Справа № 204/1232/17-ц
Провадження №2/204/820/17
УХВАЛА

іменем України

10 березня 2017 року м. Дніпро

Суддя Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська Книш А.В., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з рухомого, нерухомого майна та зняття заборони на його відчуження, -

ВСТАНОВИВ:

До Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з рухомого, нерухомого майна та зняття заборони на його відчуження.

Зазначену позовну заяву ухвалою суду від 03 березня 2017 року було залишено без руху, як таку, що подана без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, а саме:

- не конкретизований зміст позовних вимог, а саме не зазначено з якого саме рухомого і нерухомого майна позивачі просять зняти арешт та заборону на його відчуження, не зазначено місцезнаходження такого рухомого і нерухомого майна та його вартість;

- не зазначено ціну позову, що в свою чергу також впливає на неможливість перевірки правильності сплати судового збору позивачами;

- не зазначені підстави звернення до суду з позовною заявою до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з рухомого, нерухомого майна та зняття заборони на його відчуження, а не зі скаргою в порядку передбаченому розділом VII Цивільного процесуального кодексу України.

07 березня 2017 року на виконання ухвали суду від 03 березня 2017 року позивачами було подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої залишилися не конкретизованими підстави звернення до суду з позовною заявою до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з рухомого, нерухомого майна та зняття заборони на його відчуження, а не зі скаргою в порядку передбаченому розділом VII Цивільного процесуального кодексу України. Згідно уточненої позовної заяви вбачається, що позивачі зі скаргою на дії державного виконавця на підставі розділу VII ЦПК України не можуть звернутися, так як вважають, що на підставі ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року тільки після винесення судового рішення про зняття арешту та заборон державний виконавець може зняти арешт і заборону з майна. Крім цього, позивачі посилаються на п.6 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову є підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; 3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 накладено постановою державного виконавця Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції від 06 квітня 2015 року у виконавчому провадженні №47128275, та арешт на все майно, що належить ОСОБА_2, накладено постановою державного виконавця Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції від 06 квітня 2015 року у виконавчому провадженні №47128372. 24 травня 2016 року державним виконавцем Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції на підставі п.7 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні №47128275 та 21 жовтня 2015 року на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» - у виконавчому провадженні №47128372. Арешт з майна позивачів знято не було.

Судом враховуються розяснення викладені в п.п.2,3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року, де зазначено, в яких випадках до суду може бути предявлено позов та який повинен бути склад осіб, які беруть участь у справі, а саме позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути предявлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установи4лу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року

№ 2677-VI) (далі Закон про виконавче провадження). У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. У випадку безоплатної передачі майна юридичній особі ця особа також є відповідачем у справі. У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор. Позови про зняття арешту з майна можуть бути предявлені, зокрема, коли накладено арешт на майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

Також судом враховуються розяснення викладені в п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року, а саме, у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. У разі пред'явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, позивачами не було конкретизовано зміст позовних вимог, а саме не зазначено з якого саме рухомого і нерухомого майна позивачі просять зняти арешт та заборону на його відчуження, не зазначено місцезнаходження такого рухомого і нерухомого майна. В уточненій позовній заяві позивачі зазначають, що постановами державного виконавця від 06 квітня 2015 року накладено арешт на все майно боржників ОСОБА_1, ОСОБА_2, та оголошено заборону на його відчуження, а тому вважають, що неможливо конкретизувати майно, на яке накладено арешт і заборона. Однак, не зазначення такого майна в позові унеможливлює порядок визначення підсудності справи, оскільки відповідно до ч.2 ст.114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.А скарга сторони виконавчого провадження відповідно до ст. 383 ЦПК України, у свою чергу, згідно ч.2 ст. 384 ЦПК України подається до суду, який видав виконавчий документ. Аналогічні розяснення також викладені в п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року, де зазначено, що відповідно до частини другої статті 114 ЦПК позови про зняття арешту з нерухомого майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). Якщо майно розташоване або знаходиться у різних районах міста чи в різних містах, то позов пред'являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини майна, вартість якої перевищує вартість тих, що знаходяться в інших районах чи місцевостях. У разі недотримання правил підсудності заява повертається судом позивачеві, про що постановляється ухвала. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до належного суду (пункт 4 частини третьої, частина п'ята статті 121 ЦПК). Якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду (розгляду справи по суті - стаття 173 ЦПК) виявиться, що заяву було прийнято з порушенням правил виключної підсудності, суд передає справу на розгляд належному суду незалежно від волевиявлення сторін (пункт 2 частини першої статті 116 ЦПК).

Керуючись п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з рухомого, нерухомого майна та зняття заборони на його відчуження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії ухвали. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.В. Книш