Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9891/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

18 січня 2017 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.,

при секретарі Семиволос І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про зняття арешту з майна. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 грудня 2015року.

Позивач звернувся із заявою до Другої Черкаської державної нотаріальної контори, в якій просив видати йому свідоцтво про право на спадщину, а саме, - на 23/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, що залишилась після смерті його матері - ОСОБА_3.

10 листопада 2016 року постановою про нотаріальну відмову позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме, на 23/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за вищевказаною адресою, до зняття арешту. Відповідно до постанови, під час підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину було встановлено, що згідно із відомостями Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 04.10.2016 року, зазначений арешт на 23/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за вищевказаною адресою, що належить ОСОБА_3, підстава обтяження: постанова 1789/-03,14.07.2003, Державна виконавча служба Придніпровського району м.Черкаси.

Відповідно до листа від Придніпровського відділу ДВС від 06 жовтня 2016 року №22246/08-03-32 повідомлено, що згідно бази даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що станом на 17.10.2016 року виконавчі провадження відносно ОСОБА_3 на виконанні у Придніпровському відділі державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області не перебувають.

На підставі викладеного, просить суд, - скасувати арешт з 23/50 частини будинку, що по АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Фіщук В.Я. 27.04.1990р. (реєстр №2-1942, за реєстр в ЧООБТІ №6297), відомості про який внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 06.06.2007р. за №5085118, накладений постановою Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції №1789/6-03 14.07.2003р. про арешт майна ОСОБА_3

В судовомі засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дуднік І.О. повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

В судове засідання представник відповідача Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції та позивач ОСОБА_1 не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено.

Суд, на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження суд приходить до наступного:

встановлено, що на підставі постанови Державної виконавчої служби Придніпровського району м.Черкаси № 1789/-03,14.07.2003 було накладено арешт на 23/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, що підтверджується даними свідоцтва про смерть від 16 грудня 2015 року ( серія НОМЕР_1).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12.11.1959 року позивач по даній справі є сином ОСОБА_3.

Позивач звернувся із заявою до Другої Черкаської державної нотаріальної контори, в якій просив видати йому свідоцтво про право на спадщину, а саме, - на 23/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, що залишилась після смерті його матері - ОСОБА_3.

10 листопада 2016 року постановою про нотаріальну відмову позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме - на 23/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за вищевказаною адресою, на підставі того, що за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 04.10.2016 року, накладений арешт на 23/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за вищевказаною адресою, що належить ОСОБА_3, підстава обтяження: постанова Державної виконавчої служби Придніпровського району м.Черкаси 1789/-03,14.07.2003.

Разом з тим, відповідно до листа Придніпровського відділу державної виконавчої служби від 06 жовтня 2016 року № 22246/08-03-32 за даними бази даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що станом на 17.10.2016 року виконавчі провадження відносно ОСОБА_3 на виконанні у Придніпровському відділі державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області не перебувають.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» в ред., що діяла на час виниклих правовідносин). Відповідно до частини другої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин) у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Як зазначено у статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (в ред. від 02.06.2016р., набрав законної сили з 05.10.2016р., враховуючи, що позовна заява надійшла до суду 17.11.2016р.), - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч.6 статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Під час розгляду справи судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 23/50 частини будинку, що по АДРЕСА_1.

На запит суду, нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. надано відповідь від 06.01.2017року про те, що до нотаріальної контори із заявами на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкова справа не заводилась. Між тим, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся син померлої ОСОБА_1, якому 10.11.2016 року було видано постанову про нотаріальну відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з накладенням арешту на майно померлої ОСОБА_3.

Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217ЦК). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218ЦК України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст. 1222ЦК).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За положеннями ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері щодо її майна, який бажає отримати спадщину, а тому він, як майбутній власник цього майна, який фактично користується даним майном, згідно із положеннями ст. 391 ЦК України, може вимагати усунення будь-яких порушень (обмежень) в здійсненні ним права користування розпорядження майном, яке фактично йому належить. Крім того, суд вважає, що захист права власності має пріоритетне значення. За інформацією, що надана нотаріусом, будь-які претензії стягувачів, в т.ч. за виконавчими провадженнями до спадкоємця померлого, відсутні і підстав для відмови особі в оформленні за нею права власності на спадкове майно, - немає.

З?ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

На підставі викладеного та, керуючись Конституцією України, ст.ст. 15, 16, 321, 391, 1216, 1217, 1218, 1222, 1261, 1268, 1270, 1297 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження», постановою Пленуму ВССУ №5 від 03.06.2016р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», ст.ст. 3, 4, 15, 10, 11, 57 - 61, 174, 209 - 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Зняти арешт, накладений постановою Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції №1789/6-03 14.07.2003р. про арешт майна ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1.) на 23/50 частини будинку, що по АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Фіщук В.Я. 27.04.1990р. (реєстр №2-1942, за реєстр в ЧООБТІ №6297), відомості про який внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 06.06.2007р. за №5085118.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: С. М. Позарецька