Справа № 303/2669/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

13 березня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.,

суддів: Кондора Р.Ю., Куштана Б.П.,

з участю секретаря: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», ОСОБА_2 про визнання недійсним умов кредитного договору та додаткової угоди до нього, визнання зобов'язання припиненим, -

у с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ТзОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість та збитки за кредитним договором № 50007898 від 12.03.2013 року у розмірі 561167,36 грн., що складається з основного боргу 471241,80 грн., збитки у розмірі 11808,94 грн., пеня у розмірі 428,81 грн., 3 % річних у розмірі 727,26 грн., штраф у розмірі 51145,85 грн., інфляційні втрати у розмірі 1549,41 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 12000,00 грн., заборгованість за додатковим кредитом у розмірі 21497,66 грн., пені за додатковим кредитом у розмірі 477,16 грн., 3 % річних за додатковим кредитом у розмірі 89,36 грн., інфляційні втрати за додатковим кредитом у розмірі 201,11 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 12.03.2013 року між ТзОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50007898 відповідно якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 238095,00 грн., що на дату укладання договору складало еквівалент у сумі 29250,00 доларів США, строком на 60 місяців. Кредит був наданий для купівлі автомобіля. Також, ОСОБА_2 виступив поручителем за кредитним договором. В подальшому 24.03.2014 року між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору № 50007898 від 12.03.2013 року, відповідно до якої було надано додатковий кредит у сумі 89799,84 грн., що на дату укладення договору складало еквівалент 8424,00 доларів США з цільовим призначенням як оплата страхових платежів за договором страхування. У зв'язку з порушенням відповідачем свого зобов'язання за кредитом виникла заборгованість за несплаченими платежами у зв'язку із чим ТзОВ «Порше Мобіліті» звернулося до суду.

У свою чергу ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та ТзОВ «Порше Мобіліті» про визнання частково недійсним кредитного договору, визнання недійсним додаткової угоди № 1 до кредитного договору, визнання припиненими зобов'язання. Зустрічний позов обґрунтовується тим, що кредитний договір був укладений із порушенням законодавства, оскільки кредит наданий в іноземній валюті. Також умови кредитного договору є несправедливими й такими, що не відповідають вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів». У зв'язку із цим просив визнати недійсним кредитний договір № 50007898 від 12.03.2013 року в частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту та суми додаткового кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, визнати недійсним графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору, визнати недійсними ст.ст. 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3, 2.4, 3, 5.5, 5.6, 9.5 кредитного договору, визнати недійсною ст. 1.7 кредитного договору, визнати недійсним договір про внесення змін (додаткова угода № 1 до кредитного договору), визнати недійсною ст. 1.4 договору про внесення змін (додаткова угода № 1 до кредитного договору), визнати припиненим зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором у зв'язку з виконанням.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року позов ТзОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором № 50007898 від 12.03.2013 року в розмірі 547607,90 гривень, що складається з наступного: 415868,78 гривень, сума - заборгованості по кредиту; 44394,09 гривень, сума - заборгованості зі сплати щомісячних платежів по кредиту; 10978,93 гривень, сума - заборгованості по процентах; 2428,81 гривень - пеня; 51145,85 гривень - штраф; 727,26 гривень - 3% річних; 21497,66 гривень - сума заборгованості по кредиту (додаткова угода); 477,16 гривень - пеня (додаткова угода); 89,36 гривень - 3% річних (додаткова угода). У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Порше Мобіліті» по 4107 грн. судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати таке. Ухваливши нове судове рішення про відмову в задоволенні первісного позову, та задоволенні зустрічного позову. Доводи апеляційної скарги, аналогічні доводам наведеним позивачем при зверненні із зустрічним позовом.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що 12.03.2013 року ТзОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 50007898 відповідно якого товариство надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 238095,00 грн., що на дату укладання договору становило еквівалент суми у розмірі 29250,00 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою 9,90 %, для купівлі автомобіля марки «VW», модель «Passat B7». У свою чергу відповідач зобов'язався належним чином використовувати, і повернути кредит у повному обсязі згідно із графіком погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору. Також, виконання умов кредитного договору забезпечено порукою ОСОБА_2 про, що вказано в самому Договорі, який підписаний останнім, (а.с. 16-27).

ТзОВ «Порше Мобіліті» виконало свої зобов'язання за договором, надавши кредит на придбання автомобіля, а ОСОБА_1 став власником зазначеного автомобіля, який згідно з договором застави транспортного засобу № 50007898 від 20.03.2014 року передано в заставу з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, (а.с. 36-41).

Крім того, 24.03.2014 року відповідно до додаткової угоди № 1 до кредитного договору ТзОВ «Порше Мобіліті» надав ОСОБА_1 додатковий кредит у розмірі 89799,84 грн., що на дату укладення договору складало суму еквівалентну 8424,00 доларам США, призначенням як оплата страхових платежів за договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору, (а.с. 28-35).

Згідно п. 1.1. Загальних умов кредитування /додаток до Кредитного договору № 50007898 від 12.03.2013р./ (надалі - Умови Кредитування) - компанія зобов'язалася надати позичальнику кредит у суму, визначеній у Кредитному договорі, в українських гривнях. У Кредитному договорі Сторони встановлюють еквівалент Суми кредиту в іноземній валюті, прийнятній для Сторін.

Підпунктом 1.3.1. Умов Кредитування передбачено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення кредитного договору в графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. У подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент встановлення рахунка обмінного курсу банку. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни або обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.

Підпунктом 1.3.2. Умов Кредитування встановлено, що компанія має право вимагати, щоб платежі у погашення кредиту були розраховані за обмінним курсом за безготівковими операціями іншого банку, замість обмінного курсу банку, вказаного вище. Сторони погоджуються, що така вимога може бути поставлена на власний розсуд компанією і без обмежень щодо кількості таких вимог протягом дії Кредитного договору, і для цього не вимагатиметься згода позичальника. Компанія повинна повідомити позичальника про свій намір щодо такої зміни за 7 робочих днів до дати відповідного платежу, який має бути сплачений. Відповідно до підп. 1.3.3. Умов Кредитування у разі несплати позичальником платежів за новими обмінним курсом, компанія матиме право застосувати положення статті 3 Умов Кредитування.

Як передбачено п. 1.7 Умов Кредитування, що за домовленістю сторін будь-які кошти, отримані компанією від позичальника, будуть зараховуватися у виконання зобов'язань позичальника у визначеному загальними умовами порядку. Підпунктами 1.7.1-1.7.15 визначено порядок зарахування сплачених позичальником сум.

Згідно з п. 2.3. Умов Кредитування визначено, що графік погашення кредиту розраховуватиметься на основі змінної процентної ставки у розмірі трьохмісячної ставки EURIBOR, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерс та в інших засобах масової інформації, або оприлюднюється через інші загальнодоступні регулярні джерела (у випадку виникнення розбіжності пріоритет надаватиметься інформації, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерс. Тому, якщо трьохмісячна ставка EURIBOR збільшиться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або, відповідно, датою надання кредиту більше ніж на 0,25 % пунктів, робиться аналогічне абсолютне коригування проценту на дату виставлення рахунка. У цьому випадку компанія готує новий графік погашення кредиту та направляє його позичальнику. Новий розмір платежів вступає в силу на 16-й календарний день із дня надіслання повідомлення та нового графіка погашення кредиту на адресу позичальника і не потребують підписання або іншого узгодження позичальником (підп. 2.3.1. Умов Кредитування).

Пунктом 2.4. Умов Кредитування визначено, що нарахування процентів відбувається: щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360», відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту.

Відповідно до п. 2.5. Умов Кредитування, визначено термін сплати процентів: одночасно з поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до графіка погашення кредиту.

Також відповідно до п. 3.1. Умов Кредитування, позивач має право в будь-який час повернути достроково кредит у повному обсязі або в частині.

Пункти 5.5., 5.6. Умов Кредитування, передбачають обов'язок позичальника забезпечити страхування автомобіля протягом усього строку дії кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована компанією. Якщо позичальник не укладе договір страхування, то компанія на власний вибір укладе такий договір страхування від власного імені або від імені позичальника та здійснить сплату страхових платежів на користь страхової компанії. Позичальник компенсує компанії дані витрати.

Відповідно до п. 9.5. Умов Кредитування, позичальник був належним чином ознайомлений із правилами та умовами надання фінансових послуг, інформацією, передбаченою Законом України «Про захист прав споживачів».

Частково задовольняючи позов ТзОВ «Порше Мобіліті» суд виходив із того, що з відповідача підлягає стягненню вся нарахована позивачем заборгованість за кредитним договором крім інфляційних втрат та витрат на правову допомогу. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд вважав, що умови кредитного договору та додатку до нього не суперечать приписам ЗУ «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на нормах матеріального права.

Так, безпідставним є посилання апелянта на те, що даний кредитний договір є кредитом укладеним в іноземній валюті, що заборонено ЗУ «Про захист прав споживачів».

Зокрема, даний договір укладено в українській валюті - гривні, про, що чітко вказано в п. 1.1. Умов Кредитування, саме суму кредиту в гривнях було спрямовано для придбання автомобіля.

Визначення у кредитному договорі еквіваленту суми кредиту в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству та відповідає вимогам ст. 533 ЦК України, що відповідає правовій позиції ВСУ, викладеній у Постанові №6-79цс14 від 02.07.2014 р. і суд першої інстанції абсолютно правомірно послався на неї.

При цьому всі розрахунки між сторонами із приводу погашення кредиту також здійснювалися в гривнях, про, що свідчать наявні в матеріалах справи рахунки-фактури, сформовані у відповідності до підп. 1.4.3. Умов Кредитування, які направлялися на адресу боржника, та оплачувалися ним у повному обсязі до певного часу.

Указане свідчить про те, що саме українська гривня є валютою даного кредитного договору, а визначення такої грошової одиниці в еквіваленті до іноземній валюті не суперечить приписам ЗУ «Про захист прав споживачів».

До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах (ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»), зокрема, положення, згідно з якими:

1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом;

2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір із кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача;

3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки;

4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Зі змісту кредитного договору та додатку №1 до нього вбачається, що такий відповідає вимогам ст. 11 Закону, оскільки містить усі передбачені законом умови.

Зокрема, розділами один та два договору врегульовано умови і порядок видачі та погашення кредиту, порядок нарахування, сплати, зміни розміру процентів. Крім того, розмір платежів за кредитом відображено у додатку № 1 до договору, який є його невід'ємною частиною та в якому відображено розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту.

У розділах 4-7 Умов Кредитування, перелічені права та обов'язки кредитодавця та позичальника.

З підписанням даного кредитного договору Позичальник підтвердив, зокрема, що перед укладенням кредитного договору його ознайомлено з інформацією, передбаченою ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», а також, що Позичальник ознайомився із правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією (п.9.5. Умов Кредитування), а відтак, твердження апелянта про ненадання йому відповідної інформації є безпідставним.

ЗУ «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли із кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. Саме до такого висновку дійшов ВСУ в постанові від 02 грудня 2015 року в справі № 6-1341цс15, який відповідно до ст. 360-7 є обов'язковим для застосування всіма судами України.

Отже, судом першої інстанції, правильно встановлено, що перед укладенням сторонами кредитного договору банк у письмовій формі надав позивачу в повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»; сторони узгодили всі його істотні умови, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, річну відсоткову ставку, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; позивач особистим підписом засвідчив, що до підписання (перед його підписанням) цього договору він уже ознайомився з умовами кредитування, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі; виконання банком зазначених умов підтверджено позивачем, який особисто підписав кредитний договір, чим засвідчив отримання вищевказаної інформації та те, що він погодився з умовами договору; на момент укладення кредитного договору позивач не навів жодних зауважень щодо змісту цього правочину, протягом тривалого часу (до серпня 2015 року) виконував свої обов'язки за договором із повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

Таким чином, суд правильно вважав, що зі змісту кредитного договору не вбачається жодної з перелічених умов, які законом визнаються несправедливими, як не вбачається і будь-яких інших несправедливих умов, тому, обґрунтовано відхилив дані посилання апелянта.

При цьому судом обґрунтовано зазначено, що хоча договором і передбачена можливість застосування або змінної, або сталої відсоткової ставки, у той же час кредитором при розрахунках застосовувалася виключно стала відсоткова ставка в розмірі 9,9 % річних, а відтак посилання апелянта на встановлення змінної відсоткової ставки, як підстави для визнання недійним умов кредитного договору, є безпідставним. Розмір плати за кредитом не є змінною величиною, як про це стверджує апелянта, а чітко визначеною, що відображено в графіку погашення кредиту.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір суперечить ч. 8 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки договір не містить обмежень щодо права на дострокове повернення кредиту, а розділом 3 Умов Кредитування лише встановлено спеціальний порядок дострокового повернення кредиту (шляхом попереднього направлення відповідного повідомлення та узгодження нового Графіку погашення кредиту). Із п.3.1. Умов Кредитування не слідує, що за використання права на дострокове повернення кредиту, кредитором встановлена якась додаткова плата. Таким чином, виходячи із принципу свободи договору, такі умови договору не є протиправними та не суперечать ЗУ «Про захист прав споживачів».

Стосовно вимоги про визнання зобов'язання припиненим, то як вірно вказав суд першої інстанції, зобов'язання припиняється внаслідок його належного та повного виконання.

У даному випадку, ОСОБА_1 належним чином виконував свої зобов'язання до серпня 2015 року. З рахунку-фактури за серпень 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 повинен був сплатити 16 814,09 грн. на погашення кредиту, однак ним сплачено лише 13080,98 грн., тобто черговий платіж сплачено не в повному обсязі. Та в подальшому, ОСОБА_1 сплатив ще декілька платежів у неповному обсязі, після чого припинив погашати кредит.

За таких обставин, суд вірно відмовив у задоволенні такої вимоги.

Правильним є і висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до ст.ст. 526, 533, 625, 1049, 1054 ЦК України, у зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов'язань за Кредитним договором, внаслідок чого, станом на момент пред'явлення позову, утворилась заборгованість, розмір якої підтверджується наданим позивачем розрахунком (в самій позовній заяві), правильність якого по суті не оспорюється - позов про солідарне стягнення цієї заборгованості з відповідачів на користь позивача, підлягає задоволенню.

За таких обставин, ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст.ст. 213-215 ЦПК України і передбачених ст.ст. 309, 310 цього Кодексу підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене, та керуючись приписами статей 307, 308, 313, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Суддя-доповідач

Судді