Справа №: 398/4016/15-ц
провадження №: 2/398/53/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"09" березня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Крімченко С.А.,

при секретарі Куліковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним ,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом і просить визнати заповіт від імені її матері ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_2 недійсним. Мотивує тим , що 21 грудня 2014 року померла її рідна мати ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку № 96 по вул.. Червоного Козацтва в м.Олександрії Кіровоградської області. Про смерть матері їй повідомили по телефону .Вона відразу приїхала та побачила в будинку матері невідомих людей, серед яких була і відповідачка ОСОБА_2Остання повідомила їй, що ОСОБА_3 за життя , а саме 26.11.2014 року ( за 25 днів до своєї смерті) склала заповіт на її ім. »я на будинок № 96 по вул.. Червоного Козацтва в м.Олександрії Кіровоградської області та земельну ділянку за тією ж адресою. Вважає, що волевиявлення ОСОБА_3 не було вільним і не відповідало її волі, адже на момент укладення заповіту вона перебувала у стані, в якому не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними. В 2014 році її матері ОСОБА_4 виповнилося 88 років.Останній час стан її здоров»я істотно погіршився.Вона мала проблеми з судинами, у неї розвинувся склероз, почастішали випадки не сприйняття нею дійсних подій та правильної життєвої орієнтації.Матір вживала велику кількість медичних препаратів , неодноразово викликала швидку допомогу.Кожного тижня вона приїжджала до матері, допомагала продуктами та по господарству.Вона сама має поганий стан здоров»я, не має власного транспорту, неодноразово пропонувала матері переїхати до неї, але вона відмовлялася, пояснюючи це тим, що вона бажає дожити віку в своїй оселі.Також практично кожного тижня до її матері приїжджав її онук ОСОБА_5. Вважає, що відповідач скористалася станом ОСОБА_3 , так як остання ніколи не говорила їй про свій намір скласти заповіт.Відповідач не бажає добровільно вирішити спір і тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивач і її представник підтримали позов і просять його задоволити.

Відповідач і її представник позов не визнали.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін , їх представників, покази свідків, суд вважає за можливе відмовити в задоволенні позову.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 10 ЦПК України). Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України).

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 96 по вул.. Червоного Козацтва в м.Олександрії Кіровоградської області належав на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.1963 року( а.с. 147-149).

21.12.2014 року ОСОБА_3 Матвієвна померла , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОЛ № 198932 ( а.с. 35).

Після відкриття спадщини з заявами про прийняття спадщини в Олександрійську міську державну нотаріальну контору звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією спадкової справи ( а.с. 33-55).

Встановлено, що 26.11.2014 року ОСОБА_3 був складений заповіт , згідно якого вона заповіла належний їй житловий будинок № 96 по вул.. Червоного Козацтва в м.Олександрії Кіровоградської області та земельну ділянку за цією ж адресою ОСОБА_2. В даному заповіті заповідачем записано "Заповіт мною прочитано, мною підписаний , відповідає моїм намірам".Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 1537. Крім того, в заповіті зазначено, що в зв»язку з похилим віком заповідача, на її прохання цей заповіт складено та посвідчено за місцем її проживання : ІНФОРМАЦІЯ_1.

Пред'являючи даний позов, ОСОБА_1, донька померлої ОСОБА_3 посилалася на недійсність заповіту із підстав, передбачених ст. 225 та ст.1257 ЦК України.

Згідно ст.. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

За ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Частиною 6 ст. 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу, яка передбачає, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

В судовому засіданні сторони не заявляли клопотання про призначення та проведення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Представником позивача та позивачем в судовому засіданні двічі заявлялися клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи для вирішення питання чи спадкодавець ОСОБА_3 підписувала заповіт чи інша особа.Ухвалами суду від 8.07.2016 року та 28.10.2016 року призначалися такі експертизи. Але двічі ухвали поверталися без виконання, так як позивачкою не були перераховані кошти за проведення даних експертиз.В судовому засіданні 09.03.2017 року позивачка підтвердила, що не вважала за потрібне оплачувати вартість експертиз.

Крім того, представником позивача в судовому засіданні зазначалося, що даний заповіт не можна вважати дійсним, так як особа спадкодавця встановлювалася на підставі недійсного паспорту останньої, так як в паспорті відсутній підпис спадкодавця ОСОБА_3 ( а.с. 145)

Згідно відповіді начальника Олександрійського МВ УДМС України в Кіровоградській області № 12/1120 від 02.06.2016 року зазначено, що дійсно 15.05.2002 року був виданий паспорт громадянина України ЕА 937470 на ім.»я ОСОБА_3.( а.с. 193).

Згідно п.8 постанови Верховної ОСОБА_7 України « Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтво про народження « № 2503-12 зазначено вичерпний перелік підстав недійсності паспорта, а саме зазначено, що паспорт , в якому не вклеєно фотокарток при досягненні його власником 25 і 45-річного віку, вважається недійсним. Тому відсутність підпису в паспорті не тягне за собою його недійсності.

Крім цього, в постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року по справі № 6-73 цс11 зазначено, що відсутність у заповідача паспорта громадянина України не може бути підставою для визнання заповіту недійсним, оскільки в даному випадку відповідно до статті 43 Закону України «Про нотаріат» та пункту 10 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначальним для нотаріуса було саме встановлення особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії.

В судовому засіданні приватний нотаріус ОСОБА_6 пояснила, що 26.11.2014 року її викликали по місцю проживання спадкодавця ОСОБА_3 Вона виїхала і впевнилася в дієздатності даної особи.Вона спілкувалася наодинці з ОСОБА_3 Остання пояснювала, що за нею догляд здійснюють сусіди і вона виявила намір укласти заповіт і доручення на сусідку ОСОБА_2 Вона перевірила , що спадкодавець може самостійно підписати заповіт, встановила особу на підставі паспорту. Потім вона повернулася в офіс і склала проект заповіту і знову прихала до ОСОБА_3Остання була охайна, лежала на ліжку, у неї була чиста постільна білизна, в хаті було прибрано. В розмові вона повідомила що у неї є донька. При спілкуванні з ОСОБА_3 було видно , що остання добре розуміє значення своїх дій , була адекватна, думки висловлювала чітко. Вона побачила довіру з боку ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Вона допомогла ОСОБА_3 сісти на ліжку, так як остання не вставала з ліжка. Спадкодавець ОСОБА_3 одягла окуляри і самостійно прочитала заповіт і підписала його.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що вона провідувала матір 2 рази в місяць, мала намір забрати матір до себе.Але мати відмовлялася , почувала себе нормально.З сусідами вона, позивачка, не спілкувалася.Сусіди викрали у матері документи на хату, про смерть матері відразу не повідомили. До матері приходили представники територіального центру і обслуговували її. Похованням матері займалася ОСОБА_2Зазначила, що у матері був складний характер і змусити її щось зробити проти її волі було неможливо.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вона проживала по сусідству з ОСОБА_3 Донька та онук останньої приїжджали до неї рідко. Пенсії бабусі не вистачало і вона брала кошти в борг у сусідів.В будинку було пічне опалення , води не було. ЇЇ чоловік рубав дрова, вони заносили воду в хату, заносили вугілля, топили в хаті.Так як вона працює неповний робочий день, то мала можливість допомагати бабусі.Остання їй довіряла. Перед 8 березня 2014 року бабусю побили і вона потребувала сторонньої допомоги, боялася сама залишатися в хаті. Бабуся запропонувала їй доглядати за нею та вирішила скласти на неї заповіт, але просила не повідомляти про це її доньку. 3.10.2014 року до бабусі приїжджала її донька з двома людьми , щоб скласти договір довічного утримання, але бабуся не погодилася .Тому дочка зазначила, що не буде її доглядати. Останні 6 місяців до смерті бабусі було важко самій пересуватися і тому вона її доглядала. Психічний стан у ОСОБА_3 був нормальний .Нотаріуса вона викликала за адресою проживання ОСОБА_3 за проханням останньої. Бабуся сама прочитала складений заповіт і підписала його, вона добре розуміла значення своїх дій.Останній час перед смертю ОСОБА_3 вона весь час була біля останньої, заморилася дуже.Коли приїхав онук ОСОБА_5, то вона повідомила йому про смерть ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він являвся онуком померлої ОСОБА_3 Заїжджав до бабусі 1 раз в 2 тижні.Про смерть бабусі дізнався випадково від сусідів Хрієнко.Останні організували її поховання.Донька ОСОБА_3 пропонувала матері переїхати до неї проживати, але вона категорично відмовлялася.Бачив сусідку, відповідача по справі, у бабусі. Про заповіт розмову не вели.Після того, як побили бабусю, то вона себе погано почувала, останнім часом погано пересувалася .Казала, що все доньці дістанеться. Він запитував у відповідачки де знаходяться документи на будинок ОСОБА_3, але відповідачка повідомила йому про складений заповіт на її ім`я та про те, що документи на спадковий будинок знаходяться у неї, лише після смерті бабусі.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що знає ОСОБА_3 з 2005 року, проживав з нею на одній вулиціДо останніх днів остання пересувалася самостійно, їй допомогали сусіди, працівники соціальних служб , а безпосередньо бабусею опікувалася сім»я Хрієнко.Коли бабусю пограбували та побили 05.03.2014 року , то він викликав міліцію.Чув, як онук померлої ОСОБА_5 погрожував відповідачці ОСОБА_2, звинувачуючи останню в причетності до нанесення тілесних ушкоджень бабусі.Доньку бабусі бачив лише один раз на похованні бабусі.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що знала померлу ОСОБА_3 60 років, вони часто спілкувалися.Родичів померлої знає, бачила їх після того як побили ОСОБА_3 та на похованні останньої. ОСОБА_3 проживала в поганих умовах, будинок був без зручностей.Остання розповідала їй, що за нею доглядає ОСОБА_2 Вона і сама неодноразово бачила ОСОБА_2 у ОСОБА_3 Остання довіряла відповідачці.Після побиття ОСОБА_3 погано пересувалася, потребувала сторонньої допомоги, але добре все усвідомлювала. Казала, що хто за нею буде доглядати, то на того вона і перепише будинок. Останній місяць перед смертю ОСОБА_3 погано себе почувала, казала, що ОСОБА_2 їй допомагає, на деякий час забирала її до себе проживати.Про родичів ОСОБА_3 не хотіла говорити.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона являється дільничим лікарем-терапевтом на протязі 25 років на території, де проживала ОСОБА_3 Приблизно 2-3 рази в рік остання викликала її до себе. Вона призначала лікування. У ОСОБА_3 було хворе серце, підвищений тиск. Незадовго до смерті останньої вона була на виклику у ОСОБА_3 з приводу серцевої недостатності, віддишки, набряків. ОСОБА_3М була лежачою хворою приблизно з листопада , потребувала стороннього догляду.За нею доглядала сусідка ОСОБА_2 Останню вона часто бачила в будинку. ОСОБА_3 була доглянута, психічно здорова, адекватна, все нормально розуміла. Про родичів ОСОБА_3 не бажала розповідати .

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила , що вона працює в територіальному центрі соціального обслуговування і відповідно як соціальний працівник обслуговувала ОСОБА_3 з 2009 року по 2012 рік.Обслуговували ОСОБА_3 3 рази в неділю по 1 год. 15 хв. Але остання за станом здоров»я потребувала більшої допомоги, ніж вони могли надати. Вони прибирали в будинку, садили город, воду заносили.Будинок був без зручностей.За бабусею доглядала ОСОБА_2 Психічний стан у ОСОБА_3 був нормальний, вона все добре розуміла. Говорила їм, що хто її буде доглядати, тому все її майно і дістанеться.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила , що вона працює в територіальному центрі соціального обслуговування і відповідно як соціальний працівник обслуговувала ОСОБА_3 з листопада 2012 року.Вона прибирала в будинку, купувала продукти харчування.Разом з ОСОБА_2 заносили вугілля в двір, копали город.Остання готувала їжу, доглядала за ОСОБА_3М , яка потребувала сторонньої допомоги.З жовтня 2014 року остання не вставала з ліжка. Дочка відмовлялася доглядати за матір»ю , посилаючись на свій похилий вік. ОСОБА_3 мала нормальний психічний стан, добре усвідомлювала свої дії , не мала будь-яких психічних розладів.

Пояснення свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтверджуються відповідями директора територіального центру ОСОБА_12Є.( а.с. 108, 112)

Згідно відповіді з Олександрійської станції екстреної ( швидкої) медичної допомоги №459 від 7.12.2015 року зазначено, що в первинной медичной документації зафіксовано 2 виїзда бригади екстреної ( швидкої) медичної допомоги 06.03.2014 року та 21.12.2014 року до ОСОБА_3 за адресою: вул..Червоного Козацтва , буд. 96 ( а.с. 85) .

Згідно відповіді з КЗ « Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Олександрії» №829 від 2.12.2015 року зазначено, що громадянка ОСОБА_3 знаходилася на диспансерному обліку в КЗ « ЦПМСД м.Олександрії».За період з 01.01.2013 року по 21.12.2014 року згідно даних амбулаторної карти № 0352/27 ОСОБА_3 зверталася до дільничого лікаря-терапевта : 08.07.2013 року, 18.09.2013 року, 05.03.2014 року, 22.05.2014 року, 02.10.2014 року, 15.12.2014 року. А 21.12.2014 року бригадою швидкої допомоги констатована смерть ОСОБА_3, видана довідка №784 про смерть. (а.с. 107)

Згідно записів медичної амбулаторної карти № 0352/27 ОСОБА_3 зверталася з приводу набряків ніг, віддишки, білю в спині, серцевої недостатності, остеохондрозу.

Згідно відповіді з Олександрійської психіатричної лікарні № 1767/01-14 від 3.12.2015 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в лікарню не зверталася і на обліку не перебувала( а.с.106 )

Досліджені в судовому засіданні докази, а саме пояснення свідків, нотаріуса, які підтвердили повну спроможність померлої розуміти значення своїх дій і керувати ними, її бажання скласти заповіт саме на відповідачку , як особу яка її доглядала, свідчать про те, що обставини, з яким закон повязує застосування ч. 1 ст. 225 ЦК не знайшли свого підтвердження, оскільки підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи у момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій і керувати ними.Крім того, пояснення дільничого лікаря-терапевта, відповіді з медичних установ, дані амбулаторної карти не дають підстав вважати, що заповідач мала певні психічні розлади. Оскільки позивачкою не надано доказів того, що на момент складання заповіту заповідач не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними, тому відсутні підстави для визнання заповіту недійсним .,

Досліджені в судовому засіданні докази свідчать про те, що волевиявлення заповідача було вільним і відповідало її волі.

Керуючись ст.ст. 225 , 1257 ЦК України, ст.ст.209, 215 ЦПК України,-

В и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину - заповіту , укладеного 26.11.2014 року ОСОБА_3 Матвієвною та посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий