Справа № 477/2217/16-ц
Провадження № 2/477/196/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судових зсідань ОСОБА_1,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Калинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті громадянки ОСОБА_3, померлої 17 квітня 2012 року, право власності на земельну ділянку, площею 4,17 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Калинівскої сільської ради Жовтневого району Миколаївської області.

В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті ОСОБА_3 залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке він не взмозі оформити в нотаріальному порядку, через пропуск строку для прийняття спадщини та в звязку з пошкодженням державного акту на землю.

Посилаючись на те, що він пропустив строк для прийняття спадщини через свою необізнаність та в зв'язку з пошкодженням правовстановлюючого документу, тому просив в судовому порядку визнати за ним права власності на дане спадкове майно.

В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від позивача на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без його участі, а позов задовольнити. Від представника відповідача до суду надійшла заяви про визнання позову та прохання розглянути справу без їх участі.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

17 квітня 2012 року в с. Калинівка Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області померла громадянка ОСОБА_3 і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку, площею 4,17 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка їй належала відповідно до державного акту серії ІІІ-МК № 002228, виданого Калинівською сільською радою Жовтневого район Миколаївської області 20 травня 2002 року.

За свого життя нею був складений заповіт, посвідчений 12 квітня 2005 року секретарем виконавчого комітету Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області.

Відповідно до заповіту ОСОБА_3 заповіла на випадок своєї смерті належне її на праві власності майно у виді зазначеної земельної ділянки громадянину ОСОБА_2.

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_4 кодексу України вирізняють два види спадкування: за законом та за заповітом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1233-1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до довідки сільської ради на час смерті спадкодавиці ОСОБА_3 з нею ніхто не проживав.

Таким чином позивач ОСОБА_2 як спадкоємець за заповітом повинен був на протязі шести місяців прийняти спадщину після її смерті шляхом подачі заяви до нотаріальної контори, однак не вчинив цього, оскільки не знав чіткого порядку дій по прийняттю спадщини, а також в звязку з пошкодженням правовстановлюючого документу державного акту та наявністю в ньому незастережених виправлень.

Виходячи з цього суд вважає, що строк він пропусти з поважних причин, але поновлення строку, як то передбачено положеннями ч. 3 ст. 1272 ЦК України, не виправить ситуацію і не дасть йому можливість оформити спадщину в нотаріальному порядку, оскільки в державному акті є виправлення і він пошкоджений, тому не зможе бути прийнятий нотаріусом для нотаріального оформлення спадщини.

За пунктами 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, оформлених належним чином, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що у нього відсутня можливість отримати правовстановлюючий документ у позасудовому порядку.

Належність померлій земельної ділянки підтверджується оригіналом та копією самого державного акту, зазначеного вище, а також витягом з нормативної грошової оцінки землі.

Це свідчать про те, що ОСОБА_3 за свого життя на праві приватної власності мала у власності земельну ділянку.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення.

Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка належала ОСОБА_3 і дане майно після її смерті входить до складу спадщини і в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачу в справі як спадкоємцю за заповітом.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітом.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 130, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 до Калинівської сільської ради Вітовської (раніше Жовтневого) району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті громадянки ОСОБА_3, померлої 17 квітня 2012 року, на земельну ділянку, площею 4,17 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Калинівської сільської ради Вітовського (раніше-Жовтневого) району Миколаївської області, яка їй належала відповідно до державного акту серії ІІІ-МК

№ 02228, виданого Калинівською сільською радою Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області 20 травня 2002 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Р.В. Козаченко