Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/149/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Франко В. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

10.01.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої судді :Франко В.А.

Суддів: Потапенка В.І., Черненко В.В.

За участі секретаря Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції, ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звільнення майна з-під арешту та зобовязання вчинити певні дії,- за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_9 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 жовтня 2016 року ,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції про зняття арешту з будинку (т.1 а.с.22). З врахуванням уточнених позовних вимог просила зняти арешт з житлового будинку № 37/45, по вул. Полярній в м. Кіровограді, накладений на підставі постанови державного виконавця Рябоволик Д.В. Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції.(а.с. 7-8 т.2)

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10.07.2014 року помер її чоловік ОСОБА_10. Після його смерті залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку № 37/45 по вулиці Полярній у місті Кіровограді, що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 4 вересня 2003 року.

В вересні 2014 року до позивача додому, а саме в вище зазначений будинок № 37/45 по вул. Полярній прийшов державний виконавець Рябоволик Д.В. та повідомила, що буде описувати майно, а саме: цей будинок, на підставі виконавчого провадження, яке було відкрито стосовно її сина ОСОБА_5, на виконання рішення суду. При цьому державний виконавець повідомила, що дане домоволодіння є власністю сина ОСОБА_5.

Позивач зазначає, що боржник за виконавчим листом ОСОБА_5, їх син з померлим чоловіком, ніколи не був власником цього будинку.

Дане домоволодіння належало її померлому чоловіку відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 вересня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі № 2454.

Позивач зазначала, що відповідно до ч.1 ст.60 СК України їй належить ? житлового будинку.

Після спливу шести місяців вона звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з тим, що на спадкове майно, а саме будинок №37/45 по вул.. Полярній у м. Кіровограді накладено арешт.

26 вересня 2016 року позивач звернулась до начальника ОСОБА_3 ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції з викладенням всіх обставин і просила розібратись в дані ситуації та зняти арешт з будинку.

Зазначала також, що з грудня 2011 року її син ОСОБА_5 не зареєстрований у вищевказаному домоволодінні і його місцезнаходження їй не відоме.

За клопотанням позивача, ухвалою суду першої інстанції від 4 квітня 2016 року було залучено до участі у справі в якості співвідповідача -ОСОБА_11, та у якості третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору- Вара ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 (а.с.129-130 т.1).

За усним клопотанням представник позивача ухвалою суду першої інстанції від 21 квітня 2016 року було залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_5 (а.с.205 т.1).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 жовтня 2016 в задоволення позову ОСОБА_2 про зняття арешту з будинку було відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач та її представник просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зазначають, зокрема, що суд зясувавши обставини справи, вирішив справу не на підставі тієї матеріально - правової норми, яка регулює цей вид суспільних відносин. Суд не обрав і не застосував відповідно до обставин справи, що регулюється , відповідну норму права. Так при ухваленні рішення, судом не були застосовані матеріально- правові норми: ст..ст 317,319,391,1268 ЦК України.

Також зазначають, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що арештований житловий будинок № 37/45 по вул. Полярній, відповідно до постанови державного виконавця Рябоволик Д.М. належав чи належить ОСОБА_5.

В судове засідання апеляційної інстанції відповідачі по справі ОСОБА_3 ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та треті особи не зявились. Про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином згідно зворотних повідомлень, що містяться в матеріалах справи, свої представників не направили.

Заслухавши доповідача, представника позивача ОСОБА_13, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення-скасуванню, виходячи з такого.

Відмовляючи позивачці в задоволенні позову про зняття арешту з будинку, суд першої інстанції дійшов до висновкущо позивачем не доведено належним чином, а судом при розгляді справи не встановлено наявність підстав, з якими закон повязує можливість зняття арешту з майна за позовом предявленим до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт на майно за судовими рішеннями, які не виконані.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на слідуюче.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Зміст рішення суду має відповідати вимогам ст. 215 ЦПК України, зокрема його мотивувальна частина має містити виклад встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції цим вимогам процесуального законодавства не відповідає

Судом першої інстанції встановлено, що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Знамянка Знамянського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області 18.06.1982 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_15, про що складено відповідний актовий запис за № 121. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка: Вара, дружини: Вара. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно, серії І-ОЛ № 075207 від 20.05.2014 року (т. 1 а.с. 7).

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_14 та ОСОБА_2 придбано нерухоме майно- вищезазначений будинок №37/45по вул.. Полярній в м. Кіровограді

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.09.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрованого в реєстрі за № 2454, житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в місті Кіровограді по вулиці Полярній, 37/45 належить ОСОБА_14 (т. 1 а.с. 9). Зазначене також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1407955 від 05.09.2003 року Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» (т. 1 а.с. 10).

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_10 помер 10.07.2014 року (свідоцтво про смерть, серії І-ОЛ № 190122 від 10.07.2014 року, виданого Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис за № 1801, т. 1 а.с. 8).

Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на 1/2 частину житлового будинку по вулиці Полярній, 37/45 у місті Кіровограді та грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією.

За довідкою № 365 від 25.09.2014 року Квартального комітету № 6 Кіровського району міста Кіровограда, позивач ОСОБА_2 проживає одна за адресою: вул Полярній, 37/45 (т. 1 а.с. 13).

Суд першої інстанції встановив, що син спадкодавця, ОСОБА_5 за вищевказаною адресою був зареєстрований з 08.12.2006 року по 24.12.2011 року (довідка № 366 від 25.09.2014 року Квартального комітету № 6 Кіровського району міста Кіровограда, т. 1 а.с. 14).

В матеріалах спадкової справи № 520/2014, заведеної після смерті ОСОБА_14 (т. 1 а.с. 56-125) містяться заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_14, подані до нотаріальної контори ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 61), ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 62), ОСОБА_17 (т. 1 а.с. 63), ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 76), а також заява про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 77).

На підставі вищевказаних заяв про прийняття спадщини та доданих до неї документів державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 видані свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 на відповідну частку грошових вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією (т. 1 а.с. 97, 118, 119, 120).

Питання щодо спадкового майна -1/2 частини будинку не вирішувалось, оскільки на будинок накладений арешт.

Судом першої інстанції було встановлено, що рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26.02.2014 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 45171,39 грн. боргу та 451,71 грн. судового збору (т. 1 а.с. 127-128).

Згідно з листа відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції (вх. № 9940 від 30.03.2016 року; вх. № 10180 від 31.03.2016 року, т. 1 а.с. 126, 133), на виконанні перебував виконавчий лист № 404/11378/13-ц, виданий 23.04.2014 року Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 45623,10 грн. (т. 1 а.с. 134)

Матеріали справи містять постанову державного виконавця Рябоволик Д.В. про відкриття виконавчого провадження від 25.04.2014 за виконавчим листом № 404/11378/13-ц, виданий 23.04.2014 року.

Зокрема в постанові зазначено, що в разі не виконання боржником добровільно рішення суду, накласти арешт на все майно, яке належить боржнику за адресою вул.. Полярна 37/45 . в межах суми звернення стягнення 45623,00 грн.. Заборонити здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику(а.с.136-137,159-160 т.1).

Тобто , в постанові не міститься даних про те, що будинок належить ОСОБА_5 і на нього потрібно накласти арешт. Зазначено, про звернення стягнення на майно, яке належить боржнику за адресою Полярна 37/45 .

Судом встановлено, що за Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 57903098 від 21.04.2016 року, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника № б/н від 29.05.2013 року, ОСОБА_3 відділом державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_5, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Полярна, 37/45.

Тобто, вбачається, що за вищезазначеною постановою державного виконавця Рябоволик Д.В. про відкриття виконавчого провадження від 25.04.2014, яка не передбачала накладення арешту на будинок накладено арешт на будинок 37/45 по вул.. Полярній.

Разом з тим у розділі « Відомості про права власності» власником будинку зазначено дійсного власника- Вара Прокіп Федорович приватна власність на підставі договору купівлі-продажу 04.09.2003 року4 (т. 1 а.с. 207-208)

Вбачається, що на вищевказане майно накладено арешт постановою про арешт майна боржника № 49382667 від 24.11.2015 року Відділу державної виконавчої служби Манківського районного управління юстиції та постановою про відкриття виконавчого провадження № б/н від 23.04.2012 року ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції (Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, т. 2 а.с. 69-70).

Матеріали справи містять подання державного виконавця Рябоволик Д.В. Кіровському районному суду м. Кіровограда від 19 грудня 2014 року №32961 в якому зазначається, що виконати виконавчий лист №404/11378/13 від 23.04.2014 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 45 623,10 грн. не можливим, оскільки він не проживає адресою вул.. Полярна 37/45 і місце знаходження його не відоме. ( т.1 а.с.186-187). Вбачається з подання, що державним виконавцем робились запити в різні служби стосовно майна ОСОБА_5.

Отже, дане подання свідчить про те, що арешт накладався на майно боржника за адресою вул. Полярна, 37/45, а не на будинок №37/45 по вул.. Полярна.

Матеріали справи містять також зобовязання від 17.09.2014 за №43168, направлене боржнику ОСОБА_5 , проживаючому ІНФОРМАЦІЯ_1, бути присутнім 23.09.2014 року о 11 годині за вказаною адресою для проведення виконавчих дій, а саме перевірку майнового стану та опису майна(а.с.87 т.2), що також підтверджує ту обставину, що арешт накладався на майно боржника за адресою вул. Полярна, 37/45, а не на цей будинок №37/45 по вул.. Полярна.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 57, 60, 159, 212 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обов'язки по доказуванню і поданню доказів покладаються на сторони.

Відповідно до пункту 2 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути предявлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року№ 2677-VI) (далі Закон про виконавче провадження).

У пункті 8 цієї Постанови зазначено, що оскільки згідно зі статтею 126 ЦПК позивач вправі обєднати в одній позовній заяві кілька однорідних позовних вимог, повязаних між собою, в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна.

При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

Відповідно до пункту 13 Постанови при розгляді справ судам належить звертати увагу на те, чи додержані відповідною службовою особою вимоги закону про опис та арешт майна, зокрема, чи перелічено в акті опису інше майно, у тому числі те, що знаходиться у спільній власності боржника з іншими особами, яке не описувалось, а також чи не описано те майно, на яке стягнення не може бути звернене за виконавчими документами або може бути звернене лише в передбачених законодавством випадках.

Відповідно до п.14 вирішуючи питання про належність описаного та арештованого майна, суди повинні керуватися нормами цивільного та сімейного законодавства, які діяли на час придбання майна, що регулюють право власності та його захист.

При розгляді позову одного з подружжя про зняття арешту з належної йому частки майна у спільній сумісній власності подружжя судам необхідно враховувати, що відповідно до статей 60, 70 Сімейного кодексу України (далі СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і в разі його поділу їх частки є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребовувати своє майно, а статтею 391 цього Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, встановлено, що позивачеві ОСОБА_2 належить ? частина будинку №37/45 по вул..Полярній в м. Кіровограді на праві власності. Позивач одна проживає в цьому будинку.

А також на її частку будинку після смерті чоловіка, вона не може оформити своє спадкове право, у звязку з тим, що будинок безпідставно перебуває під арештом.

Відповідно до ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу., в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 1 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено що спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Позивач зверталась в суд з позовом в порядку цивільного судочинства про зняття арешту з майна.

За таких підстав суд першої інстанції помилково постановив ухвалу від 10 жовтня 2016 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо відповідача ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції з тих підстав, що справа підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, а отже не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст..52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Статтею 55 Закону передбачено, що державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобовязані подати на запит державного виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває в них, та майно чи кошти, які вони мають передати боржнику.(с.1).

Статтею 57 Закону встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом… проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Отже, як вбачається з перелічених норм закону, що державний виконавець має право вчиняти дії в межах виконавчого провадження тільки відносно майна боржника, тобто при вчиненні будь-якої дії щодо майна чи коштів, він повинен впевнитись, що вони належать боржнику у виконавчому провадженні.

Як вище вже зазначалось, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що житловий будинок №37/45 по вул.. Полярній належав чи належить боржнику ОСОБА_5 і що постановою державного виконавця накладався арешт саме житловий будинок.

З листа ОСОБА_3 ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції слідує, що служба не може надати інформацію стосовно накладення арешту на житловий будинок №37/45 по вул.. Полярній , тому для вирішення даного питання позивачці треба звернутись до суду.(а.с.126,133 т.1).

Встановлені обставини по справі дають колегії суддів дійти до висновку, що посилання суду першої інстанції в своєму рішенні, що у резолютивній частині рішення у цій категорії справ суду належить зазначати конкретне майно, з якого знімається арешт, його вартість, на користь кого знято арешт і за ким визнається право власності чи кому це майно передається у володіння (пункт 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року) є помилковим, оскільки не регулює ці суспільні відносини.

За наведених вище підстав колегія суддів вважає за необхідним , зняти арешт на будинок №37/45 по вул.. Полярній , оскільки він був накладений із формальних підстав та нічим не підтверджений.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п.4 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст..ст. 303, 304, 307, 309, 313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_9 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 жовтня 2016 року - скасувати. Ухвалити нове рішення. Позов ОСОБА_2 задовольнити. Зняти арешт з житлового будинку, що знаходиться за адресою вул. Полярна 37/45 в м. Кіровограді.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуюча суддя : В.А. Франко

Судді: В.І. Потапенко

В.В Черненко