Рішення іменем україни 01 березня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Коротуна В.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус», ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що на підставі договорів дарування від

06 листопада 2015 року, укладених між нею та ОСОБА_5, вона є власником садового будинку АДРЕСА_1. Відчужуване нерухоме майно належало ОСОБА_5 на підставі договорів купівлі-продажу від 30 жовтня 2015 року, укладених з публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Глобус» (далі - ПАТ «КБ «Глобус»).

Посилаючись на те, що в зазначеному будинку без будь-яких правових підстав проживає ОСОБА_4, який перешкоджає їй в користуванні майном, просила виселити його із займаного житлового приміщення.

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України визнати недійсними: договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_1, укладений між ПАТ «КБ «Глобус» та ОСОБА_5; договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0960 га, яка знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, СТ «Селекціонер», укладений між ПАТ «КБ «Глобус» та ОСОБА_5; витребувати у ОСОБА_3 садовий будинок АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що він є власником спірного садового будинку та земельної ділянки за договором купівлі-продажу від

27 листопада 2007 року, укладеним з ОСОБА_8 При цьому згідно з рішенням апеляційного суду Київської області за ним було визнано право власності на 1/2 частину спірного нерухомого майна в порядку поділу майна подружжя.

Вказував, що ОСОБА_9, заволодівши садовим будинком і земельною ділянкою на підставі судових рішень, які в подальшому були скасовані, одержав у ПАТ «КБ «Глобус» кредит та забезпечив виконання зобов'язання за кредитним договором, передавши в іпотеку спірне нерухоме майно, яке йому ніколи не належало на законних підставах.

Зазначав, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2014 року визнано недійсним договір іпотеки, укладений 24 січня 2012 року між ПАТ «КБ «Глобус» та

ОСОБА_9, проте, всупереч вимогам ч. 1 ст. 236 ЦК України, 30 жовтня 2015 року банк відчужив його ОСОБА_5 за договорами купівлі-продажу. В свою чергу ОСОБА_5 подарувала садовий будинок та земельну ділянку ОСОБА_3 згідно договорів дарування від 06 листопада 2015 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 07 вересня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення відмовлено. Зустрічний позов

ОСОБА_4 до ПАТ «Комерційний банк «Глобус», ОСОБА_5 та ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_1, укладений між ПАТ «Комерційний банк «Глобус» та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1985.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0960 га кадастровий НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, СТ «Селекціонер», укладений між ПАТ «КБ «Глобус» та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1984.

Витребувано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 садовий будинок АДРЕСА_1.

Витребувано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0960 га кадастровий НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, СТ «Селекціонер».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що укладені між ПАТ «КБ «Глобус» та ОСОБА_5 договори купівлі-продажу спірного нерухомого майна суперечать положенням ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки ПАТ «КБ «Глобус» не мав права на його відчуження, а тому на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України є недійсними. Крім того, дійшов висновку, що спірне нерухоме майно вибуло із власності ОСОБА_4 поза його волею, що відповідно до ст. 388 ЦК України є підставою для витребування даного майна із володіння ОСОБА_3 При цьому відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 судами попередніх інстанцій було зазначено, що вони є взаємовиключними з позовними вимогами

ОСОБА_4, а тому не підлягають задоволенню.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14 червня 2000 року по 23 вересня 2010 року ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

Згідно з рішенням апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2012 року садовий будинок та земельна ділянка площею 0,0960 га з кадастровим НОМЕР_1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, при цьому визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину даних об'єктів нерухомості.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня

2011 року у справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про визнання права власності та зняття арешту з майна було визнано за ОСОБА_11 право власності на садовий будинок та земельну ділянку площею 0,0960 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 лютого 2012 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2011 року скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 відмовлено.

Водночас, 14 жовтня 2011 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_1, а 21 жовтня 2011 року ОСОБА_12 та ОСОБА_9 уклали між собою нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаного садового будинку.

Крім того, 04 листопада 2011 року між ОСОБА_11 та

ОСОБА_9 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0960 га з кадастровим

НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська радара, СТ «Селекціонер».

На підставі вказаних договорів, ОСОБА_9 зареєстрував право власності на вказаний садовий будинок і земельну ділянку та згідно іпотечного договору, укладеного 24 січня 2012 року з ПАТ «КБ «Глобус», передав в іпотеку банку зазначене нерухоме майно.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2012 року задоволено позов ПАТ «КБ «Глобус» до ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_9 за кредитним договором від 24 січня 2012 року у розмірі 1 068 870 грн 50 коп. звернуто стягнення на вищезгадані об'єкти нерухомості шляхом набуття ПАТ «КБ «Глобус» права власності на них.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 31 березня

2015 року вказане заочне рішення скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Глобус» відмовлено.

Крім того, рішенням апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року, було скасовано заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2013 року ухвалене у справі за позовом ПАТ «КБ «Глобус» до ОСОБА_4 про виселення та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Також судами встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2014 року, яке в незміненій частині після апеляційного перегляду набрало законної сили

16 грудня 2014 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_1, укладений 14 жовтня 2011 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_12, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Козій А.В. за реєстровим № 2529; визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0960 га з кадастровим НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська радара, СТ «Селекціонер», укладений 04 листопада 2011 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Козій А.В. за реєстровим № 2661; визнано недійсним іпотечний договір, укладений 24 січня 2012 року між ПАТ «КБ «Глобус» та ОСОБА_9, за яким вказаний садовий будинок та земельна ділянка були передані в іпотеку банку.

Однак, 30 жовтня 2015 року між ПАТ «КБ «Глобус» та ОСОБА_5 було укладено нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, згідно яких ОСОБА_5 придбала спірні об'єкти нерухомості, які належали банку на підставі заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня

2012 року, яке було скасоване рішенням апеляційного суду Київської області від 31 березня 2015 року.

06 листопада 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчені договори дарування садового будинку та земельної ділянки, відповідно до яких у власність ОСОБА_3 перейшли садовий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1- 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Проте суди першої та апеляційної інстанцій застосовуючи положення ст. ст. 215, 216 ЦК України, не врахували, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-67цс15.

Судами попередніх інстанцій при задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірного майна не було враховано те, що дане майно набуто у власність за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, а тому то власник має право на підставі ст. 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

З огляду на викладене колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення

ст. ст. 215, 216 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення справи в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Водночас, ухвалюючи судові рішення в частині витребування від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 спірного садового будинку та земельної ділянки, суди попередніх інстанцій правильно визначились із нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, та враховуючи, що дане майно набуто ОСОБА_3 у власність за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, дійшли законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для його витребування на підставі ст. 388 ЦК України.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Безпідставними є також доводи касаційної скарги щодо відсутності у ОСОБА_4 права на витребування всього садового будинку АДРЕСА_1, враховуючи, що рішенням апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2012 року в порядку розподілу спільної сумісної власності подружжя було визначено лише ідеальні частки та їх виділ в порядку ст. 364 ЦК України не здійснено.

Оскільки обставини справи судами встановлені повно і правильно, додаткового дослідження доказів чи встановлення обставин у справі не вимагається, проте в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки судами рішення ухвалені із неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому вони відповідно до ст. 341 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову

ОСОБА_4 до ПАТ «КБ «Глобус», ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -

ОСОБА_6, про визнання договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки недійсними.

Крім того, на підставі ч. 5 ст. 88 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог ОСОБА_4

Враховуючи, що дві вимоги немайнового характеру за зустрічним позовом задоволенню не підлягають, попередні судові рішення в частині стягнення з ПАТ «КБ «Глобус», ОСОБА_5 судового збору підлягають зміні, шляхом виключення із суми стягнутого з даних осіб судового збору суми, сплаченої ОСОБА_4 за вказані вимоги немайнового характеру, а саме по 551 грн 20 коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 341, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від

04 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від

07 вересня 2016 року скасувати в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус», ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, про визнання договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки недійсними.

Змінити рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 вересня 2016 року в частині стягнення судових витрат з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус», ОСОБА_5.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус», ОСОБА_5 судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову по 91 грн 86 коп з кожного.

В іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 вересня 2016 року залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М.Мазур

О.В. Попович