Справа №487/6151/16-ц 13.03.2017 13.03.2017 13.03.2017
Справа №487/6151/16-ц Головуючий першої інстанції Щербина С.В.
Провадження №22-ц/784/734/17 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
УХВАЛА

Іменем України

13 березня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: позивача - ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 лютого 2017 року, постановлену у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, шляхом скасування рішень державних виконавців,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 в порядку позовного провадження звернувся до суду із вищевказаним позовом до Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Заводський ВДВС) та згодом, уточнивши свої вимоги, остаточно просив усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні майном, яке належить йому на праві власності, шляхом:

- скасування постанови головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Чигирик І.Г. від 18 липня 2013 року про арешт належного йому майна та оголошення заборони на його відчуження;

- скасування постанови державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Чигирик І.Г. від 01 серпня 2013 року про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 32 144 грн.;

- скасування постанови державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Ворошилової А.В. від 11 лютого 2015 року в частині виділення в окреме провадження постанови про стягнення з нього виконавчого збору;

- скасування постанови державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Ворошилової А.В. від 12 лютого 2015 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 32 144 грн., закривши виконавче провадження про стягнення з нього виконавчого збору в сумі 32 144 грн.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 05 грудня 2016 року відкрито провадження у справі за даним позовом (а.с.24).

Наступною ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 лютого 2017 року провадження у справі закрито з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального законодавства, просить скасувати ухвалу, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія судів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, що спір виник щодо рішень державних виконавців відносно стягнення виконавчого збору та накладення арешту на майно боржника, який підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Колегія судді не погоджується з таким висновком районного суду, з огляду на наступне.

За правилами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Крім того, виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі прав стягувачів, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період із надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно із ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи слідує, що під час проведення виконавчих дій при примусовому виконанні виконавчого листа за №2/1412/4541/2012, виданого 24 січня 2013 року Заводським районним судом міста Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 суми боргу за договором позики від 10 липня 2005 року в розмірі 100 000 грн., трьох процентів річних від простроченої суми боргу в сумі 3 180 грн. 82 коп., постановою головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Чигирик І.Г. від 18 липня 2013 року накладеного арешт на все майно боржника ОСОБА_3 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (ВП №38253930).

Також, під час проведення виконавчих дій при примусовому виконанні виконавчого листа за №2/487/1263/2013, виданого 04 липня 2013 року Заводським районним судом міста Миколаєва на виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі за позовом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 суми заборгованості за розпискою від 20 вересня 2010 року у загальному розмірі 321 440 грн., постановлено стягнути з ОСОБА_3 виконавчий збір у розмірі 32 144 грн. (ВП №39004794).

Постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Ворошиловою А.В. від 11 лютого 2015 року виконавчий лист №2/487/1263/2013, виданий 04 липня 2013 року Заводським районним судом міста Миколаєва повернуто стягувачу, та виділено в окреме провадження постанову про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору (ВП №39004794).

Наступною постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Ворошилової А.В. від 12 лютого 2015 року відкрито провадження з виконання постанови №39004794 від 01 серпня 2013 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_3 в розмірі 32 144 грн. (ВП №46497002).

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Частиною першою ст.181 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Інший порядок судового оскарження, у тому числі, коло учасників цього оскарження, визначено розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України і ст.1212 ГПК України.

Відповідно до ч.4 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

За приписами ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (ч.2 ст.384 ЦПК України).

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими ст.386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (ч. 1 ст. 387 ЦПК України).

Отже, якщо законом установлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі №6-2187цс15, в постанові від 16 березня 2016 року в справі №6-30цс16, які згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, зі змісту якого убачається, що фактично останній оскаржує рішення державних виконавців, які були прийняті в рамках виконавчих проваджень, відкритих на підставі виконавчих листів, виданих Заводським районним судом міста Миколаєва на виконання судових рішень, ухвалених у цивільних справах.

Враховуючи викладене, районний суд вищенаведені норми законодавства не врахував, не визначив характер спору, що виник між сторонами, а саме, в якому порядку він повинен розглядатися судом, не визначив предмет та підстави заявлених вимог та передчасно постановив у справі ухвалу про закриття провадження у справі.

Втім, на підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки справи щодо оскарження постанов державного виконавця про накладення арешту, стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання судових рішень у цивільних справах, належать до компетенції адміністративних судів, є помилковим.

За такого, закриваючи провадження у справі в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,312,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 лютого 2017 року, постановлену за позовом ОСОБА_3 до Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, шляхом скасування рішень державних виконавців - скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

Н.В. Самчишина