Справа № 171/1716/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2017 року Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чумак Т.А.,

за участю секретаря Жандарук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору про надання послуг та позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому вказує, що 01.02.2015 року, перебуваючи в своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_1, піддалась на пропозицію невідомого для неї чоловіка про те, що по договору з їхньою організацією вони можуть засклити її балкон з розстрочкою платежу та зі скидкою у 25% для пенсіонерів. Того ж дня вона підписала договір, що оскаржує, та якісь інші документи, не читаючи їх. Ознайомившись з умовами договору споживчого кредиту від 01.02.2015 р. та із заявою позичальника до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" про надання їй строкового кредиту терміном на 36 місяців, тобто до 31.01.2018 р., де йшлося про те, що Виконавець зобовязаний організувати роботи по виготовленню та передачі у власність Замовника якісь ПВХ конструкції білого кольору по розцінкам Виконавця. Виявилось, що договір з нею уклав ФОП ОСОБА_2, з яким вона не знайома та якого вона ніколи не бачила. Згідно п.3.1 договору від 01.02.2015 р. №cz-463 Заявник зобовязується сплатити вартість виробу у сумі 12 906,00 гр.

01.02.2015р. вона підписала заяву № ABHORG134460232, в якій сума кредиту складає 12906,0 гр., завдаток вноситься в «А-банк». В той же час в графіку погашення кредиту, який вона нібито бере у ПАТ «Акцент-Банк» для сплати замовлення, зазначена сума у розмірі 24933,4грн.

08.05.2015 року позивачем була направлена на адресу ОСОБА_2 пропозиція про розірвання договору, однак конверт та рекомендоване повідомлення повернулось з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

На підставі вищевикладеного позивачка просить суд визнати недійсним договір №CZ-463 від 01.02.2015 р., укладений між нею та ОСОБА_2, та визнати недійсним догорів споживчого кредиту від 01.02.2015 р. №ABHORG134460232, укладений між нею та ПАТ «Акцент-Банк», також просить судові витрати покласти на відповідача.

22.02.2016 р. до Апостолівського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який обґрунтовується тим, що 01.02.2015 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 12 906,00 гр. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, підтвердивши, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між відповідачкою і Банком кредитно-заставний договір. Банк свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме - надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач свої обовязки за кредитним договором належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 13.01.2016 року має заборгованість у загальній сумі 16647,26 гр., яка складається з наступного: 12191,93 гр. заборгованість за кредитом, 9,97 гр. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2323,08 гр. заборгованість по комісії за користування кредитом; 853,36 гр. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також 500,00 гр. штраф (фіксована складова), 768,92 гр. - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного ПАТ «Акцент-Банк» просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та сплачені судові витрати.

За заявою позивача та її представника адвоката ОСОБА_3 справу розглянуто без їх участі.

Від представника ПАТ «Акцент-Банк» суду подані письмові заперечення проти первісного позову, в яких зазначено, що сторони своїми діями підтвердили укладання кредитного договору, про що свідчить оплата 13.03.2015 р та 11.04.2015 р. ОСОБА_1 отриманого кредиту. Представник банку є працівником на момент укладання договору і мав право укладати договір не тільки у відділенні банку, чи в приміщенні торгівельної точки, а також мав право укладати кредитні договори за місцем проживання споживача. На підставі вищевикладеного просить суд у первинному позові відмовити в повному обсязі, позовну заяву ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

За заявою представника ПАТ «Акцент-Банк» справу розглянуто без участі представника (а.с.32, 79-80).

ФОП ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про слухання справи у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України сповіщений належним чином, заперечень на позов не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає первісний позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір на виконання робіт з виготовлення та доставки ПВХ конструкцій, вартість виробу складає 12 906,00 гр.

01 лютого 2015 року ОСОБА_1 підписала заяву позичальника № ABHORG134460232 з проханням до ПАТ "Акцент-Банк" надати строковий кредит, який у сукупності із запропонованими ПАТ "Акцент-Банк" Умовами та правилами, Тарифами становить кредитно-заставний договір. Відповідно до зазначеного договору ПАТ "Акцент-Банк" надає позивачу кредит у сумі 12 906 гр. строком на 36 місяців зі сплатою відсотків у розмірі 0,12% річних, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 387,18 гр. шляхом безготівкового перерахування вказаних грошових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_4 в порядку оплати/часткової оплати товару, замовленого позичальником, вартістю 17206 гр. 00 коп.

Так, відповідно до п.7 заяви позичальника щомісячний платіж складає 359,17 гр. з 16.07.2015 р. у сумі 746,35 гр., період сплати з 11 по 15 число кожного місяця.

Судом також встановлено, що згідно копії заяви позичальника № ABHORG134460232 від 01.02.2015 року вона підписана ОСОБА_1 та від банку менеджером ОСОБА_5 На наданій копії заяви міститься відбиток печатки банку, клопотань про огляд в судовому засіданні оригіналу заяви особи та про проведення експертизи, які беруть участь у справі не заявляли, тому неможливо визначити яким способом печатку нанесено. Згідно копії довідки № 7-20151023/2699 від 26.10.2015 р. ОСОБА_5 був прийнятий на посаду спеціаліста з обслуговування клієнтів РІП А-Банку в Криворізькому відділенні ПАО «А-Банк» та займав дану посаду до 27.03.2015 р. Працював за графіком з ВТ по СБ 8,5 годинний робочий день. ПАТ «Акцент-Банк» не надано документів на підтвердження повноважень менеджера ОСОБА_5 на підписання спірного кредитного договору. Крім того, копія довідки, яка направлена представником ПАТ «А-Банк» (а.с.35) на адресу суду, не стосується даного спору і видана іншому суду, а тому не може бути взята до уваги під час розгляду даного спору.

З копії договору індивідуальний номер замовлення CZ-463 від 01.02.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) уклали договір, за яким виконавець зобовязується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність замовнику ПВХ конструкції за розцінками виконавця. Договір містить підпис позивача та відбиток печатки ФОП ОСОБА_2 без її підпису.

Згідно наданої копії фінансових документів від 01.02.2015 року кошти за виготовлення ПВХ конструкції перераховані ПАТ КБ «Акцент-Банк» на рахунок ФОП ОСОБА_4

08.05.2015 року ОСОБА_1 була направлена на адресу ОСОБА_2 пропозиція про розірвання договору, однак конверт та рекомендоване повідомлення повернулось з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст.57-59 ЦПК України визначено, що докази - це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст.208 Цивільного кодексу України правочини між юридичною та фізичною особою належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.866 ЦПК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.

В обґрунтування своєї вимоги про визнання вказаного договір індивідуального номеру замовлення CZ-463 недійсним (нікчемним) ОСОБА_1 посилається на відсутність в тексті договору підпису ФОП ОСОБА_2, що, виходячи з наведених вище положень діючого законодавства, має наслідком недійсність правочину, тому ця вимога підлягає задоволенню.

22.02.2016 р. до Апостолівського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. ПАТ «Акцент-Банк» обґрунтовує свої вимоги тим, що 01.02.2015 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 12 906,00 гр. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, підтвердивши, що підписана заява разом у Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між ОСОБА_1 і Банком кредитно-заставний договір. Банк свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач свої обовязки за кредитним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 13.01.2016 року має заборгованість у загальній сумі 16647,26 гр., яка складається з наступного: 12191,93 гр. заборгованість за кредитом, 9,97 гр. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2323,08 гр. заборгованість по комісії за користування кредитом; 853,36 гр. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також 500,00 гр. штраф (фіксована складова), 768,92 гр. штраф (процентна складова).

Згідно зі ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У Постанові Верховного Суду України в кредитних спорах, а саме, у справі 6-16цс15 від 11.03.2015 року, суд дійшов правового висновку (правової позиції), що згідно з частинами першою, другою статті 207 Цивільного Кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір,одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена.

За приписами ст.ст.627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ч.3 ст.1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 р. № 15 зазначається, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Держава, в особі Національного банку України, з метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів та забезпечення надання банками споживачам повної інформації про сукупну вартість кредиту (преамбула постанови Правління НБУ від 10.05.2007р №168, зареєстрована в Мінюсті 25.05.2007 р. за № 541/13808) визначила зміст та обсяг інформації, яку банк повинен надати споживачу перед укладенням кредитного договору. Правила відповідно до положень ст.4 ЦК України є актом цивільного законодавства. Отже, вони є обовязковими для виконання учасниками цивільних правовідносин та для суду (ч. 2 ст.9 ЦПК України).

На момент укладення сторонами кредитного договору ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачала, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Частиною 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3.3 Правил визначено, що у договорі про надання споживчого кредиту зокрема зазначаються:

1) сума кредиту;

2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) у валюті платежу, у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, а також інших фінансових зобовязано споживача за кожним платіжним періодом, з урахуванням даних, наведених у додатку до Правил. У графіку платежів (графіку погашення заборгованості) має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Банки у кредитному договорі повинні зазначити сукупну вартість кредиту у вигляді реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту у грошовому виразі з урахуванням всіх платежів на користь банку та на користь третіх осіб.

В оспорюваному договорі така інформація відсутня.

Норма про необхідність зазначення сукупної вартості кредиту закріплена в законі з тією метою, щоб споживач міг повністю оцінити свої можливості при укладенні кредитного договору, в тому числі й можливість обслуговувати кредитний договір в майбутньому саме в грошовому виразі.

Верховний Суд України в постанові від 11.09.2013 р. по справі № 6-40цс13 зробив наступний правовий висновок: "Аналізуючи норму ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві".

Судова практика виходить з того, що відсутність у кредитному договорі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупність вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, є порушенням пункту 2 частини 2 статті 11 Закону і може бути підставою для визнання договору недійсним в цілому .

Відповідно до частини 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону). Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення (ч.7 ст.18 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Абзац 2 пункту 2 Постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" серед іншого передбачає, що відносини, які витікають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян, у тому числі про надання кредитів, регулюються положеннями Закону України "Про захист прав споживачів".

Спірний кредитний договір № ABHORG134460232 від 01.02.2015 року з боку відповідача підписано менеджером банку, наявність у якого повноважень на підписання кредитного договору не знайшла свого підтвердження в процесі розгляду справи, тому, враховуючи встановлені під час здійснення судового провадження обставини, суд вважає за можливе задовольнити позовну вимогу про визнання кредитного договору недійсним, як такого, що не відповідає ч.3 ст.203 ЦК України.

В даному випадку грошові кошти від банківської установи, що підтверджується копіями фінансових документів від 01.02.2015 року та не заперечується представником ПАТ «Акцент-Банк», сама ОСОБА_1 не отримала, натомість вони були перераховані на рахунок виконавця - ФОП ОСОБА_2 по договору побутового підряду. ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконувала та виплати по ньому в повному обсязі не здійснювала, металоконструкції не отримувала.

Отже, в даному випадку суд не вбачає за можливе застосувати правило двосторонньої реституції щодо ПАТ КБ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1

Таким чином, ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" не надав суду доказів належного виконання зобов'язань за кредитним договором.

За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст.615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.615 Цивільного Кодексу України внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Відповідно до ч.3 ст.622 ЦК України у разі відмови кредитора від договору (стаття 615 цього Кодексу) боржник звільняється від обов'язку виконати зобов'язання в натурі.

Крім того, п.8 кредитного договору визначено рахунок, на який будуть зараховуватись платежі за кредитним договором, однак не зазначено власника цього рахунку.

Відповідно до "Умов надання споживчих кредитів фізичним особам - "Розстрочка", на які посилається позивач та які не підписані позичальником, для виконання даного договору банк відкриває позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості.

Разом з тим, договору на відкриття банківського рахунку надано не було. Відповідно до ч.1 ст.1066 Цивільного Кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч.1 ст.1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.1067 ЦК України банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунку, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.

Правовідносини, що виникають під час відкриття банками поточних рахунків клієнтів, регулюються Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затверджена постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492. Згідно з вимогами пункту 1.8 Інструкції банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунку. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.

Операції за цими рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених цією Інструкцією, Положенням про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затверджене постановою Правління Національного банку України від 19.04.2005 № 137 (із змінами) та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку.

Щодо нарахування позивачем штрафу (процентної та фіксованої складової) та пені за користування кредитом, суд дійшов висновку про безпідставність зазначених позовних вимог з огляду на наступне.

Посилання позивача на документ «Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), є безпідставним, оскільки зі вказаним документом відповідач не був ознайомлений, що підтверджується відсутністю підпису відповідача у даному документі.

Отже, кредитний договір суперечить зазначеним вище нормам Цивільного кодексу України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам, спрямований на порушення прав споживача, які гарантовані не тільки нормами національного права, але нормами міжнародного права, зокрема Директивою 2008/48/ЄС Європарламенту та Ради Європи від 23.04.2008 р., Хартії захисту прав споживачів. Цими міжнародними актами передбачено, що права споживачів захищаються державою, у т.ч. національними судами, на стадії як до укладення кредитного договору, так і на стадії його виконання, а тому його необхідно визнати недійсним відповідно до вимог ст.215 ЦК України.

Виходячи із вищевикладеного та оцінивши докази в їх сукупності, з врахуванням наданого сторонами обсягу доказів, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити повністю, визнати недійсними договір індивідуального номеру замовлення CZ-463 від 01.02.2015 р., укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1, та договір споживчого кредиту № ABHORG134460232 від 01.02.2015 року.

У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 гр. 20 коп. на користь держави в рівних частинах.

Позов ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № ABHORG134460232 від 01.02.2015 рокуне знайшов свого підтвердження у суді, вимоги не доведені позивачем, є безпідставними, тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Судові витрати, понесені ПАТ «Акцент-Банк», слід покласти на ПАТ «Акцент-Банк» в звязку із відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.15, 16, 509, 526, ч.2, 3 ст.651, ст.ст.1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.11, 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", ст.ст. 3, 10,11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору про надання послуг - задовольнити.

Визнати недійсними договір індивідуального номеру замовлення CZ-463 від 01.02.2015 р., укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Визнати недійсним договір споживчого кредиту № ABHORG134460232 від 01 лютого 2015 року, укладений між публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» та ОСОБА_1

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та ПАТ «Акцент-Банк» в рівних частинах на користь держави судовий збір в сумі 551 гр. 20 коп.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору відмовити в повному обсязі.

Судові витрати, понесені публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк», віднести на рахунок ПАТ «Акцент-Банк».

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: Т.А.Чумак