САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/3222/16-ц
Провадження № 2/206/58/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" січня 2017 р.

Самарський районний суд міста ОСОБА_1 у складі: головуючого судді: Зайченко С.В., при секретареві:ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_6, треті особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ОСОБА_1 міської ради, Комунальне підприємство "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання осіб втратившими права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить суд визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №31 у будинку №6 по вул. 20-річчя Перемоги у м. Дніпропетровську та зняти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з реєстраційного обліку за цією ж адресою, мотивуючи тим, що на підставі ордера №409 від 02 лютого 1980 року її бабусі, ОСОБА_8, була надана на родину з трьох чоловік двокімнатна квартира АДРЕСА_1. В 2005 році ОСОБА_8 померла у звязку з чим була знята з реєстраційного обліку. Квартира знаходиться на балансі КП «Житлове господарство Самарського району» ОСОБА_1 міської ради. У вищезгаданій квартирі зареєстрована, але не проживає та ніколи не проживала її двоюрідна сестра ОСОБА_5 та її малолітня донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Тобто відповідачка та її малолітня донька ОСОБА_6 не проживає за місцем своєї реєстрації понад шість місяців без поважних причин, речей у квартиру не перевозила, комунальні послуги не сплачує, ремонту не проводить, не допомагає та не має наміру допомагати їй утримувати квартиру. З її боку жодних перешкод та дій щодо права користування відповідачем та її донькою квартирою не чиниться, вона за власною волею не проживає в квартирі. Враховуючи викладене, вона змушена звернутися до суду з дійсним позовом.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнала та зокрема пояснила, що позивачка чинить відповідачу перешкоди в користуванні квартирою, а саме не впускає її до квартири, не дає ключів. З цього приводу вона вже зверталась до правоохоронних органів. В ході розгляду даної справи, після її чергової спроби вселитись до квартири, відповідачка все ж таки надала їй ключі, однак сказала, що дозволить проживати лише після прийняття судом рішення по дійсній справі.

Представник Органу опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради в судовому засіданні вважала позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Третя особа Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» ОСОБА_1 міської ради надало суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, просило прийняти рішення відповідно до вимог законодавства.

Третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ОСОБА_1 міської ради явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що позивачка його співмешканка, а відповідачка її родичка. Відповідачка нещодавно приходила до спірної квартири, щоб заселитись, однак він її не впустив, оскільки з нею були особи, які його провокували та показували непристойні жести. Окрім того, він не власник житла, тому впускати до квартири нікого не мав права.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засідання показала, що відповідачка її двоюрідна сестра. В спірній квартирі відповідачка не проживає з 2011 року. Як їй відомо відповідачка на теперішній час проживає разом з чоловіком та донькою на ж/м Западний.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що був опікуном відповідачки. Десь близько 8 місяців тому він був свідком подій, як відповідачці чинились перешкоди позивачем та її співмешканцем ОСОБА_9 в заселенні до спірної квартири. Позивачка казала, що не пустить ОСОБА_5 та її малолітню доньку проживати до спірної квартири, доки в неї не буде рішення суду про вселення.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що у нього з відповідачкою є спільна дитина донька ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4. З відповідачкою він проживав разом близько місяця, а тепер вона разом з донькою проживає окремо.

Заслухав доводи сторін, покази свідків, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав, і в порядку, передбачених законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Судом та матеріалами справи установлено, що квартира №31 в будинку №6 по вул. 20-річчя Перемоги в м. Дніпро (ОСОБА_1) згідно ордера №409 від 02.02.1980 року, виданого виконкомом Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська була надана бабусі позивача ОСОБА_8 на родину, яка складалась з: чоловіка ОСОБА_13, доньки ОСОБА_14, доньки ОСОБА_15

15.11.2005 року основний квартиронаймач ОСОБА_8 померла.

Рішенням Виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради №507 від 18.09.2009 року за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,яка на той час була малолітньою було закріплено житлове приміщення у квартирі №31 будинку №6 по вул. 20-річчя Перемоги в м. Дніпро (ОСОБА_1). Її сестру ОСОБА_3 було призначено відповідальною за збереження житлового приміщення за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. 20-річчя Перемоги,6/31.

На підставі рішення Виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради №288 від 19.09.2015 року у звязку з випискою по смерті головного квартиронаймача ОСОБА_8 особовий рахунок на вищезазначену квартиру був переоформлений на позивача ОСОБА_3

На теперішній час вищезазначена квартира є неприватизованою.

Відповідно довідки КП «Житлове господарство Самарського району» ОСОБА_1 міської ради №1299 від 31.06.2016р. в квартирі №31 будинку №6 по вул. 20-річчя Перемоги в м. Дніпро (ОСОБА_1) зареєстровані: позивачка ОСОБА_3, її донька ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_16 та її донька ОСОБА_6

Також в матеріалах справи міститься акт від 06.06.2016р., який підписаний трьома сусідами ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та в якому зазначено, що ОСОБА_16 зі своєю донькою ОСОБА_6 не проживає за адресою: м. Дніпро(ОСОБА_1), вул. 20-річчя Перемоги,6/31. Її речей в квартирі немає.

У відповідності до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

У відповідності до ст.72 цього Кодексу, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного ОСОБА_9 України, які містяться у пункті 10 постанови №2 від 12.04.1985 року (із змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суди при вирішенні даних спорів повинні з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених правових норм член сім'ї наймача (колишній член сім'ї) може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад шість місяців у цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України.

Як встановлено судом, із пояснень відповідача ОСОБА_5, що десь з 2007 року вона перестала проживати у спірній квартирі, коли втратила обох батьків. Її місце проживання було визначено місце мешкання її опікуна ОСОБА_20 Коли вона стала повнолітньою, то разом зі своєю малолітньою донькою неодноразово намагалася вселитись до спірної квартири. Однак позивачка їй у цьому чинила перешкоди, не впускала до картири Іншого житла у користуванні чи у власності вона не має. Інтерес до цього житла вона ніколи не втрачала.

Ці доводи цілком підтверджуються тими письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: копією протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) датованого 04.07.2014 року, в якому ОСОБА_5 заявила, що 04.07.2014 року о 12-00 год. ОСОБА_3 перешкоджала їй зайти до квартири №31 в буд. №20 по вул. 20-річчя Перемоги, де вона зареєстрована; висновком ст. ДІМ Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області майора міліції ОСОБА_21 від 08.07.2014 року встановлено, що ОСОБА_3 дійсно відмовляла ОСОБА_5 у мешканні за місцем реєстрації, так як вважає, що остання має мету мешкати разом з усією своєю родиною у кількості шість осіб, а також вважає, що ОСОБА_5 із своєю сімєю має мету заволодіти даним помешканням.

Також, сторонами не заперечувався і той факт, що відповідачка тривалий час, понад шість місяців, не мала ключів від спірної квартири, та відповідно не мала і вільного доступу до неї.

Ключі від квартири позивачка передала відповідачці, тільки під час розгляду дійсної справи в суді. Однак позивачка так і не дозволила відповідачці разом з донькою проживати в спірній квартирі, доки суд не прийме рішення по даній справі.

Зазначені обставини що встановлені в ході розгляду справи свідчать про те, що діями позивача фактично чиняться перешкоди відповідачу та її малолітній доньці у користуванні житловою квартирою, де останні є зареєстрованими.

Крім того, наданий позивачем акт в якості доказу відсутності відповідачки та її малолітньої дитини у спірному житловому приміщенні, не містить ні строку, ні причин їх відсутності.

При таких обставинах суд не вбачає правових підстав для визнання ОСОБА_5 та її малолітньої доньки ОСОБА_6 такими, що втратили право на користування спірною квартирою у відповідності до ст. 71,72 ЖК України.

Що стосується вирішення питання про зняття ОСОБА_5 та її малолітньої доньки ОСОБА_6 з реєстраційного обліку то воно залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Вимога про зняття з реєстраційного обліку є похідною від вирішення інших заявлених вимог, які пов'язані з питанням про право користування житловим приміщенням, а тому також не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 209,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко