АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/169/17 Справа № 204/2243/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Єлізаренко І.А., Куценко Т.Р.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року

по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору та визнання договору поруки припиненим та зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернувся до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 29.08.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (відповідач-1) укладено договір про надання споживчого кредиту №0. Відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу-1 - ОСОБА_2 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 45000 доларів США, а відповідач-1 зобовязалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 29.08.2029р. та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13% річних. Відповідно до умов договору погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 522 доларів США, 28-го числа кожного місяці.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань відповідача-1-ОСОБА_2 за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 (відповідач-2) було укладено договір поруки № 226255 від 29.08.2008р. Відповідно до умов договору поруки, ОСОБА_3 як поручитель зобовязався відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем-1-ОСОБА_2 усіх зобовязань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність відповідача-1 та відповідача-2 є солідарною.

Позивачем було виконано взяті на себе зобовязання у повному обсязі. Відповідач -1, всупереч умов кредитного договору не здійснювала платежів у погашення відсотків по кредиту з травня 2014р., чим порушила взяті на себе договірні зобовязання. Розділом 12 кредитного договору передбачено право вимоги дострокового повернення кредитних коштів, в разі порушення позичальником термінів погашення кредиту. 30.12.2014р. відповідачам направлені вимоги про погашення заборгованості, однак, станом на 26.03.2015р., вимоги банку не виконані, борг не погашено. Таким чином, станом на 26.03.2015р. заборгованість відповідача-1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом складала 45142,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.03.2015р. становить 1 060 876 грн.36 коп, з яких: 41 514,36 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.03.2015р. становить 975 620грн.63коп. - кредитна заборгованість, 3 627,78 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.03.2015р. становить 85 255грн.73коп. - заборгованість по процентам та заборгованість відповідача-1 по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 26.03.2015р. складає 11 695грн.61коп., з яких: 2 171грн.94коп. - пеня за прострочення сплати кредиту, 9 523грн.67коп. - пеня за прострочення сплати процентів, яку позивач і просив стягнути солідарно з відповідачів.

Крім того, 28 липня 2015 року ОСОБА_3 подав зустрічну позовну заяву до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору та визнання договору поруки припиненим, у якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати поруку, за договором №226255 укладеним 29.08.2008р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 такою, що припинена, розірвати договір кредиту №0, укладений 29.08.2008р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, визнати недійсним договір поруки укладений 29.08.2008р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, визнати недійсним договір кредиту №0 укладений 29.08.2008р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2

12 серпня 2015 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору, у якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила розірвати договір кредиту № 0, укладений 29.08.2008р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, визнати недійсним договір кредиту №0, укладений 29.08.2008р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вимоги особисто до відповідача-1 позивач за первісним позовом обґрунтовує укладеним між сторонами договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.08.2008 р. та укладеним між банком та відповідачем-2 (за первісним позовом) договором поруки №226255 від 29.08.2008 року, вважає, що зазначений договір про надання споживчого кредиту №0 від 29.08.2008р. повинен бути розірваним та вважає, що зазначений договір кредиту має бути розірваним за рішенням суду, т.я. у позовній заяві позивач за первісним позовом вимагає достроково стягнути всю суму кредиту, відсотків, комісій та неустойку. Позивач за первісним позовом не заявляв позовну вимогу про розірвання кредитного договору, проте при достроковому стягненні всієї суми кредиту та відсотків договір є фактично вичерпаним, кредитні правовідносини припиняються і переходять у площину виконання судового рішення. Зазначала, що вимогами діючого законодавства передбачено право на односторонню вимогу про розірвання договору в разі істотної зміни обставин. Такими обставинами вважала, що під час укладення договору ані відповідач-1, ані кредитор не могли передбачити, що офіційний курс долара США до гривні може зрости від 4,84грн. за один долар США до 23,50грн. - 30грн. до одного долару США. Під час укладення договору відповідач-1 за первісним позовом сподівалась на стабільну ситуацію на валютному ринку і на положення Конституції України, в якій вказано, що основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. Під час укладення договору відповідач-1 за первісним позовом не могла запобігти виникненню світової фінансової кризи та зазначала, що фінансова криза є офіційно достовірним фактом, наявність якого підтверджується існуванням відповідних законодавчих актів. Крім того, виконання договору кредиту порушило б співвідношення майнових інтересів і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала під час укладення договору. Зміна обставин, що відбулася, внесла істотний дисбаланс в договірні відносини між позичальником, поручителем і банком. До того ж, під час укладення договору кредиту вартість майна, яке було забезпеченням кредиту складала істотно більше її вартості на даний момент, до того ж дана вартість визначалася за згодою обох сторін на момент укладення договору. Також, відповідач -1зазначала, що банком порушено вимоги ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та п.п.2.1-2.4,3.8 Правил, оскільки перед укладенням кредитного договору відповідачу-1 за первісним позовом не надавалася, як споживачу, у письмовій формі інформація про умови кредитування, зокрема його цільове використання, форми його забезпечення, наявні форми та валюту кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, суми та періоди повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, у тому числі і з боку банку. Також, відповідача-1 за первісним позовом не попереджено, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; не надано інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Крім того, банком не отримано письмового підтвердження відповідача-1 за первісним позовом про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Також, всупереч ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» банком надано споживчий кредит в іноземній валюті, що в України взагалі заборонено. Тобто, Відповідач-1 за первісним позовом на момент укладення договору не була обізнана щодо істотних умов договору, а саме, щодо умов кредитування, валютних ризиків під час виконання зобов'язань за кредитним договором, не надано було інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, отже, відповідач-1 за первісним позовом вважає, що за таких обставин існують всі передумови для визнання недійсним зазначеного договору про надання споживчого кредиту №0 від 29.08.2008р., укладеного між відповідачем-1 та позивачем за первісним позовом.

Ухвалою суду від 17 серпня 2015 року зустрічні позови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про розірвання кредитного договору та визнання договору поруки припиненим прийнято до спільного розгляду із первісним позовом.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживного кредиту №0 від 29.08.2008р. у розмірі 45142 долари США 14 центів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2016р. становить 1183175 грн.48коп, з яких: 41514,36 доларів США,що за курсом НБУ станом на 31.03.2016р. становить 1088091грн.37коп. - кредитна заборгованість, 3627,78 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2016р. становить 95084 грн.11коп. - заборгованість по процентам та пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у сумі 1000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири)грн.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору та визнання договору поруки припиненим задоволено частково.

Визнано договір поруки №226255 від 29 серпня 2008р., укладений між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 припиненим.

У задоволенні зустрічного позову в іншій частині відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору відмовлено повністю.

У апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні вимог до поручителя, припинення договору поруки та часткового стягнення пені та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задовольнити у повному обсязі, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору задовольнити, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку про наступне.

У судовому засіданні встановлено, що 29 серпня 2008р. між АТ «УкрСиббанк», правонаступником якого внаслідок перейменування є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 - відповідачем-1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (а.с.6-13).

Відповідно до умов кредитного договору позивач надав Відповідачу-1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 45000 доларів США, а відповідач-1 зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 29.08.2029р. та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13% річних. Договором визначено, що по закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених договором.

Відповідно до умов договору погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 522 доларів США, 28-го числа кожного місяця.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 - Відповідачем-2 було укладено договір поруки № 226255 від 29.08.2008р.(а.с.14-15).

Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_3 зобовязався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 - відповідачем-1 усіх зобовязань, що виникли з кредитного договору. Умовами договору визначено, що відповідальність відповідача-1 та відповідача-2 є солідарною.

Позивач виконав взяті на себе зобовязання у повному обсязі.

Відповідно до умов кредитного договору банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника №5200.

Всупереч умовам кредитного договору відповідачем -1 - ОСОБА_2 не здійснювались платежі для погашення відсотків по кредиту з травня 2014р., чим були порушені взяті на себе договірні зобовязання.

Так, розділом 12 кредитного договору передбачено право вимоги дострокового повернення кредитних коштів, в разі порушення позичальником термінів погашення кредиту.

Згідно з п.8.1 кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредитом, та/або комісій, відповідач сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

30.12.2014р. відповідачам надіслані вимоги про погашення заборгованості із зазначенням порядку та строку їх виконання (а.с.16,17).

Оскільки, вимоги банку щодо погашення простроченого зобов»язання протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення у розмірі: 522,57 дол.США -прострочена заборгованість та 2 409,19 дол США - прострочена заборгованість по процентам відповідачами не виконані, банк був змушений вимагати дострокового повернення кредиту у повному розмірі, сплаті нарахованих процентів, яка буде підлягати уточненню на дату фактичного повернення коштів.

08 квітня 2015 року позивач звернувся з позовом до відповідачів, як солідарних боржників, про стягнення зобргованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, яка станом на 26.03.2015р. становить 45142,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.03.2015р. становить 1060876грн.36коп, з яких: 41514,36 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.03.2015р. становить 975620грн.63коп. - кредитна заборгованість, 3627,78 доларів США,що за курсом НБУ станом на 26.03.2015р. становить 85255грн.73коп. - заборгованість по процентам та заборгованість відповідача-1 по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 26.03.2015р. складає 11695грн.61коп., з яких: 2171грн.94коп. - пеня за прострочення сплати кредиту, 9523грн.67коп. - пеня за прострочення сплати процентів.

Доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 є те, що Банком порушено ряд вимог, зокрема: не підтверджено факт зарахування кредитних коштів на рахунок Позичальника, не надано Позичальнику, як споживачу фінансових послуг, у письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість, чим, на думку Апелянта було порушено вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, апелянтом зазначалось, що банком у порушення ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» надано споживчий кредит в іноземній валюті, що в України взагалі заборонено, однак, колегія суддів не може взяти їх до уваги, як необґрунтовані.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12 відповідно до ст. 304 ЦПК України суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими гл. І «Апеляційне провадження» розд. V ЦПК України.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, повноваження суду апеляційної інстанції на дослідження нових доказів є обмеженим. Відповідачами, у заперечення проти позовних вимог Банку, за первісним позовом, у тому числі, щодо розрахунку заборгованості, інших доказів суду апеляційної інстанції не було надано.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо надання споживчого кредиту в іноземній валюті. Так, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У справі, яка є предметом перегляду, у мотивувальній частині рішення наведені розрахунки заборгованості за кредитним договором із переведенням іноземної валюти в українську за курсом, установленим НБУ на час виникнення заборгованості.Так, станом на 31.03.2016р. НБУ встановив офіційний курс валюти: 1 долар США 26грн.21коп. Таким чином 45142,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2016р. становить 1183175грн.48коп, з яких: 41514,36 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2016р. становить 1088091грн.37коп. - кредитна заборгованість, 3627,78 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2016р. становить 95084грн.11коп. - заборгованість по процентам та пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів складає 11695грн.61коп., з яких: 2171грн.94коп. - пеня за прострочення сплати кредиту, 9523грн.67коп. - пеня за прострочення сплати процентів.

Колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки, він є обґрунтований та узгоджується з вимогами частини другої статті 533 ЦК України. Матеріалами справи підтверджено та не спростовано іншими доказами, що позивач у спірний період мав ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями (т.1.а.с.162-165).

Крім того, колегія вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено факт отримання кредитних коштів ОСОБА_2, оскільки факт зарахування кредитних коштів на рахунок Позичальника №5200, підтверджено випискою по рахунку №5200 та не спростовано іншими доказами, а тому, немає сумнів отримання кредитних коштів ОСОБА_2, оскільки, виписка по рахунку клієнта є бухгалтерським документом та є законним підтвердженням виконання зобов'язання Банком.

Крім того, під час укладення Кредитного договору Позичальника було ознайомлено з умовами як основного договору так і додатками до нього, а Позичальник підписанням цього договору підтвердив:

*що ознайомлений з усіма тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню та тарифами Банку, що викладенні у додатку №2 «Тарифи Банку» до Кредитного договору;

*що Позичальник повністю розуміє всі умови Кредитного договору, свої права та обов'язки за цим Договором та погоджується з ними (згідно п.9.2 Кредитного договору);

*додатком 2 до Кредитного договору є «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», який підтверджує факт обізнаності Позичальника про умови кредитування, сукупну вартість кредиту та сплату комісії за надання кредиту, оскільки цей додаток підписаний особисто Позичальником, що підтверджує погодження Позивача з усіма умовами договору.

Колегією та сторонами, у судовому засіданні, було оглянуто оригінал кредитної справи, копії якої, належним чином завірені, є в матеріалах справи (т.1 а.с.132-161).

Як убачається з матеріалів справи, позивач отримав оригінал укладеного договору з додатками, виконував зобов'язання щодо повернення кредиту та процентів за користування кредитом, пор що свідчить активіні дії відповідача з 2008 року по 28.04.2014 року та 04 лютого 2015 року. Тому, посилання на несправедливі умови кредитного договору спростовуються фактом підписання Позичальником Кредитного договору та усіх додатків до нього, подальшим їх виконанням портягом певного строку, а отже досягненням згоди з усіх його істотних умов та прийняттям умов договору.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до приписів статті 202 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.

Між тим, згідно з ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, встановлено наступні загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Нормами ч. 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Однак, саме позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не виконує умови Кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені Кредитним договором терміни.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення районного суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 винесено у відповідності до вимог чинного законодавства України, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо скасування рішення суду першої інстанції є безпідставними та необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись порукою.

Відповідно до ст.533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно зі ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За змістом ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а також, що пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Щодо доводів ПАТ «УкрСиббанк» у своїй апеляційній скарзі стосовно того, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні вимог до поручителя, припинення договору поруки та часткового стягнення пені, колегія суддів вважає наступне.

Так, відповідно до мотивувальної частини оскаржуваного рішення, суд першої інстанції послався на положення ч.4 ст. 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор портягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання пред»явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Тому, відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції керувався тим, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання ( у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Пред'явлення вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову.

Отже, Банк, направивши письмову вимогу від 30.12.2014 року про дострокове повернення кредиту, процентів за користування кредитом та пені, відповідно до ч. ст. 1054 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання.

Згідно висновків суду першої інстанції закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, якщо кредитор протягом стоку дії поруки не звернеться з позовом до поручителя.

Тобто, оскільки Банк, звернувся до суду з позовом 08.04.2015 року, тобто після припинення строку дії поруки, вимога позивача за зустрічним позовом про припинення договору поруки підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає зазначені висновки суду першої інстанції такими, що здійснені з порушенням норм матеріального права, тобто невірним застосуванням положеннь ч.4 ст. 559 ЦК України, з огляду на наступне.

Як убачається з умов Договору поруки № 226255 від 29.08.2008р., (п.3.1.) строк дії договору визначено терміном (вказівкою на подію) - до повного припинення всіх зобов'язань Боржника за Основним договором або до погашення Поручителем зобов'язань Боржника в рахунок виконання зобов'язань Боржника за основним договором в сумі та межах якої Поручитель відповідає перед Кредитором, тобто до першої із подій, яка настане раніше.

За змістом Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 29.08.2008р. (п. 1.2.2) Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з Додатку №1 до Договору ..., але в будь-якому випадку не пізніше 29.08.2029 р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної додаткової угоди Сторін.

Аналогічна обставина міститься в п.1.2 Договору поруки, де визначено термін виконання основного зобов'язання - до 29.08.2029 р., якщо згідно умов Основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов'язання. Тобто,Кредитним договором визначено строк виконання основного зобов'язання - до 29.08.2029 р.

Зважаючи на неналежне виконання відповідачами своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків 30.12.2014 року на адреси відповідачів: Позичальника ОСОБА_2 та фінансового поручителя ОСОБА_3, відповідно до умов кредитного договору та договору поруки були направлені вимоги щодо необхідності погашення простроченої заборгованості, а у випадку непогашення повідомлено про те, що Банк визнає термін повернення кредиту таким, що настав та вимагає сплатити заборгованості по кредиту у повному обсязі шляхом єдиноразового платежу. Вказані вимоги були проігноровані відповідачами, оскільки зазначені порушення не були усунуті.

У зв»язку з чим, за вихідним № 30-11/23879 від 30.03.2015 р. ПАТ «УкрСиббанк», з метою захисту своїх прав та законних інтересів, звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до позичальника - ОСОБА_2 та фінансового поручителя - ОСОБА_3, щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором, яка зареєстрована у суді за вхідним 08.04.2015 року, тобто в межах 6-місячного строку з дня зміни строку виконання основного зобов'язання відповідно до вимог.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних відносин ч.4 ст. 559 ЦК України, та вважає, що у даному випадку порука ОСОБА_3 не є припиненою.

Згідно ч.1 ст. 543 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед -тсдитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до положень ч.2 ст. 543 ЦК України, відповідно до якої солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідно до положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання хновного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня кладення договору поруки.

Несплата чергового платежу, на умовами Договору про надання споживчого кредиту, положень ст. 1050 ЦК України надає кредитору право на пред'явлення вимог щодо повного погашення заборгованості.

Крім цього, прострочення виконання зобов'язань за умовами ст.ст. 533, 534 ЦК України, положень п.2.2. Договору поруки № 226255 від 29.08.2008 року, кредитор має право пред'явити свої вимоги до поручителя.

Відповідно до положень ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень ч.2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до умов спірного кредитного договору - ОСОБА_2 надано кредит, встановлено зобов'язання по поверненню кредитних коштів, відсотків та інших платежів, визначених умовами Кредитного договору та встановлено порядок виконання зобов'язання частинами (щомісячно).

Відповідно до положень ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, колегія вважає доведеними вимоги позивача, що спірні відносини передбачають солідарний обов'язок ОСОБА_3 за виконання зобов'язань ОСОБА_2, враховуючи строк зобов'язання, та передбачають можливість виконання цього зобов'язання частинами.

Відповідно до положень ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Часткове погашення зобов'язання, визначене умовами Кредитного договору шляхом щомісячного погашення не є встановленням окремих зобов'язань, а є визначенням порядку виконання зобов'язання частинами, що повністю відповідає вимогам ст.ст. 529, 1050 ЦК України.

Таким чином, припинення поруки пов'язується з настанням строку виконання основного зобов'язання, а не після настання строку виконання частинами. Невиконання свого обов'язку щодо виконання зобов'язання частинами не змінює строк основного зобов'язання, а свідчить про порушення порядку часткового виконання зобов'язань, визначеного умовами Кредитного договору, враховуючи приписи ст. 529 ЦК України, та тягне за собою наслідки, визначені ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Як зазначалось вище, строк виконання основного зобов'язанням визначений саме умовами кредитного договору -29.08.2029 року, що підтверджується положеннями п. 1.2.2 Кредитного договору.

Тобто, перебіг шестимісячного строку для припинення поруки розпочинається з настанням строку виконання основного зобов'язання у повному обсязі - 29.08.2029р., або у разі застосування кредитором права на дострокове повернення кредитних коштів.

Таким чином, у даному випадку перебіг шестимісячного строку для припинення поруки розпочався з 30.12.2014 року.

Колегія суддів вважає, що неправильне застосування судом першої інстанції ч.4 ст. 559 ЦК України призвело до неправильного вирішення спору в частині вимог до поручителя ОСОБА_3.

А тому, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині припинення поруки та відмови у задоволенні вимог до поручителя, як солідарного боржника підлягають скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірне зменшення розміру стягнення пені.

Так, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню, посилаючись на часткове погашення кредитних зобов'язань з боку Позичальника, виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності, визначених ст. 3 ЦК України. Загальний розмір пені було зменшено з 11 695,61 грн до 1 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що дані висновки є необгрунтованими та безпідставними, оскільки, сам факт часткового виконання зобов'язань за кредитним договором з боку Позичальника не може слугувати підставою для часткового звільнення від зобов'язань (відповідальності). Позовні вимоги щодо стягнення пені у повному обсязі грунтуються виключно на умовах Кредитного договору, неналежне виконання якого доведено матеріалами справи.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції помилково зменшив пеню у загальній сумі, оскільки згідно до умов договору та позовних вимог, відповідачам була нарахована пеня окремо за несвоєчасне погашення кредиту та окремо пеня за несвоєчасне погашення процентів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ч.3 ст. 551 ЦК України, а тому доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача 2 171,94 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та 9 523,67 грн.- пеня за несвоєчасне погашення процентів.

Отже, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя, припиненя договору поруки та часткового стягнення пені та у скасованій частині ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк».

Рішення суду переглянуто в межах доводів апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та ОСОБА_2.

У іншій частині рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя, припиненя договору поруки та часткового стягнення пені скасувати та у скасованій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок №0113 в AT «УкрСиббанк», м.Харків, МФО 351005, код Банку 09807750) суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживного кредиту №0 від 29.08.2008р. у розмірі 45142 (сорок пять тисяч сто сорок два) долари США 14 центів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2016р. становить 1183175(один мільйон сто вісімдесят три тисячі сто сімдесят пять)грн.48коп, з яких: 41514,36 доларів США,що за курсом НБУ станом на 31.03.2016р. становить 1088091(один мільйон вісімдесят вісім тисяч девяносто одна)грн.37коп. - кредитна заборгованість, 3627,78 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2016р. становить 95084 (девяносто пять тисяч вісімдесят чотири)грн.11коп. - заборгованість по процентам, 2 171,94 грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту та 9 523,67 грн. пеня за несвоєчасне погашення процентів.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з кожного окремо, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок №0113 в AT «УкрСиббанк», м.Харків, МФО 351005, код банку 09807750) судовий збір у розмірі по 1827 грн.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

У іншій частині рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді І.А.Єлізаренко

ОСОБА_5