Справа № 363/5452/15-ц Головуючий у І інстанції Чірков Г. Є.
Провадження № 22-ц/780/748/17 Доповідач у 2 інстанції Яворський М. А.
Категорія 26 17.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

17 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою 10-го Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у Київській області на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до 10-го Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у Київській області, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом у відповідності до норм ст.ст. 1166, 1172, 1188 ЦК України з уточненням своїх вимог та просив стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди завданої знищенням автомобіля суму в розмірі 287 235, 86 грн., у зв'язку із завданням шкоди його здоров'ю просив відшкодувати витрати на придбання ліків та проведення дослідження крові в розмірі 4 312, 46 грн., витрати за проведення послуг збереження транспортного засобу в розмірі 1 180, 00 грн., витрати по евакуації транспортного засобу в розмірі 400, 00 грн., витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2 000, 00 грн. та витрати на відправку телеграм в розмірі 127, 96 грн., а всього на суму 299 275, 28 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 13.06.2015 р. з вини ОСОБА_3, працюючого водієм 37-ї державної пожежно-рятувальної частини 10-го державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС у Київській області, який на той час керував службовим автомобілем «ГАЗ 33104», реєстраційний номер НОМЕР_2, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача «NISSAN QASHQAI» д.н.з. НОМЕР_1.

Вину відповідача встановлено вироком Вишгородського районного суду Київської області від 04 листопада 2015 року, який 07 грудня 2015 року набрав законної сили.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №856/27-15 від 05.09.2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «NISSAN QASHQAI» перевищує його ринкову вартість, а тому вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля в результаті його пошкодження в ДТП, визначається такою, що дорівнює його ринковій вартості на момент пошкодження та становить 287 235 грн. 86 коп. Позивач уточнив, що його автомобіль є технічно знищеним, відновлювальний ремонт якого є економічно недоцільним. У момент ДТП позивач та його родина знаходилися в автомобілі, внаслідок чого отримали серйозні тяжкі тілесні ушкодження.

Після вступу вироку в законну силу та з метою відшкодування матеріальної шкоди спричиненої пошкодженням належного йому автомобіля він звернувся 11 грудня 2015 року до АТ «Українська охоронно-страхова компанія» в якій відповідачем по справі було застраховано відповідальність як власника джерела підвищеної небезпеки, автомобіля ГАЗ-33104 ДНЗ НОМЕР_2. Однак листом від 27 січня 2016 року АТ «Українська охоронно-страхова компанія» відмовила йому у виплаті страхового відшкодування за полісом про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вважає дану відмову не правомірною тому просив стягнути відшкодування з відповідача у справі як власника джерела підвищеної небезпеки.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з 10-го Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Київській області на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди завданої знищенням автомобіля суму в розмірі 253 006, 82 грн., витрати за проведення послуг збереження транспортного засобу в розмірі 1 180,00 грн., витрати по евакуації транспортного засобу в розмірі 400,00 грн., витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2 000,00 грн. та витрати на відправку телеграм в розмірі 127, 96 грн., а всього 256 714, 78 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач у справі 10 ДПРЗ УДСНС України у Київській області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування та неправильність встановлення судом обставин, порушення застосування судом норм законодавства, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, оскільки дана вимога про відшкодування шкоди повинна бути пред'явлена до ПАТ «УОСК», так як між останнім та 10-ю ДПРЗ ДСНС України у Київській області укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів .

Позивач у справі ОСОБА_2 подав заперечення, в яких посилається на те, що чинним законодавством не передбачено обов'язок потерпілого щодо звернення із позовом до страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність винної особи, тому просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником автомобіля «NISSAN QASHQAI» д.н.з. НОМЕР_1, що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, яке видано 09 лютого 2013 року. ( а.с. 8)

Відповідно до витягу з наказу начальника ГУ ДСНС України у Київській області від 14 липня 2014 року №155 о/с колишнього сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_3, відповідно до п.п. 10.33, 46, 47, 94, 95 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, який уклав контракт про проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту строком на 3 роки, прийнятно на службу цивільного захисту, зараховано в кадри ДСНС України у спеціальному званні сержант служби цивільного захисту та призначено на посаду водія 37-ДПРЧ 10-ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області. (а.с. 13)

Згідно наказу 10-державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Київській області №43 від 03 червня 2015 року за основним пожежним автомобілем ВАЛДАЙ АППД-2 державний номер НОМЕР_2 закріплено водія 37 державної пожежно-рятувальної частини 10 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Київській області сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_3 (а.с. 92)

Транспортний засіб марки «ГАЗ 33104» реєстраційний номер НОМЕР_2 належить 37-ДПРЧ 10-ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області, що підтверджується технічним талоном транспортного засобу оперативно-рятувальної служби цивільного захисту. (а.с. 89)

13 червня 2015 року з вини ОСОБА_3, працюючого водієм згаданої пожежно-рятувальної частини, який на той час керував службовим автомобілем «ГАЗ 33104» реєстраційний номер НОМЕР_2, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача «NISSAN QASHQAI» д.н.з. НОМЕР_1.

Вину ОСОБА_3, який працював на час вчинення ДТП у відповідача встановлено вироком Вишгородського районного суду Київської області від 04 листопада 2015 року, який 07 грудня 2015 року набрав законної сили. (а.с. 9-12)

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №856/27-15 від 05 вересня 2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «NISSAN QASHQAI» д.н.з. НОМЕР_1 перевищує його ринкову вартість, а тому вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля в результаті його пошкодження в ДТП, визначається такою, що дорівнює його ринковій вартості на момент пошкодження та становить 287 235 грн. 86 коп., тобто автомобіль є фізично знищеним, відновлювальний ремонт якого є економічно недоцільним. (а.с. 101 -122)

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вирішуючи вказаний спір та частково задовольняючи позовні вимоги шляхом відшкодування заподіяної матеріальної шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд, обирав спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим виходячи з наступних обставин.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до вимог ст. 30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно роз'яснень даних у п. 15 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження №856/27-15 від 05 вересня 2015 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля в результаті його пошкодження в ДТП, визначається такою, що дорівнює його ринковій вартості на момент пошкодження та становить 287 235 грн. 86 коп. (а.с.101-108).

Разом з тим, відповідно до звіту про визначення утилізаційної вартості колісного транспортного засобу №47567/У від 29 грудня 2015 року утилізаційна вартість складників автомобіля «NISSAN QASHQAI» д.н.з. НОМЕР_1 складає 34 229 грн. 04 коп. (залишки пошкодженого автомобіля він продав на металобрухт) (а.с.75-76).

Відтак різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП становить 253 006 грн. 82 коп. (287 235,86 - 34 229,04).

Згідно товарному чеку №4 від 13 червня 2015 р. витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди становить 400 грн (а.с.77).

Вартість витрат за проведення послуг збереження транспортного засобу в розмірі 1180 грн, витрат за проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 2 000 грн та витрати на відправку телеграм в розмірі 127 грн. 96 коп. підтверджуються квитанцією № 0.0.407033385.1 від 09 липня 2015 р., квитанцією № ПН765540С1 від 27 серпня 2015 р. та фіскальними чеками №0989 та №0990 від 21 серпня 2015 р. (а.с.78,99,100).

Враховуючи вищевикладене та норми ст. 60 ЦПК України суд правомірно стягнув підтверджені матеріалами справи вказані суми на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди внаслідок ДТП.

Наполягаючи на своїх доводах, апелянт вказує, що непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови у позові до завдавала шкоди у відповідному розмірі, таким чином вважаючи, що цивільну відповідальність по відшкодуванню шкоди в цій справі слід покласти на страхову компанію та винного у заподіянні ДТП.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно з положеннями ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

З матеріалів справи вбачається, що винний у заподіянні шкоди ОСОБА_3 перебував в трудових відносинах з 10-ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області та під час дорожньо-транспортної пригоди виконував свої трудові обов'язки, що тягне за собою в такому випадку покладення цивільної відповідальності по відшкодуванню шкоди на 10-ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області, в силу викладених вимог Закону.

Разом з тим, 10-ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області після відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_3, за наявності відповідних підстав має право порушувати питання про зворотну вимогу (регрес) до винної особи відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

Крім того, 01 серпня 2015 року між 10-ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області та ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що видано Поліс №АІ/6457966, за яким забезпеченим транспортним засобом є автомобіль АППД-2 2 реєстраційний номер НОМЕР_2.

11 грудня 2015 року позивач звернувся до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Листом ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» №324 від 27 січня 2016 року у виплаті страхового відшкодування позивачу відмовлено, що змусило останнього звернутися до суду з позовом про відшкодування завданої його автомобілю шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відтак право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (Правовий висновок ВСУ в справі №6-2808цс15 в постанові від 20 січня 2016 року).

Колегія суддів вважає, що позивач при зверненні до суду з даним позовом вільно та на власний розсуд реалізував своє право на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, шляхом пред'явлення вимог до 10-ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області, працівником якого є особа, що завдала шкоди, а не до страхової компанії, що згідно викладеного вище підставою для відмови в задоволенні позову бути не може.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведені доводи апелянта не ґрунтуються на доказуваних нормах закону.

Виходячи із вищезазначеного та оцінюючи встановлені обставини та докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про неналежність і недопустимість доказів, на які посилається апелянт, як на підставу своїх доводів і заперечень, та не є такими, що можуть бути враховані судом.

Тож апелянтом не надано до суду достатніх та допустимих доказів щодо неправомірності висновку суду першої інстанції, тому колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 12, 22, 1166, 1172, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 210, 212, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу 10-го Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у Київській області відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв