АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

19 січня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Українець Л.Д.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року,

встановила:

у листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по Кредитному договору від 02.02.2006 р. в сумі 1 046 399 грн. 36 коп., що складається із заборгованості по кредиту - 36 749,55 дол. США, що становить 475 943 грн. 42 коп. та заборгованості по процентам - 44 047,25 дол. США, що становить 570 455 грн. 93 коп., посилаючись на те, що позичальник ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання. В ході розгляду справи позивач зменшив свої позовні вимоги та просив стягнути заборгованість в розмірі 62 249,22 дол. США.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 р. позов було задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 02.02.2006 р. було укладено Кредитний договір №26-6R2/01-2006H, згідно умов якого позичальник отримав 63 000 дол. США з процентною ставкою на перший місяць 14% терміном до 02.02.2013 р. На забезпечення виконання цього зобов'язання того ж дня з ОСОБА_2 було укладено Договір поруки. 11.06.2001 р. банк відступив ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» свої права вимоги за Договором факторингу. Оскільки позичальник не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання, позивач просив стягнути на свою користь солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за вказаним кредитним договором (з урахуванням уточнень) в сумі 62 249,22 дол. США.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 р. позов було задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник за кредитним договором не виконує взяті на себе зобов'язання по погашенню тіла кредиту та відсотків за користування ним. Оскільки поручитель зобов'язувався відповідати перед кредитором за виконання позичальником усіх його зобов'язань в повному обсязі, суд поклав на позичальника та поручителя солідарну відповідальність за невиконання умов Кредитного договору.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись повністю неможливо, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права.

Як видно з матеріалів справи, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 02.02.2006 р. було укладено Кредитний договір, згідно якого позичальник отримав кредит в сумі 63 000 дол. США, який мав погашати згідно Графіку в строк до 02.02.2013 р. і щомісячна сума погашення мала становити не менше 750 дол. США, а сума процентів мала нараховуватись щомісяця на суму кредитних коштів, які ще не повернуті позичальником. На забезпечення виконання цього договору між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки 09.02.2009 р. між сторонами кредитного договору було укладено Додаткову угоду №1 та викладено Графік погашення кредиту в новій редакції.

В матеріалах справи міститься Розрахунок заборгованості за кредитним договором, з якого видно, що позичальником окремі платежі вносились із простроченням, а вносити кошти позичальник припинив з 26.03.2009 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення вимог до поручителя про повернення сум заборгованості, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. В Договорі поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки в п. 3.2. зазначено, що порука припиняється з припиненням всіх зобов'язань позичальника по Кредитному договору.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 04.11.2014 р., а тому слід вважати, що зобов'язання ОСОБА_2 за договором поруки припинилися.

Інші доводи, які містяться в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). В ч. 1 ст. 1082 ЦК України закріплено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Позивач набув право вимоги за Договором факторингу №4, який був укладений 11.06.2012 р. між ним та ПАТ «УкрСиббанк». Позивач 12.07.2014 р. направляв поштою вимогу ОСОБА_1 щодо сплати заборгованості за Кредитним договором від 02.02.2006 р.

Посилання апелянта на положення ч. 2 ст. 1082 ЦК України щодо надання фактором доказів того, що відступлення права вимоги справді мало місце, є безпідставним, оскільки в матеріалах справи є достатні докази щодо цього, а ним не наведено даних про те, що він здійснював платежі на користь ПАТ «УкрСиббанк».

Також відсутні підстави для перевірки дотримання вимог закону щодо відступлення права вимоги за Договором іпотеки, оскільки вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки по даній справі позивачем не заявлялись.

Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та в цій частині слід ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вимог до ОСОБА_2 відмовити. В частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 р. скасувати в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в солідарному стягненні заборгованості та судового збору з ОСОБА_2.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді

№ справи: 753/20228/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1219/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.