РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/10650/16-ц

Провадження № 2/643/848/17

23.02.2017 року Московський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Букреєвої І.А., при секретарі Саілян Д.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства « Банк Восток» про зміну дати звільнення з посади та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,

ВСТАНОВИВ :

30 серпня 2016р. ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- зобовязати Публічне акціонерне товариство «Банк Восток» змінити дату його звільнення з 30.05.2016р. на 13.07.2016р. та внести відповідні зміни до його трудової книжки;

- стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 01.06.16р. по 13.07.16р. у звязку з затримкою видачі трудової книжки у розмірі 17296,61 грн.;

- покласти судові витрати позивача на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Восток».

В обґрунтування позову вказував, що 01.04.2014р. був прийнятий на посаду начальника юридичного сектору ПАТ «Банк Восток» (надалі банк, відповідач) та переведений 20.03.2015р. на посаду заступника начальника юридичного відділу з адресою робочого місця м.Харків вул. Сумська, 56.

Наказом №245 від 30.05.16р. він був звільнений з вказаної посади за угодою сторін. Позивач зазначав, що у день звільнення йому не було видано трудову книжку. У звязку з відмовою відповідача видати трудову книжку ним у день звільнення до канцелярії відповідача за адресою його робочого місця був поданий лист із вимогою про видачу йому трудової книжки, який залишився без відповіді. Позивач вказує, що відповідачем лише 10.06.2016р. було направлено лист щодо готовності видати трудову книжку, який було отримано ним 04.07.2016р., після чого він звернувся до банку й 13.07.2016р. отримав трудову книжку. Вважає дії банка незаконними.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував за їх безпідставністю.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, показання свідків та дослідивши письмові докази по справі встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

01.04.2014р. згідно наказу №112-к позивач був прийнятий на роботу до Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» на посаду начальника юридичного сектору Харківського територіального управління Центрального регіонального департаменту із визначенням робочого місця м.Харків, вул. Петровського, 23 за місцезнаходженням Відділення банку №15 (а.с.30).

25.11.2014р. адреса місцезнаходження Відділення банку №15 була змінена з одночасною зміною та закріпленням за позивачем робочого місця за адресою м.Харків вул. Сумська, 56, про що позивач був повідомлений під особистий підпис (а.с. 31 43).

20.03.2015р. наказом №118-к позивача було переведено на посаду Заступника начальника юридичного відділу Північно-Східного регіонального департаменту (а.с. 105-107).

16.05.2016р. позивач подав заяву про його звільнення за згодою сторін 30 травня 2016 року, просив надіслати трудову книжку на адресу м.Харків, вул. Сумська, 56 (а.с. 47).

30.05.2016р. наказом №245-к за підписом Голови правління ПАТ «Банк Восток» позивач був звільнений з посади заступника начальника юридичного відділу Північно-Східного регіонального департаменту 30 травня 2016р. за угодою сторін згідно п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України. Відповідні записи були зроблені у трудовій книжці позивача та особовій картці працівника (а.с.46, 72, 110-112, 117).

Як стверджує позивач, трудова книжка із записом про звільнення згідно наказу №245-к від 30.05.2016р. була видана йому 13.07.2016р. у приміщенні банку за адресою м.Харків, вул. Сумська, 56.

Надаючи правову кваліфікацію вищенаведеним правовідносинам з огляду на заявлені позивачем підстави та предмет позову слід виходити з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника є його трудова книжка. Статтею 47 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Згідно з пунктами 3, 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. №301 «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Форма Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них затверджена наказом Мінстату України від 27.10.1995 № 277.

Відповідно до п.п. 2.4, 2.5 Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соцзахисту населення від 20 липня 1993 року № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, … вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), … а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма N П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року №277, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).

Днем звільнення вважається останній день роботи (п. 2.27.).

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції (п. 4.1.).

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника (п.4.2.).

Таким чином законодавство передбачає об'єктивно необхідний, формалізований порядок ведення трудових книжок працівників, внесення до них записів, видачу (пересилання) трудових книжок та підтвердження підписом працівника про отримання ним трудової книжки, порушення якого передбачає настання правової відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України в разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Аналізуючи зміст ч. 4 ст. 235 КЗпП України слід прийти до висновку, що застосування наведеної норми передбачає обовязкову сукупність таких обставин: затримки у видачі трудової книжки; вини власника або уповноваженого ним органу; вимушеного прогулу, викликаного затримкою видачі трудової книжки. Отже закон пов'язує відповідні правові наслідки у вигляді обов'язку роботодавця змінити день звільнення та сплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу саме з наведеною послідовною у часі сукупністю фактичних обставин.

За змістом заявлених позовних вимог, 31 травня 2016 р. позивачем не віднесено до часу вимушеного прогулу. Позивачем також підтверджено та не оспорюється, що його робоче місце станом на день звільнення було за адресою м.Харків, вул. Сумська, 56. Свій підпис на заяві про звільнення від 16.05.2016р., в якій позивач просив надіслати трудову книжку на адресу м.Харків, вул. Сумська, 56 (а.с. 47) позивач визнав.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Публічне акціонерне товариство «Банк Восток» як юридична особа зареєстроване у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно виданої довіреності начальник Відділення банку №15 не наділена повноваженнями звільнення з роботи працівників банку чи його відокремлених підрозділів, а також ведення їх трудових книжок. Повноваження щодо винесення наказів про звільнення працівників банку, як це слідує з Статуту банку, належать Голові Правління Публічного акціонерного товариства «Банк Восток».

Встановлено, що повноваження з заповнення та ведення трудових книжок працівників банку, що відповідає приписам Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соцзахисту населення від 20 липня 1993 року № 58, надані Начальнику Управління кадрового адміністрування банку. Робочі місця Голови Правління Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» та Начальника Управління кадрового адміністрування банку є м.Дніпро й не збігається з робочим місцем позивача, яке визначено у м.Харкові.

З матеріалів справи слідує, що трудова книжка позивача 30 травня 2016р. після винесення наказу №245-к про його звільнення та внесення до неї запису про звільнення уповноваженою особою поштовим звязком була направлена поштою на адресу, вказану особисто позивачем у заяві про звільнення. Про вказане позивач в цей же день об 11:37 був повідомлений засобами електронного зв'язку старшим спеціалістом Управління кадрового забезпечення банку ОСОБА_3 з доданням електронних копій наказу про звільнення та трудової книжки.

Допитана судом як свідок провідний спеціаліст Відділу адміністративно-господарської діяльності Північно-Східного регіонального департаменту ОСОБА_4, робочим місцем якої є м.Харків, вул. Сумська, 56, надала показання, що електронні копії вказаних документів 30 травня 2016р. були також одночасно направлені їй та позивачу. Визнала приналежність їй наявних у матеріалах справи сторінок її електронної пошти з зазначенням електронної пошти позивача. Пояснила суду, що в день звільнення пояснювала позивачу, що особова картка працівника, де він має розписатися в отриманні трудової книжки, та оригінал його трудової книжки були відправлені на зазначену позивачем адресу м.Харків, вул. Сумська, 56 й він може їх отримати 31 травня 2016р. Повідомила, що позивач подав заяву про видачу йому трудової книжки за його робочим місцем після перерви, тобто після 14 години, й після того, як поштове відправлення з м.Дніпра, а також повідомлення електронною поштою були надіслані. Зазначила, що після отримання поштового відправлення за адресою м.Харків, вул. Сумська, 56 з трудовою книжкою позивача, що мало місце в першій половині дня 31 травня 2016р., неодноразово, починаючи з 31 травня 2016р. особисто дзвонила позивачу на його мобільний телефон, номер якого їй особисто відомий та зазначений у його особовій картці в цілях повідомлення про необхідність явитися. Позивач відповів на дзвінки не зразу, однак за весь час вона дзвонила лише на один відомий їй номер мобільного телефона позивача. Свій підпис на акті від 07 липня 2016р. фіксації відмови позивача в отриманні трудової книжки та зазначені в ньому обставини підтвердила.

Допитаний як свідок заступник начальника відділу інкасації ПАТ «Банк Восток» ОСОБА_5 підтвердив факт відмови позивача в отриманні трудової книжки за адресою м.Харків, вул. Сумська, 56, що мало місце 07 липня 2016р., та свій підпис на акті фіксації відмови позивача в отриманні трудової книжки.

Як слідує з накладної №3193460 поштового оператора ТОВ «Текс Україна» (а.с.64) 30.05.2016р. з м.Дніпро від ПАТ «Банк Восток» було направлено поштове відправлення документу ТК ЛС №463449 ОСОБА_6 и личная карточка, яка надійшла 31 травня 2016р. на адресу м.Харків, вул. Сумська, 56 об 11-08 год.

Отже трудова книжка позивача поштовим звязком була доставлена 31 травня 2016р. за адресою м.Харків, вул. Сумська, 56 в межах нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, тобто в розумний строк з урахуванням порядку ведення діловодства з трудовими книжками працівників, у чому позивач був обізнаний з огляду на подану ним заяву про адресу направлення його трудової книжки.

Судом було оглянуто оригінал Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них працівників банку, зміст якої свідчить, що трудова книжка позивачу була дійсно відправлена у день звільнення 30.05.16р. При чому вказана книга містить аналогічні записи про відправлення трудових книжок й інших звільнених працівників банку, що не надає підстав вважати про наявність дискримінаційних дій банку як роботодавця щодо позивача.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, слід прийти до висновку, що заява позивача про визначення адреси направлення йому трудової книжки очевидно свідчить про його намір особистого отримання трудової книжки у визначеному ним самим місці, яке він з дати звільнення він не змінював, додаткових вказівок про зміну адреси направлення належної йому трудової книжки банку не надавав.

Тобто іншої поштової адреси для направлення трудової книжки чи інший спосіб вручення йому трудової книжки після її відправлення згідно заяви від 16.05.2016р. позивач роботодавцю не повідомив, протягом періоду часу з 31 травня 2016р. до 07 липня 2016р. за місцем, вказаним ним як адреса для направлення трудової книжки, не з'являвся, 07 липня 2016р. від отримання трудової книжки відмовився.

З матеріалів справи та показань свідка ОСОБА_4 слідує, що про факт надходження трудової книжки за вказаною самим позивачем адресою та необхідність її одержання банк неодноразово повідомляв позивача телеграмами та цінними листами з описом 01.06.16р., 03.06.16р., 10.06.16р. за відомими адресами знаходження позивача, зазначеними ним у його особистій картці.

Сторони не заперечують та слідує з матеріалів справи, що 04.07.16р. позивач отримав направлене на його адресу поштове повідомлення про необхідність одержання трудової книжки, датоване 10.06.16р., прибув 07.07.16р. до приміщення банку за адресою м.Харків, вул. Сумська, 56, де відмовився від додержання трудової книжки й фактично одержав її 13.07.16р.

Тобто 13 липня 2016р. позивач отримав належну йому трудову книжку без внесення до неї додаткових чи інших записів, крім запису про звільнення згідно наказу від 30 травня 2016р. №245-к.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частина перша статті 9 ЦК України передбачає застосування цього Кодексу до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо їх не врегульовано іншими актами законодавства.

Як зазначалося, частина 4 ст. 235 КЗпП України як наслідок затримки видачі роботодавцем трудової книжки передбачає виплату працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Вказане слід розглядати як додаткове майнове обтяження, яке покладається на роботодавця, та пов'язується законом виключно з виною роботодавця, й є формою майнової відповідальності виновного роботодавця.

Відповідно до ст.614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

За таких умов невидача банком трудової книжки позивачу у день звільнення була повязана з проханням самого працівника про її направлення за вказаною ним адресою його місця роботи, а її видача роботодавцем позивачу 13.07.16р. пов'язане не з виновною поведінкою відповідача, а з неналежною поведінкою самого позивача, підстави вважати яку розумною та добросовісною не можна. Матеріалами справи підтверджено, що банк виконав вказівку працівника щодо факту та місця направлення йому його трудової книжки, повідомивши про дату її отримання за зазначеною адресою у день звільнення й надалі добросовісно виконав всі розумно достатні залежні від нього дії для видачі трудової книжки працівникові.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212- 215, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

ОСОБА_1 у позові до Публічного акціонерного товариства « Банк Восток» про зміну дати звільнення з посади та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя