Справа № 2-1905/10
УХВАЛА

16 березня 2017 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого: судді Бондаренко О.І.

при секретарі Нагірняк Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Вінницького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Вінницького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, мотивуючи її тим, що 06.02.2017 року йому згідно інформаційної довідки стало відомо, що 15.03.2011 року державним виконавцем відділу держаної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції постановою про відкриття виконавчого провадження накладено арешт на все нерухоме майно. Про те, що в відділі держаної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції перебувало виконавче провадження щодо стягнення будь якого боргу йому не було відомо, жодних виконавчих документів чи постанов на свою адресу він не отримував.

Того ж дня він звернувся до Вінницький районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області з проханням скасувати арешт накладений 16.03.2011 року по виконавчому провадженню № 25132861, оскільки державним виконавцем при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження була винесена постанова про арешт всього майна боржника на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження. Отже, державним виконавцем при проведені виконавчих дій було грубо порушено Закон України «Про виконавче провадження», а саме порядок накладання арешту на майно боржника. На даний час відносно нього не відкрито жодного виконавчого провадження, заборгованості ні перед ким не має.

15.02.2017 року він отримав відповідь, згідно якої було повідомлено, що у відділі на виконанні винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (з накладанням арешту на майно боржника). 29.02.2012 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно матеріалів ЄДРВП в мотивувальній частині постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві державним виконавцем зазначено що: «15.02.2012 року стягувачу було надіслано лист про необхідність проведення авансування для подальшого належного виконання рішення суду, з попередженням про повернення виконавчого документа, в разі відмови чи не надання відповіді та надано термін 15 днів для узгодження». Станом на 29.02.2012 року до відділу відповіді стягувача не надходила.

Надати більш детальну інформацію та виконати вимоги поданої заяви з приводу скасування арешту по виконавчому провадженню ЄДРВП № 25132861 від 15.03.2011 року немає можливості, оскільки останнє відповідно до Акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 26.02.2015 року знищено. Тобто якби виконавче провадження було на виконанні вони б арешт скасували, оскільки він був неправомірно накладений.

В нього дійсно була заборгованість перед ПАТ КБ «Приват Банк», проте він борг погасив (довідка від 18.02.2016 року), претензій банк до нього не має. Про те, що банк звертався до відділу держаної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції йому не відомо, і його банк не доводив до відома.

За наведених обставин, заявник ОСОБА_1 звернувся з даною скаргою до суду та просить поновити строк для оскарження постанови, визнати незаконним та скасувати арешт накладений 16.03.2011 року відділом держаної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції року по виконавчому провадженню № 25132861.

Представник скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просить розгляд скарги провести у його відсутність, скаргу підтримує та просить її задовольнити.

Заінтересована особа представник Вінницького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав через канцелярію суду заяву, в якій просить розгляд скарги провести у відсутність представника відділу, щодо вирішення скарги покладається на розсуд суду. Також зазначив, що виконавче провадження №25132861 в межах якого накладався арешт, завершене 29.02.2012 року згідно п. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та знищене відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5, тому надати копії матеріалів не представляється можливим.

Заінтересована особа - представник ПАТ КБ «Приват Банк» в судове засідання не зявився, будучи судом належним чином та в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-1905/10, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що з 15.03.2011 року по 29.02.2012 року у Вінницькому РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області перебувало виконавче провадження ЄДРВП №25132861 від 15.03.2011 року з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-1905-10, виданого 12.03.2011 року Вінницьким районним судом Вінницької області на користь ПАТ КБ «Приват Банк» коштів в сумі 110456,00 грн., про що свідчить відповідь в.о. начальника Вінницького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3 від 15.02.2017 року №877/02-25/03 (а.с.75).

Також, з вказаної відповіді вбачається, що 15.03.2011 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (з накладенням арешту на майно боржника). 29.02.2012 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно матеріалів ЄДРВП в мотивувальній частині постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві державним виконавцем зазначено що: «15.02.2012 року стягувачу було надіслано лист про необхідність проведення авансування для подальшого належного виконання рішення суду, з попередженням про повернення виконавчого документа, в разі відмови чи не надання відповіді та надано термін 15 днів для узгодження. Станом на 29.02.2012 року до відділу відповіді стягувача не надходила». Надати більш детальну інформацію та виконати вимоги поданої заяви з приводу скасування арешту по виконавчому провадженню ЄДРВП № 25132861 від 15.03.2011 року немає можливості, оскільки останнє відповідно до Акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 26.02.2015 року знищено (а.с.75).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, сформованої 06.02.2017 року, на все майно ОСОБА_1 накладено арешт згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, 25132861 від 15.03.2011 року, винесеної відділом ДВС Вінницького РУЮ (а.с.73).

Як вбачається із копії довідки ПАТ КБ «Приват Банк» від 18.02.2016 року № 9744182/4991829, ОСОБА_1 станом на 18.02.2016 року не має заборгованості перед ПАТ КБ «Приват Банк» (а.с.76).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року № 606-XIV), державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим законом (ст.11 Закону).

Відповідно до ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року № 606-XIV), виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Як визначено у ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року № 606-XIV) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року № 606-XIV) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушенні права чи свободи.

З огляду на викладене, враховуючи те, що виконавче провадження №25132861 в межах якого накладався арешт завершено і знищено, отримати усі копії матеріалів виконавчого провадження не представляється можливим, а також те, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року № 606-XIV) не була винесена, ОСОБА_1 не має заборгованості перед ПАТ КБ «Приват Банк», суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

За відсутності доказів щодо понесених судових витрат заявником, дане питання відповідно до ст. 388 ЦПК судом не вирішується.

Згідно з ч.2 ст. 384 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 пропустив строк для подання скарги з поважних причин, суд дійшов висновку, що його слід поновити.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. ст. 6, 11, 20, 25, 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року № 606-XIV), ст.ст. 386-388 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк для оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.03.2011 року по виконавчому провадженню № 25132861.

Визнати незаконним та скасувати арешт накладений постановою про відкриття виконавчого провадження від 15.03.2011 року, винесеною відділом ДВС Вінницького РУЮ по виконавчому провадженню № 25132861.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через суд 1-ої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-ти денний строк з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя: