Справа №591/8464/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/239/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі: головуючого- Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника фізичної особипідприємця ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 жовтня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення збитків, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з позовом, остаточно уточнивши вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 673829 грн. 05 коп., яка складається з збитків в розмірі внесеної передоплати - 263648 грн. 44 коп., пені в сумі 251533 грн. 62 коп., трьох відсотків річних за користування коштами в розмірі 11304 грн. 79 коп., інфляційних витрат в сумі 127342 грн. 20 коп., а також відшкодувати моральну шкоду.

Свої вимоги мотивував тим, що 15 жовтня 2014 року між ним та відповідачем укладено договір про виготовлення, поставку, монтаж метало-пластикових конструкцій у будинку позивача за адресою : м. Київ, вул. Садова, 61, а саме : віконно-дверні конструкції, зимовий сад та обшивка колон. Базова сума робіт за договором складає 89000 грн. та 12000 доларів США. На виконання умов договору ОСОБА_5 передано відповідачу в якості передоплати 65000 грн. та 8400 доларів США. Умовами цього договору передбачена пеня за несвоєчасне виконання його умов в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент порушення зобовязання, від вартості невстановлених виробів. Вказані роботи відповідач, незважаючи на неодноразові звернення з вимогами виконати умови договору, не виконав та гроші позивачеві не повернув. Такими діями відповідача позивачеві завдані збитки в сумі внесених в якості передоплати коштів.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 ( далі ФОП ) на користь ОСОБА_5 за договором від 15 жовтня 2014 року №15/10/14-1, на відшкодування пені в межах строку позовної давності за період з 10 грудня 2014 року по 25 квітня 2016 року 245220 грн. 04 коп. та моральну шкоду в сумі 2000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ФОП ОСОБА_4, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому вказує, що неодноразове перенесення строку початку виконання робіт за договором відбулося з вини позивача, який не допускав виконавця до виконання робіт та відмовлявся підписувати проміжні акти та видаткові накладні, а тому вважає, що відсутні підстави для нарахування та стягнення пені. Окрім того, зазначає, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди.

Заслухавши пояснення апелянта, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, заперечення представника та його представника проти задоволення скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до приписів ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає не у повній мірі.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ФОП порушив строки виконання договору від 15 жовтня 2014 року щодо виготовлення, поставки та монтажу метало-пластикових конструкцій у будинку позивача, а тому за несвоєчасне виконання зобовязань з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 245220 грн. 04 коп. за період з 10 грудня 2014 року по 25 квітня 2016 року. Крім того, діями ФОП позивачу завдано і моральну шкоду, на відшкодування якої, з врахуванням принципів розумності й справедливості, стягнуто 2000 грн.

Проте повністю з такими висновками колегія суддів погодитися не може.

Як встановлено судом першої інстанції та як вбачається із матеріалів справи, 15 жовтня 2014 року між ОСОБА_5 та ФОП укладено договір №15/10/14-1, відповідно до умов якого, відповідач виготовляє, здійснює поставку та монтаж метало-пластикових конструкцій у будинку позивача за адресою : м. Київ, вул. Садова, 61, а саме : віконно-дверні конструкції, зимовий сад та обшивка колон. Базова сума робіт за договором складає 89000 грн. та 12000 доларів США.

На виконання умов договору, ОСОБА_5 передано відповідачу в якості передоплати 65000 грн. та 8400 доларів США. Залишок, у розмірі 24000 грн. і 3600 доларів США від загальної вартості договору, оплачується замовником протягом 3 ( трьох ) банківських днів після підписання акту прийому передачу виконаних робіт.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що роботи передаються виконавцем і приймаються замовником згідно актів прийому-передачі, які підписуються уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п. 8.3 договору, у разі порушення термінів виконання робіт, виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на момент порушення зобовязання, від вартості невстановлених виробів, за кожний день затримки у постачанні.

Також судом встановлено, що договір укладений між сторонами є чинним, оскільки вони не заявляли про його розірвання, відповідні судові спори не ініціювали.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання ( ч. 1 ст. 550 ЦК України ).

Відповідач, у порушення приписів ст.ст. 10 та 60 ЦПК України, не надав суду доказів належного та своєчасного виконання ним зобовязань за укладеним договором, доказів узгодження між сторонами продовження строків виконання робіт, а також створення з боку позивача перешкод у виконанні робіт, в т.ч. і у період, вказаний в п. 3.1 договору.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні акти прийому-передачі робіт, які згідно умов договору від 15 жовтня 2014 року є єдиними належними доказами виконання зобовязань відповідача перед замовником.

Суд надав належні оцінку наданим відповідачем доказам, зокрема, показанням свідків, фотокарткам. Ці докази не підтверджують беззаперечно ані факт того, що ФОП взагалі приступив до виконання робіт за договором, ані ступінь готовності об»єкту.

Виходячи з положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача пені за період з 10 грудня 2014 року по 21 квітня 2016 року у розмірі 245220 грн. 04 коп., у звязку з несвоєчасним виконанням умов договору.

В резолютивній частині рішення суд першої інстанції помилково вказав про те, що пеня стягується по 25.04.2016 року, хоча в дійсності, як вбачається із розрахунку суду, наведеному у мотивувальній частині рішення ( а.с. 194, т. 1 ) пеня стягнута по 21.04.2016 року. Рішення в цій частині позивачем не оскаржується.

Дана описка може бути виправлені судом першої інстанції в порядку ст. 219 ЦПК України.

Проте колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача моральної шкоди.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз»яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» ( далі - Закон ), споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Крім цього, згідно з положеннями статей 4 та 22 цього Закону, споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законом.

За змістом п. 22 ст. 1 та норм ст. 10 вищевказаного Закону, договір про виготовлення,

поставку, монтаж метало-пластикових конструкцій у будинку, укладений між сторонами 15 жовтня 2014 року, є споживчим договором і, відповідно, позивач є споживачем послуг по виготовленню, поставці і монтажу пластикових конструкцій, а відповідач надавачем таких послуг.

Договір про виготовлення, поставку, монтаж метало-пластикових конструкцій у будинку, укладений між сторонами 15 жовтня 2014 року, не визначено жодних умов для відшкодування моральної шкоди споживачу, завданої ненанележним виконанням надавачем послуг обовязків по укладеному договору.

Крім цього, у матерілах справи відсутні докази заподіння моральної шкоди позивачу з боку відповідача, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції). Отже, з викладеного слідує, що відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, частково задовольняючи позов, суд неповно з'ясував обставин справи, а також порушив норми матеріального та процесуального права, що, згідно з положеннями п. 1, 3-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди.

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги відповідачу, у відповідності до вимог ч.ч. 3-5 ст. 88 ЦПК України, необхідно компенсувати за рахунок держави судовий збір у розмірі 535 грн. 92 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника фізичної особи підприємця ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 жовтня 2016 року в даній справі у частині відшкодування моральної шкоди скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн. відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати за рахунок держави фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 535 грн. 92 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді