєю з 04.07.2004 року по 28 січня 2010 року, визнати право власності на вказане спадкове майно, що залишилось після смерті тітки, в порядку спадкування за законом.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 14 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 з тіткою ОСОБА_4 однією сім'єю з 04.07.2004 року по 28 січня 2010 року (день смерті ОСОБА_4О.) в будинку № 32 по вул. Советській (Радянській) в с. Нескучне Великоновосілківського району Донецької області. Визнано за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на: житловий будинок з надвірними побудовами № 32 по вулиці Совєтській (Радянській) в с. Нескучне Великоновосілківського району Донецької області, загальною площею 55,9кв.м., у тому числі житловою 31,6кв.м., який складається з житлового будинку «А-1», веранди «а-1», ганка «ак» та з господарських побудов: літньої кухні "Б 1", сараєм "В-1", сараєм "Е-1", вбиральнею "Г-1", колодязем "Д", воротами "№1", розташованими на земельній ділянці Великоновосілківської селищної ради, яке належало померлій ОСОБА_4; земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,25га, яка розташована в селі Нескучне Великоновосілківського району Донецької області по вулиці Совєтській (Радянській), буд. 32; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0009га, яка розташована в селі Нескучне, Великоновосілківського району, Донецької області, по вулиці Совєтській (Радянській), буд. 32; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,80га, яка розташована на території Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, як особа, що не була залучена до участі в розгляді справи в суді першої інстанції (ч. 1 ст. 292 ЦПК України), посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права і процесуального закону, які призвели до неправильного вирішення справи, просила рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_5, яка підтримала доводи скарги, заперечення проти скарги представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомлених належним чином про дату і час розгляду справи позивача ОСОБА_2 і ОСОБА_3 і представника відповідача - Великоновосілківської селищної ради, які просили вирішити справу у їх відсутність (а.с. 37, 95, 115, 176), перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, за таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, 315 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 28.01.2010 року померла ОСОБА_4, після смерті якої залишилось майно, належне їй за життя на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_7 і державних актів на право на земельні ділянки, а саме: жилий будинок з надвірними побудовами, розташований в с. Нескучне Великоновосілківського району Донецької області по вул. Советській (Радянській), 32, загальною площею 55,9 кв.м.; земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,25га, кадастровий № :06:003:0145, яка розташована в селі Нескучне Великоновосілківського району Донецької області, по вулиці Советській (Радянській), буд. 32; земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0009га, кадастровий № :06:003:0147, яка розташована в селі Нескучне Великоновосілківського району Донецької області, по вулиці Советській (Радянській), буд. 32; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,80га, кадастровий № :02:001:0368, яка розташована на території Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області (а.с. 7-12, 14-16).

Згідно довідки виконкому Великоновосілківської селищної ради № 02-28-15776 від 11.08.2016 року ОСОБА_2 займалась похованням тітки ОСОБА_4, померлої 28.01.2010 року, та на день її смерті була зареєстрована та мешкала разом із нею по вул. Мирній (перейменована колишня вулиця Советська/Радянська), б. 32, в с. Нескучне Великоновосілківського району Донецької області (а.с. 13).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував відомості виконкому ради про постійне проживання позивача із спадкодавцем ОСОБА_4 однією сімєю за однією адресою на момент смерті останньої, поховання позивачем померлої спадкодавці, на підставі чого дійшов до висновку про прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті її тітки у відповідності з діючим законодавством. Це стало підставою для встановлення судом факту проживання позивача із спадкодавцем ОСОБА_4 однією сімєю з 04.07.2004 року по 28 січня 2010 року і визнання за позивачем права власності на майно, що залишилось після смерті спадкодавця.

З таким висновком колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, якою вмотивовано позов, вбачається, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Як розяснено у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення, суд керувався згодою Великоновосілківської селищної ради із позовом ОСОБА_2 (а.с. 20-21), а також довідкою виконкому цієї ради від 11.08.2016р. з відомостями про те, що позивач поховала тітку ОСОБА_4 і мешкала разом з нею по вул. Мирній (колишня Совєтська/Радянська), 32.

Однак, як встановила колегія суддів, в наведеній довідці не вказано конкретного періоду проживання позивача із спадкодавцем, який має становити не менше пяти років до відкриття спадщини (моменту смерті спадкодавця), що є важливим критерієм в сенсі конструкції правової норми (ст. 1264 ЦК), для віднесення особи до числа спадкоємців четвертої черги. Відомостями погосподарської книги (а.с. 123-128), дослідженими в засвідченій копії в суді апеляційної інстанції, також не підтверджено спільне проживання позивача однією сімєю із спадкодавцем ОСОБА_4 понад пять років до моменту відкриття спадщини. За даними витягу з домової книги (а.с. 148), які маються в матеріалах спадкової справи після смерті ОСОБА_4, вона була зареєстрована і проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із зареєстрованим за цією адресою чоловіком ОСОБА_8

Тож рішення суду про наділення ОСОБА_2 ознаками, притаманними для спадкоємця четвертої черги, і ухвалення рішення про її проживання зі спадкодавцем в конкретний період з 04.07.2004 року по 28 січня 2010 року не підтверджено жодними доказами. Як в стадії подання позову (у змісті позовної заяви), так і в стадії попереднього розгляду справи та в ході вирішення справи судом першої інстанції в судовому засіданні позивачем не заявлено про існування інших доказів на підтвердження позовних вимог.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає недоведеним висновок суду в частині встановлення факту проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_4 однією сімєю у вищевказаний заявлений у позові період.

Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, не вказала про факт перебування спадкодавця ОСОБА_4 на момент її смерті у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8 Ці обставини залишились судом не зясованими.

В пункті першому листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. зазначено, що належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Запит суду до нотаріальної контори має стосуватись документів щодо обставин, які підлягають встановленню судом, зокрема, це відомості про осіб, які звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яким видано свідоцтва про право на спадщину, свідоцтво про право на частку в спільному майні подружжя тощо. Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі.

Втім, всупереч вимогам процесуального закону, вирішуючи спір, суд не вжив необхідних процесуальних заходів (ст. 10 ЦПК), притаманних процедурі розвязання спадкових спорів. Мова йде про не витребування судом спадкових справ після смерті ОСОБА_4 і після смерті пережившого її чоловіка ОСОБА_8

В порядку усунення цього недоліку колегією суддів апеляційної інстанції були витребувані з Першої кременчуцької державної нотаріальної контори вказані спадкові справи № 100/2010 і № 662/2011 з долученням витягів з відповідних реєстрів про реєстрацію спадкових справ, і з яких вбачається наступне (а.с. 138-141, 143-159, 177-200).

Після смерті ОСОБА_4, померлої 28.01.2010р., Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 100/2010 на підставі заяви пережившого її чоловіка - ОСОБА_8 від 07.12.2010р., від імені якого діяла ОСОБА_3 За цим спадкоємцю видано 07.12.2010р. і 18.05.2011р. свідоцтва про право власності на частину спадщини: 1/2 частину приватизованої в період шлюбу квартири АДРЕСА_1, грошовий вклад у філії Великоновосілківського відділення № НОМЕР_1 «Державний ощадний банк України».

Після смерті ОСОБА_8, померлого 12.06.2011р., Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 662/2011 на підставі заяви ОСОБА_3 від 20.09.2011р., на імя якої заповідач ОСОБА_8 за своє життя 12.02.2010р склав заповіт, яким заповідав ОСОБА_3 все майно, яке до дня смерті виявиться йому належним, у чому б воно не полягало і де б воно не знаходилося. Спадкоємиці видано 20.03.2012р. свідоцтво про право на частину спадщини: квартиру АДРЕСА_1.

За ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1218 ЦК визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1225 ЦК України (в редакції, що діяла на момент смерті ОСОБА_4 у грудні 2010р.) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 71 Закону України від 02.09.1993р. № 3425-XII «Про нотаріат», у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Як зясовано, ОСОБА_4 і ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі, аж до смерті дружини (а.с. 41, 190).

Враховуючи наведене правове унормування, ОСОБА_8, як єдиному спадкоємцю після смерті своєї дружини ОСОБА_4, належить право на спадкове майно - житловий будинок № 32 по вул. Мирній (в минулому Совєтській/Радянській) в с. Нескучне і земельні ділянки в с. Нескучне площею 0,25 га - кадастровий № :06:003:0145, площею 0,0009 га - кадастровий № :06:003:0147, площею 3,80 га - кадастровий № :02:001:0368). У встановленому законом порядку ОСОБА_8 не заявив про відмову від прийняття спадщини у вигляді спірних обєктів нерухомості.

Суд не врахував положення ст. 1261 ЦК, що другий з подружжя (ОСОБА_8 в даному випадку) успадкував все майно після смерті дружини, у встановленому законом порядку звернувся до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої дружини ОСОБА_4, як єдиний спадкоємець, бо дітей подружжя, як не оспорюється сторонами, не має. І оскільки ОСОБА_8 не заявив про відмову від спадщини, то вважається таким, що прийняв спадщину після смерті дружини, в тому числі і на спірне майно, яке ним не було оформлене документально у вигляді свідоцтва про право на спадщину.

З огляду на положення ст. 1296 ЦК України, відсутність у ОСОБА_8 свідоцтва про право на спадщину на спірні у даній справі обєкти нерухомості, по перше: не позбавляла пережившого свою дружину ОСОБА_8 права на спадщину після смерті ОСОБА_4, а по-друге: не усуває право спадкоємців ОСОБА_8 на це майно, що йому належало на момент смерті - в даному випадку ОСОБА_3, яка на підставі заповіту заявила про прийняття спадщини і отримала свідоцтво про право на частину спадщини після смерті ОСОБА_8, та не заявила про відмову від частини спадкового майна (спірного майна у даній справі), що не було охоплено виданим їй свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (ст. 1223 ЦК України).

З досліджених матеріалів спадкових справ вбачається, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, як на то вказують розяснення у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Відтак, є безпідставним висновок суду про те, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті її тітки ОСОБА_4 у відповідності з діючим законодавством.

Згідно зі ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та доведення суду переконливості своїх доводів.

Так, в ч. 2 ст. 10 ЦПК України розширено поняття задекларованого принципу змагальності: сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Залучення особи до участі в розгляді справи, повідомлення її про судове засідання - є елементом змагальності та обов'язком суду. Невиконання таких дій судом - є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Беручи до уваги наведене, рішення суду про визнання права власності позивача на спадкування на жилий будинок і земельні ділянки, без урахування набутих у встановленому законом порядку прав ОСОБА_3, не притягнення її до участі в розгляді справи, не відповідає наведеним нормам Цивільного кодексу України і вимогам ст. 71 Закону України «Про нотаріат».

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі щодо допущених судом процесуальних порушень, які полягають у не витребуванні інформації про заведення спадкових справ після померлих ОСОБА_4 і ОСОБА_8, не зясуванні кола їх спадкоємців, не доведення факту проживання позивача із спадкодавцем ОСОБА_4 однією сімєю не менше пяти років до моменту відкриття спадщини, відсутності доказів звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини - знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

Підсумовуючи викладене, колегія доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову і вжиття заходу захисту у вигляді визнання в судовому порядку права на спадщину після смерті ОСОБА_4 У зв'язку з цим рішення суду першої інстанції внаслідок неповного з'ясування судом обставин у справі, порушення норм матеріального і процесуального права, підлягає скасуванню в порядку ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

Відповідно до ст. 88 ЦПК України в результаті ухвалення за наслідками апеляційного провадження нового рішення про відмову в задоволенні позову понесені ОСОБА_3 витрати з оплати апеляційної скарги підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 14 вересня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області про:

встановлення факту проживання однією сімєю з тіткою ОСОБА_4 однією сімєю з 04.07.2004 року по 28 січня 2010 року (день смерті ОСОБА_4О.) в будинку № 32 по вул. Совєтській (Радянській) в с. Нескучне Великоновосілківського району Донецької області;

визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом на: житловий будинок з надвірними побудовами № 32 по вулиці Совєтській (Радянській) в с. Нескучне, Великоновосілківського району, Донецької області, загальною площею 55,9кв.м., у тому числі житловою 31,6кв.м., який складається з житлового будинку «А-1», веранди «а-1», ганка «ак» та з господарських побудов: літньою кухнею "Б1", сараєм "В-1", сараєм "Е-1", вбиральнею "Г-1", колодязем "Д", воротами "№1", розташованими на земельній ділянці Великоновосілківської селищної ради, яке належало померлій ОСОБА_4; земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,25га, яка розташована в селі Нескучне, Великоновосілківського району, Донецької області, по вулиці Совєтській (Радянській), буд. 32; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0009га, яка розташована в селі Нескучне, Великоновосілківського району, Донецької області, по вулиці Совєтській (Радянській), буд. 32; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,80га, яка розташована на території Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області -

відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 606 (шістсот шість) гривень 32 копійки.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.А.Попова

Судді С.А.Зайцева

ОСОБА_9