Справа № 465/6785/15 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/1426/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3, ОСОБА_6 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_7 про стягнення 1410,00 грн. майнової шкоди та по 2000.00 грн. моральної шкоди кожному з позивачів та стягнення судових витрат.

Оскаржуваним рішенням узадоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_7, про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири та стягнення судових витрат - відмовлено за недоведеністю таких. Стягнуто з позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь відповідача ОСОБА_43303,00 грн. вартості експертизи.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що залиття його квартири ОСОБА_8 триває протягом багатьох років і підтвердженням цього є рішення Франківського районного суду м. Львова від 14.04.2009 року та від 29.11.2016 року, якими його позовні вимоги були частково задоволені. Останнє залиття квартири позивачів сталося 14.09.2015 року, причинами якого є просочування води через міжповерхове перекриття та в місцях проходження інженерних мереж між поверхами квартир сторін спору. Однак, суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про те, що позовні вимоги пред»явлені щодо відшкодування шкоди, завданої залиття квартири, що мало місце раніше, оскільки, як вбачається з акта ЛКП «Затишне» від 28.08.2013 року внаслідок залиття квартири позивачів було пошкоджено приміщення вбиральні (залиті стіни та стеля), а у 2015 році виявлено мокрі плями вже у ванній кімнаті та вбиральні, тобто, у двох приміщеннях, що стверджується актом ЛКП «Затишне» від 14.09.2015 року. Крім того, апелянт не погоджується з висновком судової будівельно - технічної експертизи № 3993 від 22.08.2016 року, оскільки висновок не дає конкретної відповіді на поставлене перед експертом питання щодо причини та хронології залиття квартири АДРЕСА_1, беручи до уваги, що залиттями які відбулись у 2013 року та 2015 року пошкоджено різні приміщення квартири позивачів. Також, апелянт зазначає, що відповідачем було придбано квартири АДРЕСА_1 і в подальшому залишено за собою квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2, які займають увесь другий поверх вказаного будинку. Тому працівниками ЛКП «Затишне» була допущена механічна помилка при складанні акту від 14.09.2015 року про залиття квартири позивачів, але судом дана обставина не була взята до уваги. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім цього, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_9,ОСОБА_6, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за недоведеністю таких, мотивуючи свій висновок доводами сторін, поясненнями експерта, матеріалами цивільних справ № 2-82/2009 та № 465/943/13 -ц, досліджених судом першої інстанції, що розглядалися Франківським районним судом м. Львова та матеріали даної цивільної справи, співвставивши встановлені у них фактичні обставини справи з фактичними обставинами встановленими судом при розгляді даного позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 1167 цього Кодексу, моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частина 2 ст. 1166 ЦК передбачає, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Виходячи зі змісту вказаних норм та положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України, згідно яких, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач, заявляючи вимогу про відшкодування шкоди, повинен зокрема довести такі складові: протиправну поведінку відповідача; настання шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою; вину заподіювача шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі ОСОБА_9 та ОСОБА_6 зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1, а відповідач, ОСОБА_4, зареєстрований та проживає у квартирі НОМЕР_1-НОМЕР_2, що знаходиться поверхом вище у цьому ж будинку над квартирою позивачів.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачі посилалися на акт ЛКП «Затишне» від 14.09.2015 року, з якого вбачається, що у квартирі № АДРЕСА_1, у ванній кімнаті і у вбиральні на стелі та стіні, виявлено мокрі плями, в акті зазначено, що встановити причину появи мокрих плям не було можливості, оскільки мешканець квартири НОМЕР_3 не дав доступу членам комісії для обстеження і встановлення причин появи мокрих плям в квартирі НОМЕР_4 даного будинку.

Зі звіту про оцінку розміру відшкодування збитків при пошкодженні квартири за адресою: АДРЕСА_1, складеного ОСОБА_10 № 1/10 від 01.10.2015 року, вбачається, що експертне оцінювання проведено на замовлення ОСОБА_3 у ПП "ЕкспертМАШ" з метою визначення розміру відшкодування збитків при пошкодженні конструктивних елементів квартири АДРЕСА_1, що вартість відшкодування збитків становить 1410. 00 грн.

Пункт 1.6 звіту передбачає, що оцінювач не встановлює причини пошкодження, а констатує факт пошкоджень конструктивних елементів квартири.

Суперечливими, на думку суду, є пункти 1.6 та 5.2 звіту про оцінку розміру відшкодування збитків при пошкодженні квартири за адресою: АДРЕСА_1, складений ОСОБА_10 № 1/ 10 від 01.10.2015 року, оскільки у п.1.6 зазначено, що оцінювач не встановлює причини пошкодження, а констатує факт пошкоджень конструктивних елементів квартири, а в п.5.2. зазначає, що об»єктом оцінки є конструктивні елементи (оздоблення) квартири АДРЕСА_1.

Тобто, оцінювач у звіті робить висновок, що конструктивні елементи були пошкоджені внаслідок залиття квартири. Разом з тим, прийшовши до такого висновку, оцінювач не вказав, коли сталося залиття квартири, і з чого він виходив, прийшовши до такого висновку.

Викликає у суду сумнів твердження експерта щодо причини пошкоджень стіни та стелі приміщення ванни та вбиральні, оскільки оцінювач наділений повноваженнями на встановлення причин пошкоджень.

А відтак, посилання позивачів на звіт про оцінку розміру відшкодування збитків при пошкодженні квартири за адресою: АДРЕСА_1, складеного ОСОБА_10 № 1/ 10 від 01.10.2015 року, який на їх думку підтверджує факт залиття відповідачем належної їм квартири, на думку суду, не є доказом зазначеного факту, оскільки, як стверджують позивачі, залиття квартири відбувалося неодноразово, і це підтверджується матеріалами цивільних справ, які оглядалися судом першої інстанції та рішеннями, ухваленими за результатами розгляду цих справ.

З врахуванням того, що відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, суд першої інстанції вірно звернув увагу на неточності в акті ЛКП «Затишне», і у звіті про оцінку розміру відшкодування збитків при пошкодженні квартири за адресою: АДРЕСА_1, складеному ОСОБА_10 № 1/10 від 01.10.2015 року, щодо номера квартири, з вини власників якої, як стверджують позивачі, сталося залиття їх квартири, у якому зазначена квартира НОМЕР_3, в той час як ОСОБА_4 є власником квартири НОМЕР_1 -НОМЕР_2.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що з доданих до позовної заяви матеріалів не вбачається можливим встановити день залиття квартири, позивачі у позовній заяві також не вказав, коли сталося залиття квартири, а посилання позивачів на акт ЛКП «Затишне», яким лише зафіксовано мокрі плями, походження яких нічим не підтверджується, свідчить про те, що актом лише встановлено наявність мокрих плям, утворення яких нічим не підтверджено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з висновку судової будівельно - технічної експертизи № 693 від 22.08.2016 року, проведеної експертом Львівського науково - дослідного інституту судових експертиз, відповідно до якого, у квартирі позивачів наявні сліди залиття в приміщенні ванни під літ. "2-4" та вбиральні під літ. "2-3" на стелях та стінах. Встановити внаслідок чого такі утворились та джерело залиття, станом на час проведення експертизи, не надається можливим. Встановити час залиття технічно не можливо. Вартість відновлювальних ремонтних робіт та матеріалів для усунення наслідків залиття на час проведення дослідження становить 1313,00 грн.

Такі свої висновки експерт підтвердив в судовому засіданні та пояснив, що по суті аналогічні висновки зроблено ним при експертному дослідженні у цивільній справі № 465/943/13-ц, де вартість відновлювальних робіт становить 1331 грн. 00 коп.

Беручи до уваги те, що залиття квартири позивачів було неодноразовим, за відсутності доказів на підтвердження проведеного ремонту після попереднього залиття квартири, з врахуванням встановлених судом обставин даної справи, матеріалів цивільних справ та ухвалених по них судових рішеннях, обсяг пошкоджень стелі та стін в приміщенні ванни під літ. "2-4" та вбиральні під літ. "2-3" квартири позивачів, та обсяг пошкоджень, яких зазнала квартира позивачів внаслідок попередніх затоплень, вартість відшкодування завданих збитків, враховуючи висновки судової будівельно - технічної експертизи № 693 від 22.08.2016 року, пояснення експерта в судовому засіданні, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачів, зазначені у даному позові, стосуються відшкодування шкоди за одні і ті ж пошкодження.

Аналізуючи надані суду докази на підтвердження обставин, якими позивачі обґрунтовували позовні вимоги, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наданими позивачами доказами підтверджується лише наявність пошкоджень, а саме, стелі та стін приміщення ванної кімнати та вбиральні, підтверджується наявність пошкоджень та вартість відшкодування збитків, тобто, завданої позивачам шкоди.

З врахуванням положень ч.2 ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, судом першої інстанції призначалася судова будівельно - технічна експертиза, яка проводилася експертом Львівського науково - дослідного інституту судових експертиз, згідно з висновком якої № 693 від 22.08.2016 року, у квартирі позивачів наявні сліди залиття в приміщенні ванни під літ. "2-4" та вбиральні під літ. "2-3" на стелях та стінах, що підтверджує наявність пошкоджень, однак встановити внаслідок чого такі утворились та джерело залиття, станом на час проведення експертизи, не надається можливим, встановити час залиття технічно неможливо.

Тобто, експертним шляхом не вдалося встановити, що причиною пошкоджень стелі та стін ванної кімнати і вбиральні є залиття квартири саме відповідачем, тобто, що майнова шкода позивачам була завдана неправомірними діями відповідача.

Доводи апелянта про наявність вини відповідача у пошкодженні стелі та стіни приміщення ванни та вбиральні ґрунтуються на припущеннях, а з врахуванням вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України висновки суду про доведеність вини відповідача не можуть грунтуватися на припущеннях.

Доведення факту завдання шкоди, а також причинний зв»язок між цією шкодою та діями відповідача, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України покладається на позивача.

За відсутності належних та допустимих доказів наявності вини відповідача у пошкодженні стелі та стін ванної кімнати та вбиральні квартири АДРЕСА_1, що свідчить про недоведеність вини відповідача у завданні позивачам майнової шкоди внаслідок пошкодження стелі та стін ванної кімнати та вбиральні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції врахував і те, що наявні у даній справі фотографії, що засвідчують наявність пошкоджень у квартирі НОМЕР_4 та фотографій, що містяться у матеріалах цивільної справи 2-82/2009 та цивільної справи № 465/9431/13-ц, пошкодження, починаючи із 2009 року є майже ідентичними та такими, що не зазнавали будь - яких змін внаслідок проведення ремонтних робіт.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, відшкодування якої позивачі обгрунтовували неправомірністю дій відповідача, внаслідок яких у їх квартирі було пошкоджено стелю та стіни ванної кімнати та вбиральні, оскільки зазначені позивачами обставини не знайшли підтвердження в суді. Суд першої інстанції вірно зазначив, що задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди залежить від вирішення судом позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири.

З врахуванням положень ст. 88 ЦПК України, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з позивачів на користь відповідача судових витрат, а саме, вартості проведеної експертизи в розмірі 3303,00 грн.

Оскільки чинним цивільно - процесуальним законодавством не передбачено стягнення судових витрат в солідарному порядку, оскаржуване рішення суду в частині солідарного стягнення з позивачів на користь відповідача 3303.00 грн. вартості експертизи, не може вважатися законним й обґрунтованим, а тому в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 по 1651.50 грн. з кожного вартості проведеної судової будівельно - технічної експертизи. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2016 року в частині солідарного стягнення судових витрат скасувати та ухвали в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_6 по 1651.50 грн. з кожного вартості проведеної судової будівельно - технічної експертизи.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.