Справа №474/830/16-ц 16.01.2017 16.01.2017 16.01.2017
Справа №474/830/16-ц Головуючий по першої інстанції Сокол Ф.Г.
Провадження №22-ц/784/318/17 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
УХВАЛА

Іменем України

16 січня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Самчишиної Н.В., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участі:

представника ПАТ «Державний ощадний банк» - Гофман О.Є.,

заявника - ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2016 року, постановлену у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на постанову державного виконавця Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївського області,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на постанову державного виконавця Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Врадіївський ВДВС ГТУЮ).

В обґрунтування скарги зазначено, що рішенням Врадіївського районного судом Миколаївської області від 02 квітня 2015 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 28 травня 2015 року, задоволено частково позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»). Ухвалено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1 від 16 січня 2009 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_3 в сумі 844 081 грн. 34 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно: житловий будинок, який розташований у АДРЕСА_1. Окрім того, рішенням апеляційної інстанції стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку 243 грн. 60 коп. судового збору.

03 листопада 2016 року Врадіївським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп., який стягувач пред'явив до примусового виконання 09 листопада 2016 року.

Постановою державного виконавця Врадіївського ВДВС ГТУЮ від 10 листопада 2016 року було відкрито виконавче провадження №52856983 з виконання вищевказаного виконавчого документу.

Проте, як на думку заявника, в порушення вимог чинного законодавства державним виконавцем при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження не враховано, що виконавчий документ пред'явлено до виконання поза межами строку пред'явлення виконавчих листів до виконання.

Крім того, виконавчий лист містить розбіжності щодо номеру рішення суду, а тому державний виконавець повинен був повернути такий виконавчий документ стягувачу без виконання.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3 просив визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Врадіївського ВДВС ГТУЮ від 10 листопада 2016 року про відкриття виконавчого провадження №52856983 з примусового виконання судового рішення суду про стягнення з нього на користь банку 243 грн. 60 коп. судового збору.

Представник Врадіївського ВДВС ГТУЮ проти задоволення скарги заперечував, зазначав, що відкриваючи виконавче провадження державний виконавець діяв у повній відповідності до вимог законодавства.

Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2016 року скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Врадіївського ВДВС ГТУЮ щодо винесення постанови від 10 листопада 2016 року про відкриття виконавчого провадження №52856983 з примусового виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 28 травня 2015 року у справі №474/1232/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 243 грн. 60 коп. судового збору на підставі виконавчого листа, виданого 03 листопада 2016 року Врадіївським районним судом Миколаївської області.

Скасовано постанову державного виконавця Врадіївського ВДВС ГТУЮ від 10 листопада 2016 року про відкриття виконавчого провадження №52856983 з примусового виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 28 травня 2015 року у справі №474/1232/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 243 грн. 60 коп. судового збору на підставі виконавчого листа, виданого 03 листопада 2016 року.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою у задоволені скарги відмовити.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

За правилами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Крім того, виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі прав стягувачів, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період із надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно із ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, він здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

За правилами ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця передбачена Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, у ст.74 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби необхідно враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Врадіївського районного судом Миколаївської області від 02 квітня 2015 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 28 травня 2015 року, задоволено частково позов ПАТ «Державний ощадний банк України». В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1 від 16 січня 2009 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_3 в сумі 844 081 грн. 34 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно: житловий будинок, який розташований у АДРЕСА_1. Визначено спосіб реалізації шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах. У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання недійсними пунктів кредитного договору відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі (а.с.9-17, 18-28).

03 листопада 2016 року Врадіївським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп., який стягувач пред'явив до примусового виконання 09 листопада 2016 року (а.с.35 звор.).

Постановою державного виконавця Врадіївського ВДВС ГТУЮ від 10 листопада 2016 року було відкрито виконавче провадження №52856983 з виконання вищевказаного виконавчого документу (а.с.35).

Обґрунтовуючи вимоги даної скарги, ОСОБА_3 зазначав про неправомірність відкриття виконавчого провадження державним виконавцем через пропущення стягувачем строку на пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Так, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльність державного виконавця регламентовано розділом VІІ ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

При цьому, вимогами ч.1 ст.386 ЦПК України встановлена необхідність участі заявника і державного виконавця при розгляді скарги на рішення, дію чи бездіяльність державного виконавця.

Однак, положення даної норми не обмежують право на участь у розгляді скарги інших учасників виконавчого провадження (відмінної від заявника), прав і обов'язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги.

Згідно зі ст.26 ЦПК України сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи.

Аналогічні положення викладені у п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», в якому зазначено, що справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими ст.386 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

За такого, не залучення до участі у справі всіх учасників виконавчого провадження, а саме стягувача ПАТ «Державний ощадний банк України», та розгляд справи без його участі, позбавляє можливості суд всебічно оцінити фактичні обставини справи, зокрема в частині пропуску чи відсутності пропуску строку на пред'явлення виконавчого документа до виконання.

В ході розгляду даної справи районним судом не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а також не були виконані вимоги процесуального закону, що передбачені ст.ст.26, 386 ЦПК України.

Разом з тим, правильне застосування судом процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з цього питання є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина та має на меті сприяти ефективному, своєчасному і законному примусовому виконанню рішень судів та інших органів (посадових осіб).

Таким чином не залучивши до розгляду скарги стягувавча ПАТ «Державний ощадний банк України», а предмет оскарження безпосередньо стосується і його прав, та розглянувши справу без участі останнього, районний суд допустив порушення норм процесуального права, що призвело до передчасного вирішення справи та відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо вимог апеляційної скарги в частині стягнення судових витрат, пов'язаних з розглядом даної апеляційної скарги, то вони не підлягають відшкодуванню, оскільки відповідно до роз'яснень, викладених у п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року за №10, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в ч.1 ст.293 ЦПК України, або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу, передбачену у п.2 ч.1 ст.324 ЦПК України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303,307,312,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задовольнити частково.

Ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2016 року скасувати, а справу разом із скаргою ОСОБА_3 на постанову державного виконавця Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївського області та доданими до неї матеріалами направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина