Єдиний унікальний номер 725/5442/15-ц
Номер провадження 2/725/1174/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2017 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д., Балинської Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення із спадкоємців боргу спадкодавця за договором купівлі-продажу та звернення стягнення на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що є приватним підприємцем та реалізує запчастини для автомобілів. З 2004 року вона співпрацювала із приватним підприємцем ОСОБА_3, якому неодноразово передавала товар для реалізації, однак оплату, за їх спільною домовленістю, отримувала після реалізації запчастин. До 15.02.2014 року ОСОБА_3 постійно замовляв та отримував товар у неї, після чого передавав його для реалізації ОСОБА_5 та іншим продавцям. В подальшому, починаючи з лютого 2014 року і до квітня 2015 року вона почала безпосередньо співпрацювати із ОСОБА_5, при цьому отримувала від нього в телефонному режимі замовлення на запчастини, після чого сформувавши його передавала на МТК «Калинівський ринок» разом із відповідними накладними, один екземпляр яких залишався у неї. ОСОБА_5, в свою чергу, отримавши товар, проводив звірку по накладних, після чого займався його реалізацією, а кошти та записку, що містила відомості про суму переданих коштів та за який товар, залишок товару та суму боргу, передавав їй вже після реалізації товару.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер та ним не було здійснено із нею у повному обсязі розрахунку за переданий та проданий товар. Останній раз, станом на 06.04.2015 року ОСОБА_5 передав їй гроші в сумі 531 гривень за продаж запчастин «глушник 13271», вартістю 413 гривень, та «глушник 13215», вартістю 118 гривень. При цьому, не було проведено оплату за наступні запчастини: «глушник нержавійку для іномарок» - 721,95 доларів США та 374 євро, «глушники із простого металу для іномарок» - 15944 гривень, «глушники для жигулів та інших радянських виробників» - 22993 гривень. 27.10.2014 року ОСОБА_5, через ОСОБА_3, передав ОСОБА_1 записку з підтвердженням суми боргу: за отримання «глушників із нержавійки для іномарок» - 8326,5 долларів США, із них ОСОБА_5 заборгував ОСОБА_1 7668 доларів США. 31.03.2014 року ОСОБА_5, через ОСОБА_3, передав ОСОБА_1 записку з підтвердженням суми боргу: за отримання «гофри» - 545 доларів США, із них ОСОБА_5 заборгував ОСОБА_1 503,5 доларів США.

Також зазначала, що після смерті ОСОБА_5, вона пропонувала сину померлого, ОСОБА_4, сплатити борг батька, так, як, ще під час хвороби ОСОБА_5, в контейнері НОМЕР_1, на МТК «Калинівський ринок» в м. Чернівці працював він та найманий продавець на ім'я ОСОБА_18. Крім того, ОСОБА_4 було відомо яким чином здійснювалась передача та оплата товару, так як він особисто неодноразово передавав записки батька та відповідні кошти за товар. Разом з тим, оскільки ОСОБА_4 відмовився повернути кошти, вона змушена була в присутності членів комісії провести інвентаризацію в вищевказаному контейнері, та забрати увесь товар на збереження а адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, враховуючи товар, що не був реалізований ОСОБА_5 та взятий нею на збереження, борг ОСОБА_4 за переданий нею йому товар на реалізацію становить: 119 євро, 6122 доларів США, 22075 гривень. В тому числі борг за продаж товару за період з лютого 2014 року по квітень 2015 року становить: 119 євро, 721,5 доларів США, гривень (за курсом валют станом на 11.02.2016 року), що в гривневому еквіваленті 44503 гривні 37 копійок. Станом на 11.02.2016 загальна сума боргу становить 185 348 гривень 41 копійка, а станом на 26 грудня 2016 року еквівалентно 191 978 грн. 95 коп.

При цьому, ураховуючи те, що спадкоємці боржника згідно вимог ст. 1282 ЦК України несуть відповідальність також і за боргами спадкодавця, вона 1 вересня 2015 року звернулася до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із відповідною письмовою претензією про зобов'язання сплатити суму боргу. Однак, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в добровільному порядку вищевказаний борг не сплатили, а тому вона змушена звернутись до суду.

Крім того, вказуючи на те, що відповідачка ОСОБА_2 як спадкоємиць ОСОБА_5 прийняла спадщину після його смерті, до складу якої входить нерухоме майно, вважає, що в рахунок погашення заборгованості слід звернути стягнення на спадкове майно ОСОБА_5, а саме: 1/3 частини квартири АДРЕСА_2, та земельної ділянки АДРЕСА_3.

Посилаючись на вказане, уточнивши заявлені вимоги, просила стягнути із спадкоємиці ОСОБА_2 суму боргу за переданий товар, що становить 191 978 грн. 95 коп. боргу та в рахунок даної суми боргу звернути стягнення на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2, та земельну ділянку АДРЕСА_3.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала у повному обсязі, просила про його задоволення. При цьому, суду пояснив, що ОСОБА_5 в усній формі домовився з нею про взяття товару для реалізації, який вона йому передавала згідно отриманих по телефону замовлень. При передачі товару надавала йому накладні. Крім того, про передачу товару також свідчить існуюча між ними переписка про отриманий та реалізований товар, а саме конверти із записками, в яких ОСОБА_5 зазначав про реалізований товар, передавав їй кошти за нього та вказував про залишок товару та суму боргу.

Представник позивача ОСОБА_6 позов підтримала у повному обсязі, просила про його задоволення. При цьому, суду пояснив, що саме оригінали письмових записок, складених ОСОБА_5, свідчать про невиконанні зобов'язання ОСОБА_5 Крім того, оскільки ОСОБА_5 помер, його зобов'язання залишилися невиконані, а тому відповідальність в межах вартості спадкового майна повинна нести відповідачка ОСОБА_2 як єдиний спадкоємиць померлого.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. При цьому, суду пояснила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не було відомо про боргові зобов'язання спадкодавця. Крім того зазначила, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження існування між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 боргових зобов'язань, а надані записки не є належними доказами факту передачі товару, його найменування, кількості, вартості тощо та суми боргу. Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. При цьому, суду пояснив, що орендну плату за контейнер не сплачував, йому не відомо звідки батько брав товар під реалізацію. Дійсно він передавав ОСОБА_1 конверт, але не кошти. У його відсутності, після смерті батька, товар був повістю забраний ОСОБА_1 Про існування будь-яких зобов'язань ОСОБА_5 перед позивач йому нічого не відомо. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа, ОСОБА_3 пояснив суду, що з 2014 року ОСОБА_5 співпрацював з ОСОБА_1, яка передавала йому через знайомих або використовуючи таксі, під реалізацію товар. ОСОБА_3 підтвердив, що дійсно передавав ОСОБА_1, отримані від ОСОБА_5 кошти за реалізацію товару. Крім того, йому відомо, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 проводилась відповідна переписка щодо нереалізованого товару, однак офіційно інвентаризація не була проведена.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що разом з ОСОБА_2 здійснювала торгівлю на МТК «Калинівський ринок». Особисто передавала ОСОБА_1 отримані від ОСОБА_5 кошти за реалізовану продукцію. Однак їй нічого не відомо про боргові зобов'язання ОСОБА_5 перед ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що ОСОБА_5 на ринку реалізовував запчастини, отримані від ОСОБА_1 Інколи ОСОБА_10 особисто привозив запчастини від ОСОБА_1 для ОСОБА_5, передавав розписки та гроші за отриманий товар. Відносно боргових зобов'язань ОСОБА_5 свідок дізнався від ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що ОСОБА_5 на ринку реалізовував запчастини, отримані від ОСОБА_1 Інколи разом із ОСОБА_3 привозили від ОСОБА_1 запчастини для ОСОБА_5 Йому нічого не відомо про боргові зобов'язання ОСОБА_5 перед ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що приблизно у 2014-2015 роках, на прохання ОСОБА_1, передавала запчастини під реалізацію ОСОБА_5, який взамін надав конверт з грошима.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що ОСОБА_5 здійснював торгівлю запчастин, які отримував від ОСОБА_1 Однак, йому нічого не відомо про боргові зобов'язання ОСОБА_5

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника, третьої особи, свідків та дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до наступного.

Так, відповідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Разом з тим особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

При цьому, відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Частинами 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджено відповідним свідоцтвом про право на зайняття підприємницькою діяльністю, а також не заперечується й представником відповідача (а.с.5).

При цьому, як встановлено судом, позивач займаючись підприємницькою діяльністю співпрацювала із ОСОБА_14, якому на реалізацію передавала замовлений згідно накладних товар - глушники та інші запчастини до автомобілів, що підтверджено поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків, а також не заперечувалося й представником відповідача та ОСОБА_4, які суду показали, що дійсно ОСОБА_5 займався реалізацією запчастин на МКП «Калинівський ринок».

Крім того, як убачається з наявних в матеріалах справи копій накладних на товар від 14.01.2015 року, 27.01.2015 року, 05.02.2015 року, 14.02.2015 року, 19.02.2015 року, 28.02.2015 року, 09.03.2015 року, 20.03.2015 року, 06.04.2015 року, ОСОБА_1 придбавала різного роду запчастини на автомобілі як іноземного, так і вітчизняного виробництва, зокрема глушники тощо (а.с. 6-9, 143- 163, 232-251 т.1), та як зазначає позивач даний товар по вказаним накладним передавала на реалізацію ОСОБА_4

Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач ОСОБА_1 вказувала, що згідно накладних на товар вона передавала його на реалізацію ОСОБА_5, який здійснював його продаж на МКП «Калинівський ринок» та в подальшому, після його реалізації здійснював розрахунок із нею, однак оскільки повного розрахунку за товар ОСОБА_5 не було з нею проведено у зв'язку із його смертю, просила суму боргу за переданий товар стягнути із спадкоємця ОСОБА_5 - ОСОБА_2

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Наслідки порушення зобов'язання встановлені ст. 611 ЦК України, так, зокрема, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки - припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Крім того, за змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

При цьому, як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що свідчить актовий запис № 774 від 09.04.2015 року відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції (а.с. 65 т.1).

Так, положення статей 1216, 1218 ЦК України передбачають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям в натурі.

Таким чином, ураховуючи вищевказані вимоги норм матеріального права, вирішуючи даний спір, суд повинен з'ясувати, чи повідомив спадкоємець кредитора про відкриття спадщини, чи було кредитору відомо про борг спадкодавця перед ним, коли кредитор дізнався чи міг дізнатися про відкриття спадщини після смерті боржника, чи прийняли на той час спадкоємці спадщину з огляду на положення ст.ст. 1268-1270 ЦК України, чи звертався кредитор з вимогою до спадкоємців, які прийняли спадщину, про повернення суми боргу й відповідно належним чином вирішити питання підставності пред'явленої кредитором вимоги до спадкоємців.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема витребуваної на підставі ухвали суду копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5, спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла його дружина ОСОБА_2 (а.с. 61-78, т. 1).

При цьому, син ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на підставі поданої до нотаріальної контори заяви від 2 червня 2015 року відмовився від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 на користь матері ОСОБА_2.( а.с. 68, зворотня сторона, т. 1).

Таким чином, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_2

Крім того, як убачається з матеріалів спадкової справи, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2, та земельної ділянки АДРЕСА_3 (а.с. 71-73 т.1).

Разом з тим, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2, так як спадкоємицею не подано державній нотаріальній конторі документів про державну реєстрацію прав власності на квартиру, частка якої успадковується, про що свідчить постанова державного нотаріуса Літун М.В. за № 2100/02-31 від 20.10.2015 року (а.с. 77-78 т. 1).

Відповідно до висновку експерта СП «Західно-український експертно-консультативний центр» за № 852 від 16.11.2016 року убачається, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 становить 849160 гривень. Ринкова вартість 1/3 вищевказаної квартири складає 283053 гривень. Ринкова вартість земельної ділянки АДРЕСА_3, становить 77400 гривень (а.с. 33-49 т.2).

Крім того, як встановлено судом та убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1, дізнавшись про смерть ОСОБА_5, з метою отримання коштів, які заборгував останній за переданий йому на реалізацію товар, звернулася 24 червня 2015 року із вимогою про повернення суми боргу за переданий ОСОБА_5 товар на реалізацію в розмірі 119 Євро та 6122 долари США та 22075 грн. Дану суму боргу просила повернути у строк до 1 вересня 2015 року (а.с. 10).

При цьому, дана досудова вимога була направлена на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_16 рекомендованим листом та відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення була отримана, зокрема ОСОБА_2, як спадкоємцем боржника 27 червня 2015 року (а.с. 11, т. 1). Однак, дана досудова вимога про повернення суми боргу відповідачем як спадкоємцем боржника у строк до 1 вересня 2015 року в добровільному порядку виконана не була, у зв'язку із чим позивач був вимушений звернутися до суду.

При цьому, вказуючи на існування боргу ОСОБА_5 за переданий на реалізацію товар й відповідно існування невиконаного зобов'язання ОСОБА_5 перед позивачем, ОСОБА_1 як на доказ посилалась на вищевказані накладні, копії яких наявні в матеріалах справи та які, як вона зазначала, разом із товаром передавала ОСОБА_5, а також на записки ОСОБА_5, які передавалися ним ОСОБА_1 та ОСОБА_17 за період з 3 березня 2014 року по 27 жовтня 2014 року та за період з 15 травня 2013 року по 31 березня 2014 року, в яких ОСОБА_5 зазначав про проданий товар, суму грошових коштів, за яку він був проданий та залишок коштів, які він ще повинен був сплатити ОСОБА_1 за товар, а також конверти, в яких ці записки передавалися ( а.с. 232- 251, т. 1).

Саме враховуючи дані записки та накладні позивачем було визначено суму боргу ОСОБА_5 за переданий на реалізацію товар в розмірі 119 євро, 6122 доларів США, 22075 гривень за період з лютого 2014 року по квітень 2015 року, що станом на 26 грудня 2016 року еквівалентно 191 978 грн. 95 коп.

Відповідно до висновку експерта № 1299-К від 09.08.2016 року Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, рукописні записи в оригіналах записок, прикріплених до аркушів справи 232-234, 236-251, виконані ОСОБА_5 (а.с. 7-11 т. 2) .

Разом з тим, як убачається з пояснень представника відповідача, відповідачка ОСОБА_2 вищевказану суму боргу за вищевказаними накладними та записками, які як зазначає позивач є борговими, не визнає, зазначаючи на те, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження факту передачі ОСОБА_5 товару за накладними на певну суму та відповідно, надані записки не є підтвердженням існування боргових зобов'язань та не підтверджують суми боргу.

Так, положеннями ст.ст. 57-59 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зокрема, відповідно до вимог ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Разом з тим, оцінюючи надані позивачем докази на підтвердження факту передачі ОСОБА_5 товару на реалізацію та існування боргових зобов'язань, суд приходить до висновку, що позивачем в розумінні положень ст.ст. 10,60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі відповідачу товарів на певну суму з метою його подальшої реалізації, зокрема актів приймання - передачі товару, накладних на поставлений товар тощо, які б беззаперечно підтверджували факт передачі позивачем товару та його отримання ОСОБА_5, у тому числі доказів щодо кількості та переліку товарів на певну суму та факт отримання ОСОБА_5 даного товару. До того ж, як убачається з наданих позивачем копій накладних, усі вони виписані на ім'я позивача й відповідно підтверджують виключно факт отримання нею замовленого товару на певну суд, та не містять будь-яких даних про отримання даного товару саме ОСОБА_5, у тому числі не містять його підписів, які б підтверджували факт отримання ним даного товару по вказаним накладним, а також актів приймання-передачі товару.

Щодо наданих позивачем як доказ на підтвердження існування боргових зобов'язань ОСОБА_5 перед ОСОБА_1 та відповідно суми боргу вищевказаних письмових записок, які були написані власноручно ОСОБА_5, що підтверджено висновком почеркознавчої експертизи, то суд зазначає наступне.

Так, частиною першою та другою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Разом з тим, такий доказ повинен, зокрема повинен містити в собі визначені законом і сторонами істотні умови правочину, які засвідчують факт отримання боржником від кредитора певної кількості речей, його якості та вартості, із зобов'язанням їх повернення, а дату отримання товару його найменування, кількість та дату повернення тощо.

Однак, надані позивачем письмові записки не містять в собі відомостей про дату отримання ОСОБА_5 саме від ОСОБА_1 певного виду товару за конкретними накладними, загальну його кількість, перелік та вартість, а також даних щодо строків його отримання та строків сплати коштів.

При цьому, ураховуючи те, що надані позивачем записки на підтвердження існування боргових зобов'язань, що являють собою аркуші паперу (розписки), хоча і містять в собі незрозумілі цифрові записи та скорочені ініціали «ОСОБА_19.» , «ОСОБА_20», «ОСОБА_21» «ОСОБА_22», а також дані щодо найменування товару, певні суми та дати, на дуку суду з урахуванням відсутності доказів щодо передачі даного товару, вони не можуть бути належним підтвердженням існування суми боргу ОСОБА_5 перед позивачем за товар, оскільки з їх змісту не убачаються відомості щодо загальної кількості товару та дати його поставки та суми поставки, відсутня фіксація факту передачі товару на певну суму із зобов'язанням сплати за нього коштів у певні строки тощо.

Крім того, ураховуючи відсутність належних доказів передачі товару ОСОБА_5 на певну суму, його кількості та якості, зокрема відповідного акту-прийняття, та даних щодо загальної суми переданого товару, дати його передачі, а також даних щодо реалізації певного товару з попередньо переданого на певну суму, відповідних актів-звірки та пояснень позивача в тій частині, що після смерті ОСОБА_5 нею було вивезено з контейнеру, в якому він працював, запчастин для автомобілів та на яку суму та яких саме, їх назв, вартості, кількості, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження суми боргу ОСОБА_5 перед ОСОБА_1 за переданий товар. Щодо пояснень свідків, то дані свідки не повідомили суду будь-яких даних щодо існування зобов'язання ОСОБА_5 сплатити ОСОБА_1 певної суми коштів за товар. До того ж, ураховуючи норми процесуального законодавства в частині належності доказів, пояснення свідків не можуть бути належними доказами в частині доведення факту існування договірних відносин між позивачем та ОСОБА_5 та існування суми боргу.

За таких обставин, вирішуючи питання про наявність між сторонами зобов'язання щодо повернення коштів за переданий товар, суд приймає до уваги доводи відповідача в частині оспорення факту наявності між сторонами договірних правовідносин, на підтвердження яких можуть бути надані аркуші паперу (письмові записки) з підстав невідповідності їх вимогам закону та відсутності у них усіх притаманних для договору купівлі-продажу товару даних.

При цьому, відповідно до положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином суд, ураховуючи характер спірних правовідносин сторін, оцінивши усі надані позивачем докази на підтвердження заявлених вимог в їх сукупності, приходить до висновку, що позивачем не доведено суми боргу спадкодавця ОСОБА_5 перед позивачем за договором купівлі-продажу товару й відповідно підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, як спадкоємця боржника за договором купівлі-продажу та звернення стягнення на спадкове майно відсутні.

На підставі ст. ст. 3,4, 15, 16, 202, 207, 208, 655, 1218, 1219, 1268, 1272, 1281, 1282 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 59, 60, 61, 88, 158, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення із спадкоємців боргу спадкодавця за договором купівлі-продажу та звернення стягнення на спадкове майно - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало