Справа 431/195/17
Провадження 2/431/285/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 лютого 2017 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Колядова В.Ю.,

за участі секретаря Савкової Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу неповнолітній дитині на виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Луганської області та Донецької області,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про надання дозволу неповнолітній дитині на виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Луганської області та Донецької області.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 посилається на те, що в період з серпня 2001 року вона перебувала в громадянському шлюбі з відповідачем: ОСОБА_2, від сумісного проживання з відповідачем вони мають дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, який на теперішній час проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1, та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, який мешкає разом з нею за адресою: АДРЕСА_2. З березня 2011 року відносини між мною та відповідачем були припинені. З 3 листопада 2014 року, у зв'язку з проведенням антитерористичної операції у Луганській області вона була вимушена виїхати з неповнолітнім сином ОСОБА_3 до м. Лисичанська, де вона проживає на теперішній час. Її громадянський чоловік разом з їхнім старшим сином ОСОБА_4 залишився на непідконтрольній території України, у смт. Боко-Платове. В даний час вона разом з іншим неповнолітнім сином ОСОБА_3 має намір інколи перетинати лінію розмежування, з метою догляду за хворою матір'ю - ОСОБА_6 - інвалідом з дитинства, яка мешкає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, а також неповнолітній син ОСОБА_3, який знаходиться разом з нею, бажає спілкуватися з рідним батьком, старшим братом - Едуардом та іншими родичами. Відповідно до діючого законодавства, для в'їзду дитини на тимчасово окуповану територію та її виїзду з цієї території необхідний дозвіл. Відповідач відмовляється надати згоду на багаторазові тимчасові виїзди та в'їзди їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 до м. Лисичанська Луганської області у її супроводі без згоди та супроводу його батька - ОСОБА_2, мотивуючи тим, що він працює та не має можливості залишити неповнолітнього сина ОСОБА_4, який мешкає разом з ним, без догляду, для того, щоб оформити належним чином відповідний дозвіл (заяву) на ОСОБА_3. Для того, щоб доїхати до м. Антрацита та повернутися назад до м. Лисичанська, у разі закриття КПП, яке розташоване в станиці Луганській Луганської області, її потрібно разом із неповнолітнім сином перетинати лінію розмежування через іншій КПП, який розташований у Донецькій області - Зайцеве - Майорськ. Тому, просить суд надати дозвіл на перетинання лінії зіткнення у межах Луганської області та Донецької області.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, в позовній заяві просила суд розглянути справу у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення у газеті «Урядовий кур'єр».

На підставі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

22 лютого 2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з копією свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Антрацитівського міськрайонного управління юстиції Луганській області, серії НОМЕР_1 від 22 грудня 2005 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 2 ст. 150 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до п. п. 5.1.1 та 5.1.2 Тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, слідує що в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягай 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Виїзд з неконтрольованої території громадян України: які не досягай 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягай 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 4 Закону Країни «Про порядок виїзду з України та виїзду в Україну громадян України» слідує, що: «Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду».

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку.

На підставі викладеного та керуючись ст. 33 Конституції України; 25 ЦК України; ч.2 ст. 150, ст. 155, ст. 157 СК України; ст. 2, п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», пунктами 3,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 5 Закону України «Про громадянство України», ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 218, 224-225, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу неповнолітній дитині на виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Луганської області та Донецької області - задовольнити.

Надати дозвіл дитині ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 дозвіл на виїзд в район проведення антитерористичної операції на непідконтрольну територію України та виїзд на непідконтрольну Україні територію через лінію зіткнення у межах Луганської та донецької областях у супроводі матері ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 від дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відповідач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Ю. Колядов