АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 661/2028/16-ц Головуючий в І інстанції: Матвєєва Н.В.
Номер провадження: №22-ц/791/108/17 Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Кутурланової О.В.,

ОСОБА_1

секретар Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив стягнути на свою користь з ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 606 000,00грн. та 6060,00 грн. судових витрат.

Свої позовні вимоги, позивач обґрунтував тим, що 28 березня 2012 року між ним (тобто позивачем) та відповідачкою ОСОБА_3 виникла домовленість про те, що він надає останній попередню оплату у розмірі 606000,00грн., а вона зобовязується продати йому протягом трьох місяців з моменту отримання попередньої оплати належні їй нежитлові будівлі, що розташовані в с.Степне Нижньосірогозького району Херсонської області по вул.Перемоги,3. Вони домовились про ціну продажу в 800000грн. На підтвердження передачі грошей відповідачка надала розписку, в якій зазначено, що вона отримала від нього попередню оплату в розмірі 606000грн., а також 03.04.2012 року між ним та відповідачкою було додатково оформлено акт передачі вказаної суми нотаріально посвідченою заявою про отримання грошей від 03.04.2012 року. 21.06.2012 року він направив ОСОБА_3 лист про те, що строк на укладення договору купівлі-продажу нежитлових будівель вартістю 800000грн. спливає, відповідачка свої зобовязання не виконала, належні їй житлові будівлі не продала, попередню оплату в розмірі 606000грн. не повернула, тому повинна повернути їх йому, вказані гроші набуті без відповідної правової підстави. Вказаний вище лист отримав колишній чоловік відповідачки - ОСОБА_5. Оскільки в розписці від 28.03.2013 року сторонами не зазначено дату повернення попередньої оплати в сумі 606000грн., то 05.08.2013 року ним в порядку ст.530 ЦК України, було направлено вимогу про повернення отриманих грошових коштів в сумі 606000грн.

Оскаржуваним рішенням від 01 листопада 2016 року позов був задоволений і з відповідачки на користь позивача були стягнуті безпідставно набуті грошові кошти в сумі 606000,00грн. та 6060,00грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить вказане рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповне зясування обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказав, що суд не досліджував момент передачі коштів, не врахував, що відповідачка не мала наміру продавати заставне майно ОСОБА_4, оскільки її колишній чоловік використовує ці нежитлові будівлі за сільськогосподарським призначенням. Угода, укладена з ОСОБА_4, була спрямована на отримання від останнього засобів захисту рослин (цибулі) на суму 606000,00грн. В якості забезпечення даної угоди ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 правовстановлюючі документи на вищезазначене нерухоме майно, яке належить їй на праві приватної власності, однак, така передача документів документально не відображена. Також, зазначив, що поза увагою суду залишилась та обставина, що сторони дійшли згоди про те, що відповідач поверне борг позивачу у вигляді майбутнього врожаю цибулі, який він збере у себе на полі. Після збору вказаного врожаю відповідачкою було передано позивачу врожай цибулі на зберігання у сховище для подальшої реалізації. Вартість вказаної продукції значно перевищувала суму, яку він взяв для захисту рослин, а тому позивач зобовязався повернути різницю, яку він отримає від реалізації товару за погодженою між ними ціною. Однак позивач реалізував товар за ціною, яка не відповідала інтересам відповідачки. Також вказав, що судом не враховано, що надана позивачем розписка не має під собою ніякого підґрунтя, не виражає волевиявлення сторін, вона була надрукована на компютері, а відповідачка лише підписала її та поставила свої прізвище, імя та по батькові. Вона не ознайомилась з ним, оскільки юридично не обізнана, даний документ був їй наданий на підпис.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на наступних підставах.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

Відповідно до розписки від 28.03.2012 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 606000,00грн. як попередню оплату за нежилі приміщення, загальна вартість яких складає 800000,00грн., які розташовані за адресою: Херсонська область Нижньосірогозький район с.Степне вул.Перемоги,3. Також зазначено, що відповідач зобовязується належним чином оформити договір купівлі-продажу не пізніше трьох місяців з моменту отримання попередньої оплати. Правовстановлюючі документи на нежитлові приміщення передані нею позивачу в якості гарантії виконання її зобовязань перед ним. ОСОБА_5 (чоловік ОСОБА_3) не заперечує проти продажу нею цього майна. Кошти передавалися в присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.14).

У заяві про отримання грошей, нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області 03.04.2012 року, відповідач підтверджує факт отримання 28.03.2012 року грошових коштів у сумі 606000,00грн. від ОСОБА_4 (а.с.3).

21.06.2012 року ОСОБА_4 направив листа на адресу ОСОБА_3, в якому просив повідомити про готовність документів для укладення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі та майбутню дату укладення вказаного договору (а.с.4).

Зазначений лист отримав 05.07.2012 року колишній чоловік відповідачки ОСОБА_3

05.08.2013 року позивач, пославшись на ст.530 ЦК України, направив відповідачці вимогу про повернення грошових коштів в сумі 606000,00грн. протягом 7 днів з моменту отримання вимоги (а.с.5).

Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.11.2009 року ОСОБА_3 є власницею нежитлових будівель загальною площею 1216,5кв.м., які розташовані за адресою: Херсонська область Нижньосірогозький район с.Степне вул.Перемоги,3 (а.с.7).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 11.12.1991 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.44).

У цій справі встановлено, що є рішення в іншій цивільній справі Новокаховського міського суду Херсонської області від 04 липня 2016 року, яке набрало законної сили 15.07.2016 року (у справі №661/1390/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики). Згідно вказаному рішенню позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики. Просив стягнути з відповідачки грошові кошти в сумі 606000 грн. та 3654 грн. судового збору. Вказаним рішенням у позові відмовлено у звязку з тим, що у даному випадку із заяви про отримання грошей, складеної 03.04.2012 року, вбачається лише те, що ОСОБА_3 28 березня 2012 року отримала від ОСОБА_4 606000грн., вона не містить в собі будь-яких зобовязань про їх повернення. Таким чином, заява про отримання грошей не є договором позики в розумінні вимог ст.1046 ЦК України, оскільки в ній не міститься зобов`язання боржника про повернення грошових коштів та не зазначається строк їх повернення (а.с.43).

Заперечуючи проти позову, відповідачка вказувала, що між її колишнім чоловіком ОСОБА_3 та позивачем існували господарсько-правові відносини, ОСОБА_3 купував у позивача добрива для вирощування цибулі, грошові кошти вона від позивача не отримувала, його раніше не знала, наміру підписувати розписку від 28.03.2012 року з відповідним змістом вона не мала, підписала з чоловіком чистий аркуш паперу, її чоловік ОСОБА_3 хотів взяти у позивача хімікати під заставу вказаного нежитлового приміщення. Представник відповідачки доповнив, що переговори вели позивач та колишній чоловік відповідачки, що нотаріально посвідчену заяву від 03.04.2012р, в якій вона визнає про отримання 28.03.2012р від ОСОБА_4 606000грн., відповідачка написала через юридичну неграмотність.

У договорі № ПВ 31/05-1III від 31 травня 2016 року вказано, що між ТОВ Науково-виробничою фірмою «Агросвіт» та ТОВ «Зоря Каховськогокраю» в особі ОСОБА_3 укладено договір на поставку товару на суму станом на 03.10.2016 року - 161654,29 грн., що підтверджує факт існування договірних відносин між юридичними особами, а не фізичними та юридичну обізнаність відповідачки (а.с.40).

Тому посилання сторони відповідача на існування між позивачем та її колишнім чоловіком господарсько-правових відносин не заслуговує на увагу, оскільки розрахунки за вказаними договорами здійснювалися іншим шляхом, а не шляхом надання розписок.

Суду надано рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2016р про стягнення з Фізичної особи-підприємця Особа 1 на користь ТОВ Науково-виробничою фірмою «Агросвіт» 372037,21грн. (а.с.45-47).

Вказане рішення взято з ЄДРСР, воно не ідентифікує окремі сторони, належним чином не завірено. Крім того, навіть за наявності належним чином завіреної копії рішення суду між ТОВ Науково-виробничою фірмою «Агросвіт» та ФОП ОСОБА_3, воно не може бути прийнято до уваги, оскільки до вказаного спору жодного відношення не має.

Суд повно, всебічно дослідив обставини справи та, давши належну оцінку зібраним доказам по справі, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що попередній договір між сторонами не укладений в нотаріальній формі, тобто його не можна вважати чинним і відповідно внесена позивачкою сума в 606000грн. не є завдатком, у звязку з чим вказана сума підлягає поверненню.

Разом з тим, пославшись на ст.1212 ЦК України як на підставу задоволення позову, суд першої інстанції не врахував в повній мірі дійсні фактичні обставини справи.

При апеляційному розгляді справи представник позивача зазначив, що сплачена 28.03.2012 року відповідачці його довірителем сума в розмірі 606000грн. є авансом., також вказав, що в цій справі жодних інших правовідносин, крім сплати авансу за придбання в майбутньому вказаних нежитлових будівель, між сторонами не існує, а посилання відповідачки на існування між позивачем та її колишнім чоловіком господарсько-правових відносин слід залишити поза увагою, оскільки до правовідносин, що є предметом цієї справи, жодного відношення не має.

Відповідно до ст.635 ЦК України: попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (ч.1); Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (ч.2); Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч.3); Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором (ч.4).

Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, законодавчі вимоги до форми попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна є такі ж самі як і до договору купівлі-продажу нерухомого майна, тобто попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна має бути посвідчений нотаріально, чого в даній справі сторонами здійснено не було.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

В силу ст.571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості (ч.1). Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором (ч.2). У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню (ч.3).

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем відповідачці грошова сума в розмірі 606000,00грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 року у справі № 6- 176цс12.

Враховуючи викладене, колегія суддів не зважає на посилання позивача в своєму позові на ст.1212 ЦК України як на підставу для задоволення позову, оскільки вирішальним в даному випадку є його обґрунтування позову, які в даному випадку зводяться до ст.570 ЦК України як на підставу для задоволення позову. Вказане підтвердив і при апеляційному розгляді справи представник позивача.

Оскільки суд першої інстанції, задовольняючи позов, не послався на ст.570 ЦК України, колегія суддів вважає, що мотивувальну частину рішення суду першої інстанції необхідно доповнити посиланням на вказану норму закону. Крім того, з урахуванням наведеного, із зазначеної частини судового рішення слід виключити посилання на ст.1212 ЦК України як на підставу задоволення позову.

При цьому з огляду на необхідність доповнення правового обґрунтування рішення суду першої інстанції, вказане згідно п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції, а отже для часткового задоволення апеляційної скарги.

В решті доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і є такі, що висновки суду не спростовують. Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги твердження відповідачки, що вона не мала наміру продавати ОСОБА_4 зазначені нежитлові будівлі через використання їх її колишнім чоловіком за сільськогосподарським призначенням, оскільки вони протирічать змісту розписки від 28.03.2012 року та листу позивача від 21.06.2012 року на адресу ОСОБА_3 Також, через відсутність доказів слід залишити поза увагою й посилання заявника на угоду, яку нібито укладено з позивачем для отримання від останнього засобів захисту рослин (цибулі) на суму 606000,00грн. та повернення боргу позивачу у вигляді врожаю цибулі. Крім того, поза увагою суду необхідно залишити й посилання на те, що розписка не відображає волевиявлення відповідачки, яка, являючись юридично не обізнаною, не ознайомилась з нею, а лише підписала. При цьому колегія суддів враховує відсутність доказів на підтвердження цього.

Керуючись ст.ст.303, 307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, ст.570 ЦК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 листопада 2016 року в частині задоволення позову про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів змінити, доповнивши його мотивувальну частину посиланням на ст.570 ЦК України та виключивши з його мотивувальної частини посилання на ст.1212 ЦК України як на підставу задоволення позову.

В решті це рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_8

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_9

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_1