Справа № 301/1083/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" січня 2017 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Даруда І.А. при секретарі Сатін Н.М., за участю відповідача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Іршава справу за позовом Публічного акціонерного товаритства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 «Страхова компанія «УНІКА» звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

Свої вимоги мотивує тим, що 25.02.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Страхова компанія Уніка було укладено договір добровільного страхування автотранспорту № 008054/4055/0000020 (далі Договір страхування). У відповідності до умов вказаного Договору страхування Позивач взяв на себе зобовязання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

Так, 26.11.2014 року на автодорозі Довге-Іршава-Виноградів (23 км+850 м.), відбулось зіткнення автомобіля ГАЗ 320211, р.н.з. АО9731АС, під керуванням ОСОБА_1, із застрахованим автомобілем. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди застрахований автомобіль був пошкоджений. Зіткнення відбулося в результаті порушення відповідачем, Правил дорожнього руху України, що підтверджується вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2015 року. З метою визначення вартості завданих збитків, позивач звернувся до ФОП ОСОБА_5 Відповідно до Звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу № 001/01/15 від 03.01.2015 року, вартість відновлюваного ремонту завданого власнику застрахованного автомобіля в результаті його пошкодження у вищевказаній ДТП склала 345 530, 57 триста сорок пять тисяч пятсот тридцять гривень 57 копійок).

Позивач на виконання умов Договору страхування перерахував на рахунки, визначені Страхувальником, страхове відшкодування у розмірі 99876, 45 грн. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1, як водія ГАЗ д.н.з. НОМЕР_1 застрахована в ОСОБА_3 Альфа-Страхування згідно полісу № АІ/1027080 ліміт відповідальності становить 50 000,00 грн. Звідки 99876,45 грн. мінус 50000,00 грн., то вийде 49876, 45 грн. Отже, до АТ СК АХА Страхування у порядку регресу перейшло право на отримання від відповідача ОСОБА_1, як водія автомобіля ГАЗ, р.н.з. АО9731АС, компенсації шкоди, завданої власнику застрахованого автомобіля внаслідок ДТП.

Судове засідання проведено у відсутність представника позивача ПАТ Страхова компанія Уніка відповідно до ст. 169 ЦПК України та поданої заяви про розгляд справи без участі представника позивача.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1, представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги позивача не визнали, просили відмовити в задоволенні таких, з мотивів, викладених в запереченні (а.с. ).

Суд, заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з слідуючих підстав:

В судовому засіданні встановлено, що 25.02.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Страхова компанія Уніка було укладено договір добровільного страхування автотранспорту № 008054/4055/0000020 (далі Договір страхування). У відповідності до умов вказаного Договору страхування Позивач взяв на себе зобовязання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

26.11.2014 року на автодорозі Довге-Іршава-Виноградів (23 км+850 м.), відбулось зіткнення автомобіля ГАЗ 320211, р.н.з. АО9731АС, під керуванням ОСОБА_1, із застрахованим автомобілем. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди застрахований автомобіль був пошкоджений. Зіткнення відбулося в результаті порушення відповідачем ОСОБА_1, Правил дорожнього руху України, що підтверджується вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2015 року (а.с.18-19).

Як вбачається з позовної заяви та відповідно до страхового акту № 00157416, залишкова вартість транспортного засобу у розмірі 63880,00 грн. була визначена згідно звіту експерта. Ухвалою Суду від 20.09.2016 року було зобов'язано позивача надати вказаний документ. Однак, позивач надав суду замість вказаного документу «Зобов'язуючу пропозицію» на вказану суму, що не є Звітом експерта.

Згідно з п. 10.1.8.3 Договору страхування, вартість залишків ТЗ може визначатися на підставі експертного висновку або на підставі Акту погодження залишкової вартості ТЗ між Страховиком та Страхувальником. Тобто, чітко визначено два документи, на підставі яких визначається вартість залишків.

Таким чином, при розрахунку розміру страхового відшкодування, беручи до уваги «Зобов'язуючу пропозицію», позивач порушив умови Договору страхування.

Відповідно до п. 1.10. Договору страхування передбачено, що Страхувальник ОСОБА_6, усвідомлює, що у разі вибору розміру страхової суми, меншої ніж дійсна вартість ТЗ та додаткового обладнання, відшкодування збитку буде здійснюватися із застосуванням принципу пропорційності (часткове страхування), тобто відшкодовуватися буде лише частина збитку, яка відповідає частці страхової суми у дійсній вартості ТЗ та додаткового обладнання.

Аналогічне закріплено в п. 3.5.2 Договору страхування, про те, що в разі встановлення страхової суми в частці від повної вартості страхове відшкодування сплачується за пропорційною (дольовою) системою. Виплата страхового відшкодування проводиться в розмірі тієї частини збитку, яку страхова сума становить відносно ринкової (дійсної) вартості ТЗ.

Пунктом 3.6. Договору страхування, сторонами погоджено, що базовою методикою для визначення ринкової вартості ТЗ є та, що викладена в «Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів».

Як вбачається з Договору страхування та Страхового акту № 00157416, страхова сума становить 178000,00 грн, а з урахуванням зносу за період дії Договору страхування 164686,58 грн.

При цьому, відповідно до Звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу № 001/01/15, ринкова вартість ТЗ до пошкодження становить 401122,01 грн.

Відповідно до п. 1.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (Наказ, Фонд державного майна, Мінюст, від 24.11.2003, № 142/5/2092), ринкова вартість КТЗ (його складників) - вартість, за яку можливе відчуження КТЗ (його складників) на ринку подібного КТЗ (його складників) на дату оцінки за договором, укладеним між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Таким чином, страхова сума становить певну частку дійсної/ринкової вартості ТЗ, а саме: 178000,00/401122,01=0,45

А отже, відшкодуванню підлягає 45% збитку.

При цьому, вищевказане недострахування вплинуло на те, що Страхувальник сплатив Позивачу страховий платіж вдвічі менший, ніж необхідний, якби ТЗ був застрахований в повному обсязі. Тобто, враховуючи, передбачений Договором страхування тариф 3,31% від страхової суми 178000,00 грн. Страхувальник сплатив 5891,80 грн.

Отже, Страхувальник не повинен розраховувати на відшкодування в повному обсязі, а має право лише на 45%. Позивач в такому випадку необгрунтовано здійснив виплату без застосування принципу пропорційності.

Таким чином, при розрахунку Позивачем було порушено умови Договору страхування.

Згідно з п. 10.1.11 Договору страхування, якщо Страхувальник отримав від третьої сторони повне відшкодування збитків, понесених у зв'язку з страховим випадком, він втрачає право на отримання страхового відшкодування від Страховика (тобто, Позивача), Якщо страхувальник отримав від третьої сторони часткове відшкодування збитків, понесених у зв'язку з страховим випадком, страхове відшкодування виплачується Страховиком з вирахуванням суми відшкодування, отриманої від третьої особи.

Крім цього, п. 11.1.4 Договору страхування передбачено, що підставою для відмови Страховика у виплаті страхового відшкодування є отримання Страхувальником повного відшкодування збитків від особи, винної у їх заподіянні.

Згідно вироку Іршавського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2015 року у справі № 301/475/15-к по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України, Відповідачем було відшкодовані заподіянні збитки, що було підтверджено представником потерпілого (Страхувальника).

Однак, Позивач при розрахунку розміру страхового відшкодування не врахував п. 10.1.11 та п. 11.1.4 Договору страхування.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування.

Отже, у разі дотримання умов Договору страхування при розрахунку розміру страхового відшкодування, Позивач повинен був здійснити виплату у наступному розмірі: 178000,00 * 45% = 80100,00 грн. (пропорційність зобов'язань Позивача по відношенню до збитків); 80100,00 - 930,13 (франшиза) - 63880,00 (залишки ТЗ) = 15289,87 грн.;

- 99876,45 (розмір страхового відшкодування, виплаченого Позивачем) * 45% = 44944,40 грн. (пропорційність зобов 'язань Позивача по відношенню до страхового відшкодування).

При цьому, 50000,00 грн. Позивач вже компенсував за рахунок ОСОБА_3 «СК «Альфа-страхування», зважаючи на наявність в відповідача ОСОБА_1 діючого Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/1027080.

Відповідно до ст. 22 ч.ч. 1, 2 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов»язану з використанням транспортних засобів. Як встановлено у п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов»язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов»язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У силу ст. 27 Закону № 85/96-ВР «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічні приписи містяться у ст. 993 ЦК України.

Спірні правовідносини, регулюються положеннями ст. 27 Закону № 85/96-ВР «Про страхування» і ст. 993 ЦК України.

Дані норми законодавчо закріплюють перехід до страховика, який виплатив страхове відшкодування, права вимоги страхувальника, яке він має до особи, відповідальної за збитки. Таке право страховика іменується правом на суброгацію. Посилання позивача в позові на стягнення в порядку регресу у відповідності до вимог ст. 993 ЦК України є безпідставними, оскільки згідно п. 27 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні зі збереженням самого зобов'язання, тобто особа набуває прав і обов'язків іншої особи у конкретних правовідносинах. Фактично страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов»язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Ці інститути мають різний режим правового регулювання. Так, регрес регулюється загальними нормами цивільного права, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України встановлений особливий правовий режим. Регрес у страхуванні виникає стосовно вузького кола осіб, тоді як суброгація застосовується щодо будь-якої особи, відповідальної за настання страхового випадку. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування наземного транспорту, не є регресом (регрес виникає на підставі договору обов»язкового добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, як уже зазначено), а є суброгацією, хоча позивач просить задовольнити його позовні вимоги в порядку регресу за правилами ст. 1191 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є не доведені та не підтверджені доказами.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60,79,88, 118-120, 169, 212-215, ЦПК України, Законом України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ст. ст. 1193 , 1194 ЦК України, суд,-

Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного товаритства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Іршавський районний суд. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : І. А. Даруда