САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/5972/16-ц
Провадження № 2/206/198/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" січня 2017 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Щербині Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з вказаним позовом до суду, який обґрунтував тим, що державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ Скороходом І.Г. прийнято до виконання виконавчий лист по цивільній справі №206/6707/13-ц (провадження №2/206/1464/13), виданий 03.02.2014 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська. Згідно вказаного виконавчого листа було стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 22 січня 2013 року у розмірі 101668,50 грн. У відповідності до вказаного виконавчого листа державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ Скороходом Г.І. відкрито виконавче провадження ВП 42916021 від 14.04.2014 року. В ході виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська державним виконавцем Скороходом Г.І. 15 травня 2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Незважаючи на можливість здійснити опис майна боржника, яке може знаходитися за місцем проживання останнього, дії державного виконавця Скорохода Г.І. звелись лише до встановлення наявності у боржника автомобіля ВАЗ 21011, 1979 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Станом на день відкриття виконавчого провадження 14.04.2014 року вартість вищезазначеного автомобіля становила не більше 1500,00 доларів США, що за ринковим курсом становило 24000 грн. - тобто менше 1/4 від загальної вартості наявної заборгованості. Незважаючи на наявність у боржника вищевказаного автомобіля з вказаною максимальною ринковою вартістю, саме це було використано державним виконавцем Скороход Г.І. як підставою для зупинення виконавчого провадження. Відомості про зупинення виконавчого провадження були отримані ним в ході телефонної бесіди з державним виконавцем Скороходом І.Г., будь-яких письмових документів ним отримано не було. Крім того, йому відомо, що у приватній власності боржника знаходиться частина квартири, розташована за адресою: 49000, Самарський район, вул. Семафорна,11/4. Наявність вказаного майна надає державному виконавцю можливість накласти арешт на вказану частину квартири та вжити заходів до її примусової реалізації. Не погодившись із рішення державного виконавця, позивач 20 травня 2015 року на ім'я начальника Самарського ВДВС ДМУЮ було подано скаргу на бездіяльність державного виконавця Скороход І.Г. Незважаючи на зазначені вимоги Закону України «Про виконавче провадження» станом на 16 липня 2015 року вказана скарга не розглянута, а на адресу позивача надіслано лист з текстом не досить зрозумілого змісту та якості, яка фактично позбавляє можливості його навіть прочитати. Вказаного листа він отримав 06 липня 2015 року особисто. З метою захисту своїх порушених прав 21 липня 2015 року він звернувся зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ до Самарського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою суду від 29.09.2015 року його скарга була частково задоволена: бездіяльність державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ при виконанні вищевказаного судового рішення була визнана протиправною, дії державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ в частині винесення ним постанови про зупинення виконавчого провадження також визнані протиправними. Крім того на його адресу з боку Самарського ВДВС ДМУЮ надходять незрозумілі та протизаконні вимоги авансувати проведення виконавчих дій. З інформації про виконавче провадження, яка була отримана ним з офіційного сайту Міністерства юстиції України йому стало відомо, що незважаючи на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29.09.2015 року з 22.07.2015 року по ньому не виконано жодної виконавчої дії і лише 05 листопада 2015 року продубльовано постанову про призначення експертизи від 22.07.2015 року. З огляду на вищевикладене, зазначеними протиправними діями посадових осіб Самарського ВДВС ДМУЮ йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що у нього через постійні нервові стреси погіршилось здоров'я, він потрапив на стаціонарне лікування та лікувався від гіпертонічного кризу. Тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 150000,00 грн.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Самарського відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області позов не визнав та просив відмовити у ньому, зазначивши про його необґрунтованість та безпідставність.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, про причини не явки до суд не повідомив.

Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

В провадженні Самарського ВДВС м. Дніпропетровськ Дніпропетровського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження (ВП 42916021), відкрите 14.04.2014 року із примусового виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі №206/6707/13-ц (провадження №2/206/1464/13) про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 22 січня 2013 року в розмірі 101668,50 грн., яка складається із основної суми за договором позики у розмірі 100000,00 грн., 3% річних у розмірі 1668,50 грн., а також судовий збір у сумі 1016,68 грн., а всього на суму 102685,68 грн. (а.с.8, 18-25).

20 травня 2015 року на ім'я начальника Самарського ВДВС ДМУЮ позивачем було подано скаргу на бездіяльність державного виконавця Скороход І.Г. (а.с.9)

21 липня 2015 року позивач звернувся зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ до Самарського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29.09.2015 року, яка набрала законної сили 06.10.2015 року скарга ОСОБА_2 була частково задоволена, бездіяльність та дії державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ при виконанні вищевказаного судового рішення були визнані протиправними (а.с.14-15).

Згідно із ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно із ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» № 202/98-ВР шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Оскільки, заявляючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилався на завдання моральної шкоди, яка полягала в перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статі 23, 1167, 1173 ЦК України.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України підставою для застосування відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою.

Встановивши, що вищезазначеною преюдиційною ухвалою суду дії (бездіяльність) державного виконавця визнані протиправними і такі дії дійсно завдали позивачеві моральної шкоди, яка полягала в перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах через необхідність витрачання додаткових зусиль по відновленню порушеного права позивача на своєчасне виконання судового рішення, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Однак, на думку суду, розмір моральної шкоди, заявленої позивачем, є завищеним.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди має визначатись судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності та справедливості (ст. 23 ЦК).

Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного.

З урахуванням конкретних обставин справи, глибини та тяжкості моральних страждань позивача, наслідків незаконних дій відповідача, суд вважає, що належною компенсацією моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, є сума 2000 грн.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Питання судових витрат вирішити відповідно до ст.88 ЦПК України,-

Керуючись ст. ст. 209,212-215 ЦПК України , суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданою бездіяльністю під час виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.02.2014 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко