УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 1 січня 2010 року між ним та ОСОБА_5 був укладений договір позики, за умовами якого він передав останній грошові кошти в розмірі 537 700 доларів США зі строком повернення до 1 червня 2014 року.

Враховуючи те, що в обумовлений строк відповідачка грошові кошти йому не повернула, просив стягнути з неї на його користь заборгованість за договором позики в сумі 12 311 741 грн 10 коп., проценти за користування позикою у розмірі 6 388 613 грн 06 коп., інфляційні втрати у сумі 3 889 673 грн 76 коп., три відсотки річних у розмірі 434 975 грн 16 коп.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму основного боргу у розмірі 537 700 доларів США, проценти за користування позикою у сумі 279 014,74 доларів США, три відсотки річних у розмірі 18 997 доларів США.

В іншій частині позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року змінено в частині суми боргу, що підлягає стягненню.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму основного боргу у розмірі 537 700 доларів США, проценти за користування позикою у сумі 277 836,22 доларів США, три відсотки річних у розмірі 18 969,60 доларів США.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого фактично погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 526, 530, 533, 625, 1046-1050 ЦК України, належним чином оцінивши подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що відповідачка належним чином не виконала взятих на себе зобов'язань за договором позики, внаслідок чого виникла сума боргу, яка підлягає стягненню на користь позивача із застосуванням відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Колегія погоджується з таким висновком.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 зазначає, що 16 січня 2009 року між ним та ОСОБА_5 був укладений договір позики, відповідно до умов якого остання позичила в нього кошти в сумі 300 тис. доларів США. У п. 1.1. додаткової угоди від 16 лютого 2009 року позичальник зобов'язалася не укладати аналогічні договори позики з іншими особами до повернення позики ОСОБА_6 Отже, стягнення суми заборгованості із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 за договором позики від 1 січня 2010 року є неправомірним і порушує його права та законні інтереси.

Також заявник посилається на те, що вищезазначені факти встановлені рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 4 липня 2016 року в справі (№ 753/6024/16) за його позовом до ОСОБА_5 і ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики від 1 січня 2010 року, укладеного між відповідачами. Указаним рішенням його позов задоволений.

Однак колегія не може погодитись із такими доводами скарги, оскільки рішенням апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 4 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_6 у задоволенні позову.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2016 року у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року відмовлено на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про часткове задоволення позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року в незміненій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.Ф. Хопта