Справа № 442/167/17
Провадження № 2/442/645/2017
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

06 березня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Кучаковського Ю.С.

при секретарі Харів І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Львівської області, Головного управління Національної поліції у Львівській області в особі Залізничного відділу поліції за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Головного управління ДФС у Львівській області та Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и в:

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про звільнення з-під арешту автомобіля „Фольксваген моделі „Транспортер Т4, 2000 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д.н. НОМЕР_2 шляхом зняття заборони на проведення з ним реєстраційних операцій, накладеної постановою слідчого Львівської обласної прокуратури ОСОБА_2 23.05.2011.

Третіми особами зазначив Центр надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Дрогобич, Трускавець, Борислав та Дрогобицького району при ГУ МВС України у Львівській області, залізничний відділ Національної поліції у Львівській області.

Позов обґрунтовано тим, що позивач в 2009 році придбав вказаний автомобіль, а влітку 2016 року не зміг зняти його з обліку, оскільки в Дрогобицькому ВРЕР ДАІ йому повідомили, працівниками слідчої частини прокуратури Львівської області накладено заборону на проведення реєстраційних операцій щодо даного автомобіля (перереєстрація, зняття з обліку і т.п.) і відмовили в знятті з обліку. В слідчому відділенні Залізничного РВ ЛМУ МВС України у Львівській області позивачу повідомили, що його автомобіль було зареєстровано без повної сплати ввізного, а тому на підставі постанови слідчого обласної прокуратури ОСОБА_2 від 23.05.2011 було накладено заборону на проведення реєстраційних операцій з транспортними засобами до переліку, яких входив і належний на праві власності позивачу. Позивач зазначив, що вказана постанова слідчого Львівської обласної прокуратури ОСОБА_2 від 23.05.2011 порушує його конституційні права як власника, а вироком Шевченківського районного суду міста Львова в 2013 році винні засуджені та відбувають покарання. Також позивач вказав, що не є учасником кримінального провадження, а належний йому на праві власності автомобіль не є речовим доказом.

Ухвалою від 02.02.2017 Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області замінив первісного відповідача ОСОБА_3 управління ДФС у Львівській області на належного відповідача Прокуратуру Львівської області. Залучив як співвідповідача ОСОБА_3 управління Національної поліції у Львівській області в особі Залізничного відділу поліції. Залучив в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_3 управління ДФС у Львівській області та Регіональний сервісний центр МВС у Львівській області.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовну заяву з підстав, викладених в ній.

Представник Львівської обласної прокуратури проти позову заперечувала та подала суду клопотання про закриття провадження у справі з тих підстав, що постанови слідчого у кримінальних справах мають оскаржуватися лише в порядку визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

ОСОБА_3 управління Національної поліції у Львівській області в особі Залізничного відділу поліції своїх уповноважених представників в судове засідання не направило та про причини неявки суд не повідомило, хоча про час та місце судового засідання повідомлялося належним чином. Суд дійшов висновку, що неявка представника ГУ НП у Львівській області не є перешкодою для розгляду справи згідно з ч. 2 ст. 169 ЦПК України.

ОСОБА_3 управління ДФС у Львівській області своїх уповноважених представників в судове засідання не направило та про причини неявки суд не повідомило, хоча про час та місце судового засідання повідомлялося належним чином. Суд дійшов висновку, що неявка представника ГУ ДФС у Львівській області не є перешкодою для розгляду справи згідно з ч. 2 ст. 169 ЦПК України.

Представник ГУ ДФС у Львівській області надіслала суду заперечення, в якому повідомила, що позовні вимоги стосуються дій старшого слідчого прокуратури Львівської області ОСОБА_2, який постановою від 23.05.2011 наклав заборону на проведення реєстраційних операцій транспортних засобів, в тому числі і на автомобіль позивача. Представник зазначила, що ГУ ДФС у Львівській області не може нести відповідальності за дії слідчого прокуратури Львівської області.

Регіональний сервісний центр МВС у Львівській області своїх уповноважених представників в судове засідання не направив. Надіслав суду заперечення на позовну заяву, в яких просив в задоволенні позову відмовити та справу розглядати без участі уповноваженого представника РСЦ МВС у Львівській області.

В.о. директора РСЦ МВС у Львівській області надіслав суду заперечення на позовну заяву, в якому повідомив, що розслідуванням встановлено, що у період 2008-2010 років невстановлені слідством особи, шляхом обману та зловживання довірою, здійснювали первинну реєстрацію транспортних засобів у Львівському ВРЕР на інших фізичних осіб, використовуючи їхні паспортні дані та довіреності. В подальшому під час проведення даної реєстрації невстановлені слідством особи, діючи умисно, підробляли квитанції про сплату фізичними особами, на яких проводилася первинна реєстрація, податку з власників транспортних засобів, хоча фактично даний податок не був сплачений або сплачений частково та подавали їх у Львівське ВРЕР ДАІ ГУ МВС України у Львівській області для незаконної реєстрації службовими особами ВРЕР цих транспортних засобів. На даний час цьому кримінальному провадженню присвоєно номер 0001639 і по ньому здійснюється розслідування слідчим Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 В.о. директора РСЦ МВС у Львівській області повідомив, що вважає, що рішення про скасування арешту повинно було б бути прийняте в порядку передбаченому КПК України від 28.12.1960.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Так, зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить звільнити з-під арешту автомобіль „Фольксваген моделі „Транспортер Т4, 2000 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д.н. НОМЕР_2 шляхом зняття заборони на проведення з ним реєстраційних операцій, накладеної постановою слідчого Львівської обласної прокуратури ОСОБА_2 23.05.2011.

Втім, як вбачається зі змісту постанови про накладення заборони на проведення реєстраційних операцій щодо транспортних засобів від 23.05.2011 слідчим Львівської обласної прокуратури ОСОБА_2 на підставі ст. 130 КПК України (1960) було накладено заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку) до вирішення питання у справі щодо вищезазначеного автомобіля.

Відповідно до змісту ст. 130 КПК України від 28.12.1960 (надалі КПК України (1960)) про рішення, прийняті слідчим або прокурором під час провадження досудового слідства у випадках, зазначених у цьому Кодексі, а також у випадках, коли це визнає за необхідне слідчий або прокурор, складається мотивована постанова.

У постанові зазначається місце і час її складання, посада особи, що виносить постанову, її прізвище, справа, в якій провадиться слідство, і обґрунтування прийнятого рішення, а також стаття цього Кодексу, на підставі якої прийнято рішення.

В той же час відповідно до ст. 126 КПК України (1960) забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду.

Майно, на яке накладено арешт, описується і може бути передане на зберігання представникам підприємств, установ, організацій або членам родини обвинуваченого чи іншим особам. Особи, яким передано майно, попереджаються під розписку про кримінальну відповідальність за його незбереження.

Не підлягають описові предмети першої потреби, що використовуються особою, у якої проводиться опис, і членами її родини. Перелік цих предметів визначено в Додатку до Кримінального кодексу України.

Арешт майна і передача його на зберігання оформляються протоколом, який підписується особою, що проводила опис, понятими і особою, яка прийняла майно на зберігання. До протоколу додається підписаний цими особами опис переданого на зберігання майна.

Для встановлення вартості описаного майна в необхідних випадках запрошується спеціаліст, який також підписує протокол і опис майна з його оцінкою.

Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Суд дослідивши постанову слідчого прокуратури Львівської області від 23.05.2011 приходить до висновку, що накладення заборони на проведення реєстраційних дій не може розцінюватися як накладення арешту на таке майно. Також суд враховує те, що постановою слідчого прокуратури Львівської області від 23.05.2011 власника не було обмежено у володінні та користуванні вищезазначеним транспортним засобом, чого не може відбуватися у разі накладення арешту на майно.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позивач просить звільнити з-під арешту майно, на яке такий арешт не накладався.

Відтак, оскільки постановою слідчого прокуратури Львівської області від 23.05.2011 не накладався арешт на майно, то її оскарження можливе в порядку, визначеному ст. 234 КПК України (1960), і має відбуватися в кримінальному провадженні.

А відтак провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства).

Крім того, суд не погоджується з твердженням представника Львівської обласної прокуратури про те, що звільнення майна з-під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження, можливе лише в межах кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 15.05.2013 розглянув справу № 6-26цс13, предметом якої був спір за позовом власника про звільнення майна з-під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване в процесі кримінального провадження майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 210 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Львівської області, Головного управління Національної поліції у Львівській області в особі Залізничного відділу поліції за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Головного управління ДФС у Львівській області та Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області про звільнення майна з-під арешту,

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з дня її проголошення через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ю.С. Кучаковський