Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/7782/16-ц Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 50 Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Широкової Л.В.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 листопада 2016 року,

встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась з даним позовом, в якому просила розірвати укладений між нею та відповідачем шлюб, малолітнього сина ОСОБА_4 для подальшого виховання залишити при ній, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 1700 грн., а також стягнути аліменти на своє утримання в розмірі 500 грн. до досягнення сином трьох років, оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вони перебувають у шлюбі з 06 червня 2014 року, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стосунки між нею та відповідачем не склалися, що призвело до того, що вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, відповідач вчиняє бійки, сварки, чинить насилля та погрози.

ОСОБА_3 працює, має прибутки, але матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Сама перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, крім соціальної виплати на дитину інших джерел доходу немає. Тому змушена звернутися до суду.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03 листопада 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням в частині стягнення аліментів, відповідач подав апеляційну скаргу, де просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі 1/4 з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Судом не були всебічно зясовані всі обставини справи. Зокрема, суд не взяв до уваги, що у нього відсутні доходи, які дозволяли б сплачувати щомісячно аліменти у розмірі 2200 грн. на користь позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права...

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що матеріали справи дають підстави для задоволення позову.

Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст. 181 СК України).

За змістом положень ст. 84 СК України дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років не залежно від того, чи вона працює, та незалежно від матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Також право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, і в разі розірвання шлюбу.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України).

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 06 червня 2014 року, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно судового рішення від 03 листопада 2016 року після розірвання шлюбу дитина залишена при матері.

Як убачається із матеріалів справи позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною і щомісячно отримує соціальну допомогу у розмірі 860 грн., інші джерела доходів у неї відсутні.

Відповідач є фізично здоровим, інших дітей та на утриманні непрацездатних осіб немає. Він працює продавцем продовольчих товарів четвертого розряду на Державному підприємстві «Житомирський лікеро-горілчаний завод», де отримує стабільний, регулярний дохід у вигляді заробітної плати, що підтверджується довідками, виданими зазначеним підприємством.

Вказані обставини свідчать про можливість ОСОБА_3 сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини та позивача до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Будучи зареєстрованим, як фізична особа-підприємець, згідно повідомлення Житомирської обєднаної Державної податкової інспекції від 27.10.2016 року за № 19271/Т/06-25-1302, ОСОБА_3 доходів від підприємницької діяльності немає. Будь-яких доказів, які спростовують вказані відомості позивачем не надано і таких не встановлено судом.

В апеляційному суді відповідач не заперечив щодо стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина та на утримання позивача до досягнення дитиною трьохрічного віку у відповідній частці від його заробітку.

Суд першої інстанції не звернув на вказані обставини уваги і помилково ухвалив рішення про стягнення із відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі.

Наявність у ОСОБА_3 регулярного і стабільного доходу у вигляді заробітної плати, відсутність доходу від підприємницької діяльності зумовлює ухвалення судового рішення про стягнення із відповідача на користь позивача аліментів у частці від заробітку (доходу), а не у твердій грошовій сумі.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи не в повному обсязі зясовані обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого в частині стягнення аліментів було ухвалено рішення, яке не грунтується на вимогах закону та не відповідає обставинам справи, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія судів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 листопада 2016 року в частині стягнення аліментів скасувати і ухвалити нове.

Стягувати з ОСОБА_3, громадянина України, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2. № 14, (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2, проживаючої у ІНФОРМАЦІЯ_3,( ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 вересня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку(доходу), щомісячно, починаючи з 15 вересня 2016 року до досягнення сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, трьох років.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: