Справа № 640/2362/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Лях М.Ю.,

при секретарі - Хомінської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Харківська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовними вимогами до Харківської міської ради, третя особа Харківська міська рада після уточнення позовних вимог остаточно просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку та земельного наділу, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, в порядку прийняття спадщини за законом; визнати за ним право власності на 1/2частину житлового будинку та земельного наділу, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, в порядку надувальної давності; визнати факт прийняття ним спадщини від померлого у 2005 році спадкодавця ОСОБА_3. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у 1938 році, у АДРЕСА_1 його дідом ОСОБА_4 було побудовано буд. № 12 на земельній ділянці у 15 соток. 16.03.1956 року за рішенням суду дружина його діда - ОСОБА_5 отримала право власності на 2/5 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, як спадкоємець. 15.07.1959 року його дідом - ОСОБА_6 та двома його братами - ОСОБА_7 і - ОСОБА_8 отримано Свідоцтво про право на спадщину по закону від - ОСОБА_4 як спадкодавця на 3/5 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. 18.08.1959 року відповідно до Договору дарування його батько ОСОБА_3 прийняв у подарунок від двох братів - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належні їм по 3/20 (кожному) частини домоволодіння і в додаток - ОСОБА_5 також подарувала 1/20 частину домоволодіння в наслідок чого його батько ОСОБА_3 отримав право власності на 1/2 будинку, інша 1/2 частина будинку залишилась у власності ОСОБА_5.ІНФОРМАЦІЯ_4 померла його мати ОСОБА_9 про, що в книзі реєстрації актів про смерть 14.12.1998 року було зроблено відповідний запис за № 13401. ІНФОРМАЦІЯ_5 помер його брат ОСОБА_10 про, що в книзі реєстрації актів про смерть 17.09.2001 року було зроблено відповідний запис за № 2507. ІНФОРМАЦІЯ_6 помер його батько ОСОБА_3 про що в книзі реєстрації актів про смерть 14 вересня 2005 року було зроблено відповідний запис за № 2331. Зазначає, що відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 підтверджується, що його є ОСОБА_3, а матір'ю ОСОБА_9, що підтверджує мою спорідненість з спадкодавцем та право, як спадкоємця першої черги. В будинку за адресою: АДРЕСА_1 позивач проживає з народження до цього часу. До отримання інвалідності активно займався господарством. насаджував городину та ремонтував будинок, сплачував комунальні послуги, а на момент смерті батька і до цього часу має певні обмеження фізичного складу (тяжка хвороба та каліцтво), які суттєво обмежують його на повноцінне ведення господарства та своєчасне оформлення спадщини. Позивач вважає, що після смерті батька він фактично вступив у володіння частиною будинку оскільки сплачує комунальні послуги по домоволодінню, прийняв речі домашнього вжитку у своє користування. Зазначає, що на цей час спадкоємцями майна ОСОБА_3, першої черги є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який після смерті свого батька (брата позивача) має право як спадкоємець (від батька та діда). За вказаних обставин, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх майнових прав та законних інтересів з відповідним позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, його представник, який діє на підставі довіреності надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав в повному обсязі та просив задовольнити на підставах, викладених в позовній заяві.

В судове засідання відповідача ОСОБА_2 та представник третьої особи не з'явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, відповідач ОСОБА_2 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позовної заяви, у зв'язку з чим суд вважає за можливим розглянути справу за їх відсутністю, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з копії свідоцтва про народження НОМЕР_1, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьком є ОСОБА_3, матір'ю ОСОБА_9 (арк. справи 5).

Зі згідно з копією свідоцтва про право на спадщину по закону від 15.07.1959 року вбачається, що спадкоємцями на майно ОСОБА_4, який постійно проживав у м. Харкові, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Харкові є його діти ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які мешкають в м. Харкові, спадщина складається з 3/5 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право власності,виданого 04.09.1953 року за № 53 та зареєстрованого в БТІ м. Харкова 24.03.1954 року за № 24513. Вказаним спадкоємцям переходить 9/20 цього домоволодіння, а на 3/20 частини домоволодіння оформила свої спадкові права ОСОБА_5 (арк. справи 6).

Згідно з копією договору дарування від 18.08.1959 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та ОСОБА_5 подарували ОСОБА_3 належні на праві особистої власності 7/20 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою:АДРЕСА_2 та в цілому складається з одного дерев'яного будинку, критого залізом, на дві кімнати, дві кухні, одної кладової, одних сіней, одного ганку, двох льохів, двох сараїв, двох вбиралень, одного паркану. Зазначені 7/8/20 частин домоволодіння належать дарівникам ОСОБА_8 та ОСОБА_7 по 3/20 частин кожному та ОСОБА_5 - 1/20 частини домоволодіння згідно наступних документів: ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину, від 15.07.1959 року, за реєстром № 3-2069, зареєстрованого в БТІ 24513 від 18.07.1959 року, ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право на спадщину від 24.09.1956 року, зареєстрованого в БТІ 26.09.1956 року за реєстром № 24513, вказаний подарунок прийнято ОСОБА_3 (арк. справи 7-8).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_9, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 71 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 14.12.1998 року зроблено запис № 13401 (арк. справи 9).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 51 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 17.09.2001 року зроблено запис № 2507 (арк. справи 10).

Відповідно до копії довідки про смерть № 2331 від 14.09.2005 року міського відділу реєстрації актів цивільного стану № 4-2 Харківського обласного управління юстиції вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6, про що в книзі реєстрації актів про смерть за 2005 рік зроблено відповідний запис 14.09.2005 року за № 2331 (арк. справи 11, 81).

Зі змісту довідки Київського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області від 16.12.2015 року, виданої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований з 23.07.1971 року за адресою: АДРЕСА_3, разом з ним зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований з 23.08.2001 року; ОСОБА_11, 31.12.2013 року, зареєстрований з 26.02.2014 року (арк. справи 12).

Відповідно до копії генерального плану (схеми) будівлі по АДРЕСА_1 вабчається, що власникам вказаного домоволодіння є ОСОБА_12, ОСОБА_5 (арк. справи 13-14).

Зі змісту листа завідувача Восьмої харківської державної нотаріальної контори Лакізи І.В. від 19.10.2016 року № 4767/01-16 вбачається, що за даними архівних матеріалів, що знаходяться на зберіганні у справах Восьмої харківської державної нотаріальної контори після ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, спадкова справа не заводилася, з заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався, свідоцтв про право на спадщину не видавалися, заповіт від імені ОСОБА_3 у Восьмій харківській державній нотаріальній конторі складено не було (арк. справи 109).

В судовому засіданні оглянуто копії інвентаризаційної справи на домоволодіння АДРЕСА_1, яка надана комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 15.11.2016 року про витребування (арк. справи 124 - 234).

Рішенням народного суду І-ї дільниці Сталінського району м. Харкова від 16.03.1956 року визнано право власності на 2/5 частини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 (арк. справи 149).

Згідно з копією висновку про реєстрацію домоволодіння від 24.09.1956 року Харківського міського бюро технічної інвентаризації від 24.09.1956 року вбачається, що 3/20 частики домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 підлягає реєстрації на праві власності за ОСОБА_5 (арк. справи 155).

Зі змісту копії акту техніка Харківського міського бюро технічної інвентаризації від 11.4.1960 року за результатним обстеження домоволодіння що знаходиться в АДРЕСА_1 встановлено, що на підставі нотаріальних документів вказане домоволодіння належить ОСОБА_3 - ? частина та ОСОБА_5 - ? частина (арк. справи 173-174).

Частина 1 статті 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно ч. 1 статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду у порядку позовного провадження.

Відповідно до статей 1216,1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

Відповідно до ч.5 статті 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1269, 1270 Цивільного кодексу України спадкоємиць, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати у встановлений законодавством шестимісячний строк до нотаріуса відповідну заяву про прийняття спадщину.

Таким чином, судом встановлено, що позивачі є спадкоємцями померлого ОСОБА_3 за законом, у зв'язку із чим позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільного кодексу України.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335, 344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України про те, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що Цивільного кодексу України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 Цивільного кодексу України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 Цивільного кодексу України , а також частини четвертої статті 344 Цивільного кодексу України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Виходячи зі змісту частини першоїстатті 344 Цивільного кодексу України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном та продовжує відкрито, безперервно володіти частиною домоволодіння, а саме житловим будинком з господарчими будівлями та спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю в цій частині.

Згідно зі статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведеного, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приймаючи до уваги відсутність іншого способу захисту своїх майнових прав та законних інтересів, позивач обґрунтовано звернувся з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за ним права власності в судовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3,10,11,25, 182, 209,212,214-215,218, 256 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Харківська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку та земельного наділу, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, в порядку прийняття спадщини за законом від батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку та земельного наділу, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -