Справа № 587/79/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., при секретарі Токаревій В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особистою власністю майна набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин. В обґрунтування своїх вимог позивачка послалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 13 січня 1960 року до 18 березня 2003 року. Від шлюбу з ОСОБА_5 у них народився син - ОСОБА_6 та донька ОСОБА_7 З своїм чоловіком ОСОБА_5 вона проживала в с. Коршачина Білопільського району у будинку його батьків на протязі чотирнадцяти років. З 1974 року між ними фактично припинились шлюбні відносини. За час спільного проживання ніякого спільного майна набуто не було. З 1974 року вона проживала з дітьми та матір'ю чоловіка. У 1981 році вона за свої власні кошти придбала за договором купівлі-продажу від 08 грудня 1981 року будинок, який знаходився у стані будівництва в с. Василівщина Косівщинської сільської ради. Будинок був розташований на присадибній земельній ділянці радгоспу «Косівщинський» розміром 1500 кв. м. На період придбання будинок був дерев'яний, критий шифером та мав загальну площу 54 кв.м. Надвірні та господарчі будівлі були відсутні. Відповідач ОСОБА_5 коштів для придбання цього майна не надавав. В 1982 -1991 році вона обклала придбаний будинок цеглою, добудувала житлову прибудову до нього. Збудувала в домоволодінні надвірні та господарські будівлі: погріб п/г, гараж літ. «К», сарай «В», вбиральня «Д», навіс «И», кухня «Б», сарай «Г», «Е», літній душ «Ж», огорожа 1-3. Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 12 лютого 2003 року ОСОБА_5 був визнаний безвісно відсутнім. На підставі вказаного рішення суду 18 березня 2003 року нею було отримано свідоцтво про розірвання шлюбу. Поислаючись на ці обставини, позивачка просила визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок.

В судовому засіданні позивачка, її представник підтримала свої вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідивши письмові докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 13 січня 1960 року по 18 березня 2003 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу( ар. с. 8).

З початку 1974 року між ними фактично припинені шлюбні відносини.

З цього часу вони разом не проживали, відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, свій заробіток не вносив до сімейного бюджету, спільного майна під час спільного проживання набуто не було.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 08 грудня 1981 року ОСОБА_1 придбала будинок, який знаходився в стані будівництва в с. Василівщина Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області (арк.с.9).

Відповідно до витягу з книги по господарського обліку виданого Степанівською селищною радою, власником будинку, розташованого за адресою в АДРЕСА_1 рахується ОСОБА_1(арк.с.10).

12 лютого 2003 року рішенням Сумського районного суду Сумської області ОСОБА_5 визнано безвісті відсутнім (арк.с.16).

Відповідно до вимог ст. 57 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, але за кошти одного з них, належить йому особисто. Суд також може визнати особистою власністю майно, набуте одним із них під час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Придбання житлового будинку за кошти позивачки підтверджується зібраними по справі доказами, показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та не оспорюється відповідачем.

У відповідності з ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надала суду докази, які свідчать про те, що спірне майно набуто саме позивачкою за власні кошти, належить їй особисто, придбано під час окремого проживання з ОСОБА_11, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 213, 214,215 ЦПК України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, ст. ст. 57, 60, 69, 70, 63 Сімейного кодексу України, ст. ст. 368, 369, 370. 372 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя