Ухвала іменем україни 22 лютого 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Коротуна В.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - служба у справах дітей Луцької міської ради, про визнання недійсними розпорядження та свідоцтва про право власності на житло, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 на ухвалу апеляційного суду Волинської області від 01 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_9 із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 27 січня 2015 року йому стало відомо про приватизацію квартири АДРЕСА_1 без включення до кола осіб, які мають право на приватизацію, його неповнолітньої дочки ОСОБА_4, яка проживає в зазначеній квартирі.

Зазначав, що розпорядженням відділу реєстру житлового фонду Департаменту ЖКГ Луцької міської ради від 22 серпня 2013 року № 1308-р, на підставі якого передано у приватну власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 із подальшою видачею 22 серпня 2013 року свідоцтва про право власності, порушено право неповнолітньої ОСОБА_4 на житло, так як приватизація квартири, у якій вона проживає, проведена без врахування того, що дитина живе у цій квартирі з часу народження і нікуди не виїжджала.

Посилаючись на вказані обставини просив визнати недійсними розпорядження відділу реєстру житлового фонду Департаменту ЖКГ Луцької міської ради від 22 серпня 2013 №1308-р «Про приватизацію державного житлового фонду» та свідоцтва про право власності на житло від 22 серпня

2013 на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від

08 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсними розпорядження відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду» від 22 серпня 2013 року № 1308-р та свідоцтво про право власності на житло від 22 серпня 2013 року на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2015 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня

2015 року в частині визнання недійсним розпорядження відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради від 22 серпня 2013 року № 1308-р змінено, ухвалено в цій частині нове рішення про визнання незаконним розпорядження відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради від 22 серпня 2013 року № 1308-р.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2015 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2015 року залишено без змін.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2015 року, зазначаючи, що про вказане рішення вона дізналась лише 19 квітня 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 12 травня 2016 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4

У червні 2016 року ОСОБА_4 подала до суду апеляційної інстанції заяву про відмову від позову.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 01 червня 2016 року, з урахуванням внесених виправлень ухвалами апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2016 року та від 01 липня 2016 року, прийнято відмову ОСОБА_4 від позову. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2015 року в даній справі скасовано. Провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Приймаючи відмову від позову, суд апеляційної інстанції керувався

ст. 306 ЦПК України та виходив із того, що заявлена ОСОБА_4 відмова від позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, а тому підлягає прийняттю із скасуванням судових рішень першої, апеляційної інстанцій та закриттям провадження у даній справі.

Однак, колегія суддів не може погодитись із зазначеними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 31 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у ст. 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

Статтею 360 ЦПК України передбачено, що в апеляційному суді позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Враховуючи зазначене, відмова від позову може бути прийнята судом апеляційної інстанції протягом усього часу судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 208 ЦПК України судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду.

Задовольняючи заяву про відмову від позову, апеляційний суд не з'ясував, чи можлива така відмова від особи, яка досягла повноліття після закінчення розгляду справи, яка порушувалась за позовом її законного представника - батька - в той час, як ОСОБА_4 була неповнолітньою.

Крім того, на підставі ч. 3 ст. 335 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права при відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4

Так, приймаючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2015 року судом апеляційної інстанції не було належним чином перевірено обставини щодо пропуску заявницею строку на апеляційне оскарження та помилково зазначено, що відсутність доказів отримання оскаржуваного рішення свідчить про можливість прийняття апеляційної скарги, поданої з пропуском процесуального строку. При цьому судом не було враховано, що в інтересах ОСОБА_4, на підставі ст. 39 ЦПК України, приймав участь у судовому розгляді даної справи та отримував копії рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій її законний представник - ОСОБА_3, який також мав можливість реалізувати надані стороні спору процесуальні права до закінчення судового розгляду, зокрема щодо відмови від позову.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції постановлено оскаржувану ухвалу із порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування із направленням справи до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343 - 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Волинської області від 01 червня 2016 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М.Мазур

О.В. Попович