Справа № 466/5765/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі :
головуючого судді Зими І.Є.
при секретарі Губач Х.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди ,-
в с т а н о в и в :
29.06.16р. позивач звернулася до суду з заявою, в якій в подальшому уточнивши вимоги, просила суд постановити рішення, яким скасувати п. 4 наказу № 108 від 30.05.16 р. в частині звільнення її з роботи, поновити її на роботі - на посаді провідного бухгалтера фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 ; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Вимоги мотивує тим, що працювала у відповідача на різних посадах з 20.06.02 р. На посаду провідного бухгалтера фінансово-економічної служби її було переведено 01.12.11 р. , а наказом від 31.05.16 р. звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказане звільнення вважає незаконним з тих підстав, що роботодавцем було порушено вимоги Закону України « Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності «. Так, роботодавець не звертався за три місяці до первинної профспілкової організації та не повідомляв про наступне скорочення працівників. Крім того, на момент попередження її про звільнення з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, вона була головою первинної профспілкової організації в/ч НОМЕР_1 . Рішенням територіальної профспілкової організації № 3 професійної спілки працівників Збройних Сил України було відмовлено у наданні згодим на звільнення позивача у зв`язку із скороченням чисельності працівників. Проте і ця відмова, і вимоги ч. 4 ст. 41 Закону України « Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності « були проігноровані роботодавцем . Не було їй запропоновано і інші посади, які вона могла б зайняти, а свідомо пропонувались лише ті вакантні посади, які виключали можливість її працевлаштування. На вакантну посаду, яку вона могла б зайняти, було переведено іншого працівника. Такі дії відповідача вважає переслідуванням в зв`язку із здійсненням нею саме профспілкової діяльності, оскільки у неї неодноразово виникали конфлікти з командиром в/ч при відстоюванні прав та інтересів членів профспілки. Внаслідок незаконного звільнення з роботи вона зазнала сильного душевного хвилювання, втратила засоби до існування, змушена докладати додаткових зусиль для відновлення нормальних життєвих зв`язків. З цих підстав просить стягнути з відповідача моральну шкоду. Також рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу просить допустити до негайного виконання.
В судовому засіданні позивач та її представник підтримали пред`явлені вимоги з підстав, наведених у заявах. Просили позов задовольнити.
Представники відповідача та третьої особи в судовому засідання заперечили проти заявлених вимог з підстав, наведених у письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи.
Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи , суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20.06.02 р. перебувала у трудових відносинах з відповідачам, а з 01.12.11 р. займала посаду провідного бухгалтера фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 , що стверджується копію трудової книжки .
Як передбачає ст. 40 п. 1 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Як встановлено в ході судового розгляду, згідно спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 20.02.16 р. № Д-322/2/1/2 скороченню підлягала посада провідного бухгалтера фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 , яку обіймала позивач. На той час, що не заперечується сторонами , ОСОБА_1 була також головою профспілкової організації вказаної в/ч. Перевибори голови первинної профспілкової організації відбулися 12.05.16 р., що стверджується копією протоколу зборів за № 6 ( а.с. 53). Відповідачем 28.03.16 р. було скеровано попередження про наступне скорочення займаної посади позивачу ( а.с. 25). Крім того в цей же день за № 773 ( а.с. 26) було скеровано повідомлення про скорочення посади провідного бухгалтера фінансово-економічної служби , яку обіймала ОСОБА_1 на ім`я Голови Територіальної профспілкової організації № 3 професійної спілки працівників ЗСУ. 30.05.16 р. відповідачем було видано наказ про звільнення позивача з 31.05.16 р. за п. 1 ст. 40 КЗпП України. ( а.с. 37).
Скорочення штату працівників має відбуватися за процедурою, визначеною законодавством про працю. Стаття 49-2 КЗпП України передбачає, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Разом з тим, законодавством передбачені додаткові гарантії для працівників підприємств, установ і організацій, обраних до профспілкових органів.
Згідно із ст. 252 КЗпП України та ст. 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки.
Не допускається звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад (крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі у зв`язку із станом здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законом передбачена можливість звільнення з роботи чи служби).
Таким чином, звільнення голови профспілки при скороченні штату має відбуватися відповідно до загальних вимог законодавства про працю з урахуванням додаткових гарантій, визначених ст. 252 КЗпП України та ст. 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".
На звільнення голови профспілки власник або уповноважений ним орган зобов`язаний, крім додержання загального порядку, одержати попередню згоду профспілки, членом якої є працівник, а також вищестоящого органу цієї профспілки (профспілкового об`єднання).
В даному випадку суд приймає до уваги твердження позивача та її представника, що при звільненні ОСОБА_1 , яка до 12.05.16 р. була головою профспілкової організації в/ч НОМЕР_1 , не були дотримані вказані норми. Так, суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що роботодавець звертався до профспілкового комітету в/ч НОМЕР_1 з питання звільнення ОСОБА_1 за скороченням чисельності працівників.
Як вбачається з витягу з протоколу № 40 від 07.04.16 р. засідання Президії Територіальної профспілкової організації № 3 професійної спілки працівників Збройних Сил України було відмовлено у наданні дозволу на звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України . Підставою для такої відмови зазначено ( а.с. 8) грубе порушення роботодавцем ст.ст. 39,41,42 Закону України « Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» ; п. 1 ст. 40, ст. 42,43КЗпП України та норм Галузевої Угода між МО України та ЦК профспілки працівників Збройних Сил України на 2016-2018 рр. Відтак, суд вважає безпідставними посилання відповідача на вимоги ч. 7 ст. 41 КЗпП України , оскільки відмова у наданні згоди на розірвання трудового договору, на думку суду, була мотивована.
Проте , суд не приймає до уваги посилання позивача та її представника на ту обставину, що роботодавець не вправі був переводити 26.04.16 р. ОСОБА_3 на вакантну посаду економіста відділу забезпечення, оскільки така мала бути запропонована позивачу. Так, питання переводу працівників на іншу посаду є компетенцією власника або уповноваженого ним органу. Суд не вправі в даному випадку давати оцінку доцільності проведення такої перестановки . Переважне право залишитися на роботі з`ясовується у разі проведення звільнення працівників і не стосується випадків переведення працівників за їх згодою власником чи уповноваженим ним органом в межах підприємства, установи, організації (ухвала ВССЦК від 09.04.2014 р. у справі № 6-5269св146).
Враховуючи наведене, суд вважає підставними вимоги позивача в частині скасування п. 4 наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі. Відсутність на момент розгляду судом у штатному розкладі посади, з якої було звільнено позивача, не може бути підставою для відмови у позові, відтак вказані доводи представників відповідача суд не приймає до уваги.
В зв`язку з поновленням позивача на роботі до стягнення з відповідача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу. Враховуючи довідку про заробітну плату позивача, надану роботодавцем ( а.с. 76) розмір середньоденного заробітку позивача , що складає 173 грн. 63 коп. ( середньомісячний 3212 грн. 20 коп. ) до стягнення в користь позивача підлягає 27 128 грн. 06 коп. ( сума вказана без врахування податків та обов`язкових платежів).
Не підлягає , на думку суду, задоволенню вимога про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків в вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 60 ЦПК україни встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем суду не представлено жодних доказів на підтвердження того, що діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду. З представленої в розпорядження суду довідки Управління пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова ( а.с.128 ) вбачається, що позивач з червня 2016 року отримує пенсію за віком при повному стажі, відтак не позбавлена засобів для життя. Не знайшли в ході судового розгляду підтвердження і факти будь-якого утиску з боку адміністрації військової частини в зв`язку із здійсненням позивачем профспілкової діяльності.
В звязку із частковим задоволення позовних вимог з відповідача в користь держави слід стягнути 1600 грн. судових витрат, в силу дії ст. 88 ЦПК України.
Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць підлягає до негайного виконання , що врегульовано ст.367 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 3,10,60,209,214 ЦПК України, ч. 1 ст. 40 КЗпП України, Законом України « Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності « , суд,-
в и р і ш и в:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати п. 4 наказу № 108 від 30.05.16 р. в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи за ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді провідного бухгалтера фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 .
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 27 128 грн. 06 коп. ( сума вказана без врахування податків та обов`язкових платежів).
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 в користь держави 1600 грн. судового збору.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді провідного бухгалтера фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 3212 грн. 20 коп. ( без врахування податків та обов`язкових платежів ).
В решті вимог відмовити за безпідставністю.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту оголошення через Шевченківський районний суд м. Львова .
Суддя І. Є. Зима