Справа № 748/1624/16-ц Провадження № 22-ц/795/558/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Кухта В. О. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:ОСОБА_5 його представника ОСОБА_6, представника позивача ОСОБА_7,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2017 року позов ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено в повному обсязі. Визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами №3 по вул.Білоуська в с.Старий Білоус Чернігівського району та області, та право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1 га по вул.Білоуська №3 в с.Старий Білоус Чернігівського району та області, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:1680. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_9 звернувся до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на незаконність та необґрунтованість, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Судовий збір стягнути з позивача.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом обєктивно не було розглянуто питання з приводу договору купівлі-продажу спірних будинку та земельної ділянки, а саме, не досліджено, чи могла бути форма договору стандартною, та чи мав ОСОБА_5 на час підписання договору освідомлення зазначеного нотаріусом в договорі, оскільки відповідач юридично не обізнаний, та на той час не надав уваги пункту, де зазначено, що спірне майно набувається за спільні кошти з дружиною ОСОБА_8

Також апелянт посилається на правову позицію Верховного Суду України при розгляді справи №6-2641цс15 де зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Апелянт вважає, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, апелянт зазначає, що в рішенні Чернігівського районного суду Чернігівської області задоволено позов ОСОБА_10, однак дана особа ніколи не являлась дружиною ОСОБА_5 Згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 був одружений на ОСОБА_8.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 розпорядився на свій розсуд належними йому особистими коштами, внісши їх до спільного сімейного бюджету, тобто зробивши їх спільними коштами подружжя, на які було придбано спірне майно, що й зазначено в договорах про його купівлю-продаж, а саме в пункті 3.5 договору купівлі-продажу спірного будинку від 26 вересня 2013 року та пункті 4.3 договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 01 листопада 2013 року, де зазначено, що майно придбається за спільні кошти з дружиною ОСОБА_8

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується.

Згідно зі ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст.60, 61 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст.69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч.1 ст.71 Сімейного Кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Суд першої інстанції встановив, що з 04 червня 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8 уклали шлюб (а.с.9).

Згідно з договором купівлі-продажу від 09 серпня 2013 року ОСОБА_5 продав квартиру АДРЕСА_1 за 260317 грн. (а.с.40).

Згідно з договором купівлі-продажу від 26 вересня 2013 року ОСОБА_5 купив незакінчений будівництвом житловий будинок, що складає 53% готовності, який знаходиться за адресою: Чернігівська область та район, с.Старий Білоус, вул.Білоуська, 3 за 67541 грн. (а.с.35-36). Умовами договору, а саме п.3.5. визначено, що покупець купує незакінчений будівництвом житловий будинок за спільні кошти з дружиною ОСОБА_8, яка надала письмову згоду на укладення цього договору, справжність підпису на заяві якої засвідчено ОСОБА_11, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу 26 вересня 2013 року за реєстровим №2246.

Згідно з договором купівлі-продажу від 01 листопада 2013 року ОСОБА_5 купив земельну ділянку, площею 0,1000 га в межах згідно з планом, що розташована за адресою: Чернігівська область та район, с.Старий Білоус, вул.Білоуська, 3 за 24000 грн. (а.с.42-44). Умовами договору, а саме п.4.3. визначено, що покупець купує земельну ділянку за спільні кошти з дружиною ОСОБА_8, яка надала письмову згоду на укладення цього договору, справжність підпису на заяві якої засвідчено ОСОБА_11, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу 26 вересня 2013 року за реєстровим №2247.

Згідно з договором купівлі-продажу від 20 листопада 2013 року ОСОБА_12 продала квартиру АДРЕСА_2 М. у місті Львові за 88538 грн. (а.с.39). Вбачається, що ОСОБА_12 є матірю ОСОБА_5

Заочним рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (а.с.45).

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та належним чином досліджені судом першої інстанції.

Таким чином, оскільки сторони умовами договорів визначили, що майно купується відповідачем за спільні кошти з дружиною ОСОБА_8, то судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що ОСОБА_5 розпорядився на свій розсуд належними йому особистими коштами та вніс їх до спільного сімейного бюджету, тобто зробив їх спільними коштами подружжя, на які і було придбано спірне майно.

Судова колегія вважає, що обраний судом варіант поділу спірного майна не суперечить вимогам закону, не порушує нічиїх прав.

Доводи апелянта про те, що суд не врахував наявні в матеріалах справи докази, що кошти були його особистими, а тому ні будинок, ні земельна ділянка не підлягають поділу, на увагу не заслуговують враховуючи обставини справи та умови вищезазначених договорів.

Також не заслуговують на уваги доводи ОСОБА_5 про те, що він був юридично не обізнаний тому підписав договори купівлі-продажу саме в такому визначенні, адже ОСОБА_5 підписанням даних договорів також підтвердив, що в дієздатності він не обмежений, під опікою, піклуванням, патронажем не перебуває, не знаходиться в алкогольному, токсичному чи наркотичному стані, володіє українською мовою, однаково розуміє визначення, умови правочину та його правові наслідки, підтверджує відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину тощо (а.с.36, 44).

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Приписами ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи, що дані договори не визнані недійсними або неукладеними, отже суд правильно дійшов висновку щодо вирішення питання про поділ майна в натурі.

Доводи апелянта про те, що суд не взяв до уваги правову позицію Верховного Суду України №6-2641цс15, де зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, також не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку ці обставини були судом враховані, однак віднесення коштів до спільних були визначені самими сторонами у договорах купівлі-продажу земельної ділянки та недобудованого будинку.

Посилання апелянта, що він ніколи не був одружений на ОСОБА_10, хоча судом було задоволено саме її позовні вимоги, то колегія суддів вважає, що в даному випадку в рішенні суду першої інстанції наявна описка, яка підлягає виправленню за приписами ст.219 ЦПК України, та не може бути підставою скасування вірного по суті рішенні.

Інші доводи апелянта зводяться до цитування правових норм матеріального та процесуального права, та їх субєктивного тлумачення відповідачем.

Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів.

Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, судова колегія вважає, що висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

За змістом ст.ст.307, 308 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З мотивів викладених вище, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору не порушені, застосовані правильно.

По справі ухвалено законне і обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що спір вирішено неправильно.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: