Справа № 211/6913/15-ц
Провадження № 2-з/211/15/17
У Х В А Л А

16 березня 2017 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Папариги В.А.,

при секретарі Ручка М.Л.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Довгинцівської районної в місті ОСОБА_3 ради про визначення місця проживання дітей та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Довгинцівської районної в місті ОСОБА_3 ради про визначення місця проживання дітей.

12.12.2016 року через канцелярію суду надійшла заява позивача за первісним позовом ОСОБА_1, який посилаючись на те, що оскільки на теперішній час він не знає де знаходиться його неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та є ймовірність того, що відповідач по справі ОСОБА_2 може вивезти його дитину за межі України, просив суд вжити невідкладно (негайно) заходів забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки невжиття вказаних заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 12.12.2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Довгинцівської районної в місті ОСОБА_3 ради про визначення місця проживання дітей, шляхом тимчасового обмеження виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.03.2017 року ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 12.12.2016 року скасовано.

У відповідності до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною ч. ст. 152 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Між тим, за змістом ст. 152 ЦПК України наведений у статті перелік способів забезпечення позову не є вичерпним.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з частиною першою статті 151 ЦПК України суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодесом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

В своїй заяві про забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження виїзду ОСОБА_2 за межі України, ОСОБА_1 посилається на те, що на теперішній час він не знає де знаходиться його неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та є ймовірність того, що відповідач по справі ОСОБА_2 може вивезти його дитину за межі України, тому просив суд вжити невідкладно (негайно) заходів забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження виїзду за межі України ОСОБА_2, оскільки невжиття вказаних заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. На підтвердження вказаних вище обставин ОСОБА_5 подав суду копії листів, які свідчать про те, що останній не знав про місце знаходження його малолітнього сина.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним для виконання рішення суду тимчасово обмежити ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України. Виконання ухвали покласти на Державну прикордонну службу України.

Керуючись ст.ст. 151, 217 ЦПК України,ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", суд

УХВАЛИВ:

заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження виїзду за межі України задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Тимчасове обмеження права виїзду за кордон покласти на Державну прикордонну службу України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_7