У Х В А Л А

19 січня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.

при секретарі ЧУЧЦІ Н.В.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді питання про виправлення описки в рішенні Апеляційного суду Закарпатської області від 17 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського коледжу культури і мистецтва та Управління культури Закарпатської обласної державної адміністрації про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди -

в с т а н о в и л а :

17 грудня 2015 року Апеляційний суд Закарпатської області ухвалив рішення у справі за вищевказаним позовом, яким апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 жовтня 2015 року скасував, позов задовольнив частково: поновив ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом; поновив ОСОБА_1 на посаді заступника директора по виховній роботі Ужгородського коледжу культури і мистецтва Управління культури Закарпатської обласної державної адміністрації; стягнув із зазначеного коледжу на користь ОСОБА_1 42590,88 грн заробітної плати за вимушений прогул.

03.10.2016 Ужгородський коледж культури і мистецтва звернувся до апеляційного суду із заявою про виправлення описки у рішенні Апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2015. Мотивує заяву тим, що у резолютивній частині рішення допущено описку щодо назви посади, на якій поновлено позивача: зазначено про поновлення ОСОБА_1 на посаді «заступника директора по виховній роботі Ужгородського коледжу культури і мистецтва», тоді як відповідно до нормативних документів, якими регулюються питання щодо найменувань відповідних посад, правильною є назва цієї посади як «заступник директора з виховної роботи». Така розбіжність, на думку сторони, має значення для виконання рішення суду щодо поновлення позивача на роботі, зокрема, для правильного зазначення в трудовій книжці назви посади, тому відповідач ставить питання про виправлення описки в судовому рішенні в частині назви посади і просить замість посади «заступник директора по виховній роботі» вказати «заступник директора з виховної роботи».

Заслухавши доповідь судді, пояснення: представника заявника ОСОБА_2, із позицією якої погодився інший представник заявника ОСОБА_3, про підтримання заяви, представника позивача ОСОБА_4, яке підтримав позивач ОСОБА_1, про безпідставність та необґрунтованість заяви про виправлення описки в судовому рішенні, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до ст. 219 ч.ч. 1, 3 ЦПК України, апеляційний суд може за заявою особи, яка бере участь у справі, виправити описку, допущену в ухваленому ним рішенні.

Пятий абзац резолютивної частини рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2015 викладено таким чином: «Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора по виховній роботі Ужгородського коледжу культури і мистецтва Управління культури Закарпатської обласної державної адміністрації» (а.с. 186, 187-191 т. 1).

У справі містяться документи, в яких посада, яку обіймав позивач, із якої був звільнений і на яку був поновлений, називалася дещо по-різному, а в ряді випадків одночасно використовувалися певною мірою відмінні один від одного варіанти назви посади, наприклад:

«заступник директора по виховній роботі» (наказ по Управлінню культури Закарпатської облдержадміністрації від 22.01.2013 № 01-05/16 «Про внесення змін до штатного розпису коледжу» (а.с. 11-12 т. 1));

«заступник директора по виховній роботі» (наказ по Ужгородському коледжу культури і мистецтва від 29.01.2013 № 12 «Про внесення змін до штатного розпису коледжу» (а.с. 13 т. 1));

«заступник директора з виховної роботи» (наказ по Ужгородському коледжу культури і мистецтва від 01.04.2013 № 22-к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора з виховної роботи» (а.с. 14 т. 1));

«заступник директора по виховній роботі» (попередження ОСОБА_1 про наступне звільнення (а.с. 15 т. 1)), «заступник директора з виховної роботи» (пропозиції ОСОБА_1 щодо зміни в оплаті праці та щодо іншої посади (а.с. 16, 17 т. 1)), на які міститься посилання у наказі від 01.04.2013 про звільнення;

«заступник директора по виховній роботі» (запис № 4 від 28.08.2001 у трудовій книжці про прийняття на цю посаду) і «заступник директора з виховної роботи» (запис № 7 від 01.04.2013 у трудовій книжці про звільнення з цієї посади) (а.с. 20-21 т. 1);

«заступник директора по виховній роботі» і «заступник директора з виховної роботи» (посадова інструкція заступника директора по виховній роботі, затверджена керівником коледжу 01.09.2011 (а.с. 31-33 т. 2).

У касаційній скарзі на рішення апеляційного суду Ужгородський коледж культури і мистецтва посилався на документи, в яких використовувалися обидва варіанти назви посади позивача, та оперував обома варіантами, які ототожнював по суті (а.с. 2-6 т. 2). У мотивувальній частині рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2015, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.03.2016 (а.с. 38-40 т. 2), відповідно до матеріалів справи використовувалися обидва варіанти назви посади позивача: і «заступник директора по виховній роботі», і «заступник директора з виховної роботи».

Таким чином, роботодавець не вбачав різниці між вищевказаними варіантами назви посади позивача, послуговувався в оформленні трудових відносин та у їх регулюванні, у визначенні обсягу службових прав і обовязків відповідного працівника обома варіантами назви посади тощо і перешкод для цього не мав. Це було визнано стороною заявника в апеляційному суді під час розгляду питання про виправлення описки в судовому рішенні, сторона пояснювала, що різниці по суті між дещо відмінними формулюваннями назви посади немає. За змістом встановленого в справі, незначні відмінності у найменуванні посади, що повязані зі способом використання самим роботодавцем (обранням) відповідних мовних засобів, не мають істотного значення, жодним чином не впливають на суть і характер трудових відносин, обидва варіанти відображають однаковий по суті фактичний і правовий зміст.

За цих умов наведені обставини не можуть слугувати підставами для внесення змін до рішення апеляційного суду, описка в якому, що про неї стверджував відповідач, відсутня, з цього приводу не виникали жодні сумніви ані в суді апеляційної, ані в суді касаційної інстанцій. Не ставив відповідного питання (якщо вважав таке наявним та істотним) і відповідач під час розгляду справи апеляційним і касаційним порядком. Цими обставинами не може мотивуватися невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі або затягування виконання цього рішення (за поясненням сторони відповідача рішення суду наразі не виконане), відповідні доводи сторони, що викладені в заяві про виправлення описки в судовому рішенні, надумані та необґрунтовані.

Діючи у трудових відносинах і в цивільному процесі у відповідний спосіб, відповідач не має зараз належних підстав стверджувати про наявність описки в рішенні апеляційного суду щодо назви посади позивача. Встановивши, що звільнення позивача було проведено із порушенням вимог закону, ґрунтуючись на наявних у справі доказах, враховуючи дії відповідача, який на власний розсуд розпорядився своїми правами, апеляційний суд поновив позивача на роботі. Обовязком відповідача є врегулювання трудових відносин із позивачем відповідно до закону, поновлення трудових прав позивача і виконання рішення суду, для чого він не позбавлений права і можливості зазначити у відповідних документах назву посади позивача з урахуванням наведеного вище. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, є підставою для юридичної відповідальності.

Отже, підстав для задоволення заяви про виправлення описки немає.

Керуючись ст. 219 ч.ч. 1, 3, ст. 304 ч. 1 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

У задоволенні заяви Ужгородського коледжу культури і мистецтва про виправлення описки в рішенні Апеляційного суду Закарпатської області від 17 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді