Справа №333/4596/16-ц
Провадження №2/333/173/17
18 січня 2017 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді Тучкова С.С.,
при секретарі Шелесько Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/4596/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому зазначив, що 20.07.2016 року на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, укладеного між ним і ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 і зареєстрованого в реєстрі за №1438, йому на праві власності належить 1/2 частина будинку, розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Шенвізька (Леженка), буд.13. Відповідно до п.7 вищезазначеного договору продавець зобовязався особисто та з іншими особами не пізніше 03.08.2016 року знятися з реєстрації. Однак, відповідачі не виконали свої зобовязання та не знялися з реєстраційного обліку. Майна і особистих речей відповідачів у будинку немає. У звязку з реєстрацією ОСОБА_2, ОСОБА_3 позивач змушений нести зайві витрати по сплаті за комунальні послуги. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позивач у судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, через канцелярію надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував, а також надав суду письмові пояснення.
Відповідачі, повідомлені судом належним чином про час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявилися і не повідомили суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.
За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 20.07.2016 року, укладеного між ОСОБА_2 (продавець) і ОСОБА_1 (покупець), посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 і зареєстрованого в реєстрі за №1438, продавець передав у власність покупцю 1/2 частину будинку, розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Шенвізька (Леженка), буд.13, а покупець прийняв у власність цю частину будинку та зобовязався сплатити за неї грошову суму, визначену умовами договору (а.с.4-5).
Згідно з п.7 вищезазначеного договору продавець зобовязався особисто та з іншими особами не пізніше 03.08.2016 року знятися з реєстрації у будинку за адресою: м.Запоріжжя, вул.Шенвізька (Леженка), буд.13.
Право власності позивача на спірний будинок було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 20.07.2016 року (а.с.6-8).
На підставі довідки вих.№01/03-4855 від 30.06.2016 року, за адресою: м.Запоріжжя, вул.Шенвізька (Леженка), буд.13, зареєстровані ОСОБА_2 з 04.01.1976 року, ОСОБА_3 23.03.2016 року.
Конституцією України (ст. 41) і ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.
Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України і ст.150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджається своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Отже, оскільки відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 були попереднім власником спірної частини будинку і членом його сімї відповідно, на даний час не є членом сімї позивача і власником будинку, не проживають у ньому, витрати на утримання житла не несуть, комунальні послуги не сплачують, а також враховуючи те, що, зокрема, розмір комунальних платежів залежить від кількості зареєстрованих у будинку осіб і зазначені витрати в даному випадку несе позивач як власник спірного житлового приміщення, суд вважає, що факт реєстрації відповідачів у будинку позивача порушує право останнього як власника.
Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як задоволена основна вимога позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідачів.
Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України,ст.ст.3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», ч.4 ст.169, ст.ст.10, 11, 59, 60, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком №13 (тринадцять), розташованим за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Шенвізька (Леженка).
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 275 (двісті сімдесят пять) гривень 60 копійок з кожного.
Копію заочного рішення надіслати відповідачам не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя С.С. Тучков