ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3347/17
провадження № 2/753/3495/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Комаревцевої Л.В.

за участю секретаря - Драгой В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 2» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В :

Позивач у листопаді 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач, яка є власником квартири АДРЕСА_1 отримує житлово-комунальні послуги, при цьому не виконує зобов'язання по їх оплаті, чим спричинила позивачу, який є балансоутримувачем даного будинку, матеріальні збитки у вигляді неотримання у повному обсязі плати, загальна сума заборгованості якої станом на жовтень 2015 року становить 12 311 грн. 21 коп.

За вказаною позовною заявою Дарницьким районним судом м.Києва 16.01.2017 року було постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Разом з тим, за заявою відповідача ОСОБА_2 про скасування заочного рішення, ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 16.02.2017 року вказане заочне рішення було скасовано, а справу призначено до розгляду у загальному порядку.

Після призначення справи до розгляду у загальному порядку представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, крім того, подав до суду додаткові письмові пояснення.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позову, крім того, подали до суду письмові заперечення на позов.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини.

За змістом ч.4-5, ст.11 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо у новозбудованому будинку власники квартир, приміщень протягом двох місяців після підписання акта державної приймальної комісії не створюють об'єднання і не приймають на баланс основні фонди, сільська, селищна, міська рада може своїм рішенням призначити балансоутримувача. Призначений балансоутримувач здійснює свої повноваження по забезпеченню управління будинком до прийняття будинку на баланс об'єднанням. Витрати на здійснення цих функцій управління розподіляються між власниками пропорційно площі приміщень, що перебувають у їх власності.

Як встановлено у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Оскільки майно відповідача знаходиться у багатоповерховому будинку, порядку його утримання регламентується, зокрема, Законом України " Про житлово-комунальні послуги від 24.06.2004 року № 1875-IV.

Згідно з приписами ч.1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права, обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За п.1 ч. 2, ч. 3 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші право чини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.162 Житлового кодексу Української РСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 3 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово- комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно ст. 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", - договір про надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Згідно з Наказом Держжитлокомунгоспу України «Про затвердження Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді» від 25.04.2005 № 60, відповідно до цього Порядку органами місцевого самоврядування, власниками житлових будинків визначаються виконавці таких житлово-комунальних послуг: з управління будинком, спорудою або групою будинків; з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій;

п. 3.1. Виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій може бути виконавець послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків чи інший суб'єкт господарювання, з яким дійшли домовленості про надання таких послуг, та який відповідає вимогам пункту 1.3 Порядку.

п. 3.3. З виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій укладається договір на надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій згідно з вимогами статей 21, 25, 26, 28, 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ( 1875-15 )

Таким чином, виконавеиь житлово-комунальних послуг зобов'язаний укласти із споживачем договір «Пуо надання послуг з утримання будинків і споууд та прибудинковихтериторій», згідно з типовим договором, затвердженим Постановою КМУ №529 від 20 травня 2009 року «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утриманнябудинків і споруд та прибудинкових територій».

Відповідного договору між відповідачем та позивачем не укладено. Належних та передбачених законодавством дій з боку позивача, спрямованих на укладення такого договору не відбулося. Відповідач не отримував пропозиції укласти договір, який відповідає типовому, як того вимагає ст. 638 ЦК України та п.З ч.2 ст.21 Закону України «Прожитлово-комунальні послуги».

Крім того, в матеріалах справи відсутній документ, який би підтверджував статус позивача в якості балансоутримувача, чи виконавця послуги утримання житлового будинку та прибудинкової території за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 9, а відтак, відсутні будь-які законні підстави для висування позивачем претензії та задоволення судом поданого позову. До того ж, відсутній перелік майна (акт прийому-передачі на баланс від власника) ж/б по вул. Ревуцького, 9 в м. Києві, яке, нібито, перебуває на балансі/в експлуатації у позивача.

Відповідно із ст. 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яка передбачає, що, в разі спільної власності кількох співвласників, рішення щодо утримання на балансі та/або управління майном приймається відповідно до закону.

Частина 2 ст. 382 ЦК України встановлює, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Це означає, що багатоквартирний будинок та прибудинкова територія належать власникам квартир та нежитлових приміщень у цьому будинку.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач зобов'язаний утримувати на балансі майно, визначене договором з власником (співвласниками).

Співвласники будинку №9 по вул. Ревуцького в м.Києві не визначали ТОВ «Рада-2» виконавием житлово-комунальних послуг і не приймали рішення про передачу житлового комплексу на баланс ній організації, доказів зворотнього суду не надано, тому ТОВ «Рада-2» не має права виконавця послуг ні балансоутримувача, а тому не має права виставляти рахунки за житлово-комунальні послуги по вул. Ревуцького, 9 в м. Києві.

Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

В силу ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» питання встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги належить до повноважень органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 14 того ж Закону ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Згідно положень ст. 21 цього ж Закону, виконавець має право, зокрема, розробляти і подавати на затвердження розрахунки щодо рівня цін/тарифів на житлово-комунальні послуги в порядку встановленому законодавством; пропонувати при укладенні договору ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги та інше.

При цьому, порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг визначає КМ України а Виконавці та виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Пунктом 2 Порядку Формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд таприбудинкових територій, затвердженого постановою КМ України від 1.06.2011 року№869, визначено, що тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій розрахована на основі економічно обґрунтованих планових витрат з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість. З власниками (наймачами) квартир укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід'ємною частиною договору про надання послуг.

Відповідно до п.2.1. Порядку доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуваннямїї необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 30.07.2012 року №390, зареєстрованого в МінюстіУкраїни 16.08.2012 року за №1380/21692 суб'єкти господарювання здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

В матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги, на підставі якого позивач звернувся з вимогою про стягнення заборгованості з відповідача, за нібито, надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, та опалення.

До позовної заяви позивачем надано складові тарифу на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, розрахованих, згідно з Постановою КМУ від 19.06.2015р. №591 для будинку за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 9, проте Розпорядженням КМДА (як цього вимагає законодавство) такий тариф у розмірі 4,42 грн. за 1 кв.м. не встановлювався.

Єдиний тариф, який встановлювався КМДА для будинку за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 9 це тариф 4,97 грн./кв.м. з ПДВ та прибутком, затверджений органом місцевого самоврядування лише з 19.06.2015р. розпорядженням КМДА №591 від 19.06.2015р.

Крім того, в матеріалах справи відсутні копії договорів з постачальниками послуг, які б підтверджували факт надання позивачем кожної складової послуги на утримання будинку та прибудинкової території та опалення послуг безпосередньо в житловому будинку по вул. Ревуцького, 9 в м. Києві. Відсутні договори та щомісячні акти виконаних робіт, укладені між постачальниками житлово-комунальних послуг та Позивачем.

В той час, послуги централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачу надавалися на підставі договору №450413/017 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.07.2014 року, укладеного між ТОВ «Євро-Реконструкція» та ОСОБА_2 (а.с. 63-66).

Разом з тим, з огляду на заяву відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Згідно з приписами ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою 22.11.2016 року, просив стягнути заборгованість з відповідача починаючи з 27.05.2011 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності. Представник позивача не просив суд поновити цей строк, тому у зв'язку з заявою відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про про сплив позовної давності для звернення ТОВ «Рада 2» до суду з позовними вимогами за період з 27.05.2011 року по 22.11.2013 року.

Крім того, за період з 22.11.2013 року по 22.11.2016 року у відповідача заборгованість про сплату житлово-комунальних посліг відсутня, що вбачається з наданих відповідачем квитанцій про сплату за вказаний період.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні вимог позивача про стягнення вказаної заборгованості, тому і не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 7760,33 грн. інфляційної складової боргу за вказаний період та 1212,79 грн. 3% річних від заборгованої суми.

Згідно ст.88 ЦПК України поскільки суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі, тому і не підлягає стягненню 1378,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.10, 11; 60, 79, 88, 213-215 ЦПК України, на підставі ст.67 Конституції України, ст.162 ЖК України, ч.2 ст.625 ЦК України, п.5, ч.3, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.2 «Порядку передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс», затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року №1521, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 2» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ Л.В. КОМАРЕВЦЕВА