Справа № 381/4239/15-ц Головуючий у І інстанції Бутенко В. О.
Провадження № 22-ц/780/84/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 53 15.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Гуля В.В., Білоконь О.В.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації Київської області про поновлення на роботі, про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплату вихідної допомоги при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 15 лютого 2006 року по 02 вересня 2015 року вона працювала на посаді провідного фахівця з охорони праці і енергозбереження господарської групи відділу освіти.

Наказом №460-к ОСОБА_2 було звільнено з посади у звязку зі скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Про наступне звільнення її було попереджено 02 липня 2015 року.

Позивач вважає, що її було звільнено з порушенням вимог трудового законодавства з таких підстав.

В наказі № 460-к від 02.09.2015 про звільнення ОСОБА_2 перераховані підстави, які вказані в наказі про її звільнення, а саме: наказ від 22.06.2015 року № 117 про зміну штатного розпису. Однак наказ № 117 стосувався скорочення штату методичного кабінету відділу освіти Фастівської РДА, а позивач не була працівником цього методичного кабінету, а працювала у господарському відділі.

Також позивач зазначає, що їй не була запропонована інша посада в тій же установі.

Окрім того, не відповідає дійсності посада, з якої звільнили позивача, та яка зазначена в оскаржуваному наказі № 460-к і посада, яку фактично вона займала. Оскільки, її посада зазначена в трудовій книзі - це провідний фахівець з охорони праці і енергозбереження господарської групи, а скорочено її з посади провідного фахівця з питань безпеки та енергозбереження господарської групи відділу освіти Фастівської РДА. При цьому, відсутній наказ про переведення її саме на цю посаду, що підтверджується відсутністю записів в її трудовій книзі.

На день звільнення з позивачем повного розрахунку не проведено, а трудову книжку видано тільки 14 вересня 2015 року. Тому, внаслідок незаконного звільнення позивачу було завдано моральної шкоди.

На підставі викладеного позивач просила суд першої інстанції поновити на посаді провідного фахівця з охорони праці та енергозбереження, визнати незаконним наказ відділу освіти Фастівської РДА від 02.09.2015 № 460-к та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Уточнивши позовні вимоги також просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 23949 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не дослідив та не надав належної правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам, зокрема відповідач попереджаючи про скорочення штату у відповідності до трудового законодавства повинен був запропонувати зайняття іншої посади, що відповідає рівню освіти та кваліфікації чим було порушено право на працю вивільненого працівника.

Також позивач звертає увагу суду на те, що вона була прийнята на посаду провідного фахівця з охорони праці і енергозбереження, а звільнена з посади провідного фахівця з питань безпеки та енергозбереження. Вважає, що на підставі ст.. 15 ЗУ «Про охорону праці» її посада могла бути скорочена лише у випадку повної ліквідації установи. Оскільки відділ освіти не ліквідовувався, то не було підстав для скорочення посади фахівця з охорони праці.

З підстав зазначених в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до наказу №40-к від 15 лютого 2006 року була прийнята на посаду провідного фахівця з охорони праці і енергозбереження господарської групи відділу освіти з 15 лютого 2006 року (а.с.10).

Наказом відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації №117 від 22 червня 2015 року було внесено зміни до штатного розпису та скорочення чисельності працівників методичного кабінету відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації (а.с.17-18).

Згідно Наказу відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації №119 від 30 червня 2015 року з 01 вересня 2015 року скорочено посаду провідного фахівця з питань безпеки та енергозбереження господарської групи відділу освіти Фастівської РДА і виключено її із штатного розпису господарської групи відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації. Додаток до наказу новий штатний розпис (а.с.20-21).

Попередження про скорочення штату працівників, відповідно до Наказу відділу освіти від 30 червня 2015 року №119 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників господарської групи відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації» ОСОБА_2 підписала 02 липня 2015 року, що підтверджується її особистим підписом (а.с.22).

Профспілковий комітет 02 вересня 2015 року дав згоду на звільнення ОСОБА_2 з роботи за скороченням штату.

Наказом відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації №460-к від 02 вересня 2015 року ОСОБА_2 провідного фахівця з питань безпеки та енергозбереження господарської групи відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації звільнено у звязку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 02 вересня 2015 року (а.с.16). А трудову книжку позивачкою отримано 14 вересня 2015 року.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факту порушення відповідачем вимог чинного трудового законодавства під час звільнення працівника у звязку із скороченням штату. Відповідно й підстави для стягнення моральної шкоди теж відсутні.

Проте із такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись виходячи з такого.

Згідно ч.4 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992р. №9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізична особа зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 24 укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу.

Як встановлено судом першої інстанції між сторонами був укладений трудовий договір і позивач була прийнята на посаду провідного фахівця з охорони праці і енергозбереження господарської групи відділу освіти Фастівської РДА. Тобто позивач виконувала роботу повязану з охороною праці, що підтверджується наданими нею доказами. Так з 05 по 09 листопада 2012 року вона проходила навчання в Навчально-методичному центрі з охорони праці Національного університету біоресурсів і природокористування України і отримала відповідне посвідчення. (а.с.12-13) Також відповідну підготовку вона проходила також в жовтні 2009 року (а.с.14-15)

Як вбачається із листа Фастівського міськрайонного центру зайнятості від 17.01.2017 р. № 02-08/78 ОСОБА_2 перебувала на обліку у Фастівському міськрайонному центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю. 14 лютого 2006 року їй було видано направлення на працевлаштування на посаду інженера з охорони праці у відділ освіти Фастівської районної державної адміністрації на заявлену вакансію, куди і була працевлаштована. (а.с.135)

Таким чином на неї розповсюджується дія Закону України «Про охорону праці».

Відповідно до ст.15 Закону України "Про охорону праці" на підприємстві з кількістю працюючих 50 і більше осіб роботодавець створює службу охорони праці відповідно до типового положення, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці.

На підприємстві з кількістю працюючих менше 50 осіб функції служби охорони праці можуть виконувати в порядку сумісництва особи, які мають відповідну підготовку.

Ліквідація служби охорони праці допускається тільки у разі ліквідації підприємства чи припинення використання найманої праці фізичною особою

Вимоги вказаної статті містяться також в Типовому положенні про службу охорони праці, яке затверджено наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці № 255 від 15.11.2004 року.

Таким чином, суду першої інстанції необхідно було перевірити, чи могла бути скорочена посада, яку обіймала позивач. Однак суд першої інстанції доводи позивача в цій частині залишив без належної перевірки і не дав цим доводам оцінки у своєму рішенні. Так позивач в своєму позові зазначала, що штат працівників відділу освіти Фастівської РДА становив 835 осіб, що виключало можливість скорочення посади фахівця з охорони праці. Однак матеріали справи не містили доказів на підтвердження цієї інформації.

Судова колегія перевірила ці доводи позивача. Так судовій колегії відповідач надав штатний розпис станом на 1 вересня 2015року, відповідно до якого чисельна чисельність працівників відділу освіти становила 70 чоловік.

Враховуючи наведене, відповідно до вимог Закону "Про охорону праці", колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що відповідач неправомірно скоротив посаду провідного фахівця з охорони праці та енергозбереження і звільнив ОСОБА_2, а тому її слід поновити на роботі на займаній посаді.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що позивач була звільнена не з посади провідного фахівця з охорони праці, а з посади провідного фахівця з безпеки, хоча назва посади, яку обіймала позивач не змінювалась, посадові обов»язки її не змінювались. Так в наказі 460-к від 02 вересня 2015 року має назву про звільнення провідного фахівця з охорони праці ОСОБА_2 , однак в тексті наказу зазначено, що вона звільняється з посади провідного фахівця з питань безпеки, що не відповідало тій посаді, яку вона обіймала за трудовим договором. Таким чином, судова колегія вважає, що роботодавець безпідставно змінив назву посади позивача і звільнив її з іншої посади, тим самим оминувши вимоги Закону України «Про охорону праці» про неможливість скорочення посади фахівця з охорони праці.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, не дав оцінки доводам позивача щодо порушення вимог трудового законодавства при її звільненні, а тому рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.. 213 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позову.

Оскільки судова колегія встановила, що звільнення позивача було незаконним, підлягають також задоволенню її вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який вирішує трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про задоволення вимоги апелянта про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Так, згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_2 її заробітна плата за останні два місяці роботи перед звільненням становила 2367,99 +1775,99= 4143,98 грн. Відпрацьовано днів позивачем у липні- серпні 43. Таким чином середньоденний заробіток становив 4143,99: 43 =96,37 грн.

З 2 вересня 2015 року по 15 березня 2017 року кількість робочих днів складала 387. Таким чином визначаємо розмір середньої заробітної плати за цей період 387 х 96,37 грн. = 37295,19 грн. Вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Судова колегія не вбачає підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не навела жодного доводу, яким обґрунтовувала її заподіяння та розмір.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Під час звернення до суду підлягала сплаті 551,2 х3 = 1653,6 грн. За подачу апеляційної скарги позивач мала сплатити 1653,6 х 1.1 = 1818,96 грн. Вказаний розмір судового збору підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації від 02 вересня 2015 року № 460-к про звільнення провідного фахівця з охорони праці ОСОБА_2

Поновити ОСОБА_2 з 02 вересня 2015 року на посаді провідного фахівця з охорони праці та енергозбереження господарської групи відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації.

Стягнути з відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.09.2015 р. по 15.03.2017 р. у розмірі 37 295,19 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації на користь держави судовий збір в розмірі 1818 грн. 96 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді