Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 2-о-29/2012 Головуючий у 1 інстанції: Кіяшко В.О.
Провадження №22-ц/778/452/17 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2012 року у справі за заявою Прокурора Вільнянського району в інтересах територіальної громади с. Миролюбівка в особі Михайло-Лукашівської сільської ради про визнання спадщини відумерлою,-

ВСТАНОВИЛА :

Прокурор завернувся до суду з заявою в інтересах територіальної громади с. Миролюбівка в особі Михайло-Лукашівської сільської ради про визнання спадщини -земельної частки (паю), яка відкрилась після смерті ОСОБА_4, відумерлою, в заяві посилаючись на те, що проведеною прокуратурою Вільнянського району перевіркою у сфері земельного законодавства встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала за адресою: АДРЕСА_1.

В день її смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2, відкрилась спадщина, яка складається із земельної частки (паю), вартістю 131602грн. Спадкоємці за законом та за заповітом з моменту смерті ОСОБА_4 і по цей час із заявами про прийняття спадщини не звертались. Це означає, що на спадкове майно, яке залишилось після смерті спадкодавця ніхто з його спадкоємців не претендує з будь-яких причин. Більш того, заповіту при житті ОСОБА_4 не складала, спадкова справа не відкривалась. Посилаючись на зазначені обставини прокурор просив визнати спадщину ( земельну ділянку), яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 відумерлою та передати у власність територіальної громади с. Миролюбівка Вільнянського району в особі Михайло-Лукашівської сільської ради.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2012 року позов задоволено.

Визнано спадщину (земельну ділянку), яка відкрилась після смерті громадянина ОСОБА_4 - відумерлою.

Передано у власність територіальної громади с. Миролюбівка в особі Михайло-Лукашівської сільської ради 6,43 умовно кадастрових гектарів землі, вартість якої становить 131602грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3, зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до пунктів 3,4 статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами. які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Задовольняючи заяву та визнаючи спадщину відумерлою, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки після смерті спадкодавця ОСОБА_4 протягом тривалого часу (2002-2012 роки) ніхто зі спадкоємців не прийняв спадщину, то така спадщина має бути визнана відумерлою за правилами статті 1277 ЦК України, якою регулюється правовий режим вирішення питання про відумерлість спадщини.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки такі висновки прийняті без належного врахування обставин справи та вимог закону.

Судом встановлено, що згідно із сертифікатом на право на земельну частку ( пай) серія НОМЕР_1 від 19 липня 2000 року, виданого як члену КСП «Зоря» Вільнянського району ОСОБА_4 належало право на земельну частку ( пай ) 6,43 в умовних кадастрових гектарах, у землі, що перебуває у колективній власності КСП «Зоря» без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) ( а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується актовим записом про смерть № 37 від 16.11.2002р. (а. с. 5), та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 3 від 09.02.12 (а.с. 4) наданих відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського РУЮ Запорізької області до прокуратури району.

Після померлої відкрилась спадщина у вигляді вказаного права на земельну частку (пай).

Спадкова справа після смерті не заводилась. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Пунктом 4, 5 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного Кодексу України передбачено, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 525 ЦК УРСР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР).

За приписами ст. 553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Статтею 555 ЦК УРСР передбачено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.

Якщо хто-небудь з спадкоємців відмовився від спадщини на користь держави, до держави переходить частка спадкового майна, належна цьому спадкоємцеві. Якщо при відсутності спадкоємців за законом заповідана тільки частина майна спадкодавця, решта майна переходить до держави.

За змістом ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що вона є донькою померлої ОСОБА_4 та після її смерті фактично прийняла спадщину, так як проживала разом з матір'ю, забрала всі речі матері, в тому й числі, сертифікат на земельну частку (пай), який в подальшому вона загубила, а в неї залишилась його ксерокопія,.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Михайло - Лукашівської сільської ради № 798 від 27.07.2016 року вбачається, що ОСОБА_3 на день смерті ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована за адресою в АДРЕСА_1, тобто проживала та була зареєстрована за адресою де проживала її мати. Разом з померлою також проживали онуки ОСОБА_6, ОСОБА_5, зять ОСОБА_7 ( а.с. 27).

Із довідки № 91 від 10.02.2012 року вбачається, що померла мала чотирьох дітей (а.с. 14 зворот).

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, саме на суд як на державний орган покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, у зв'язку з чим суд має право й зобов'язаний визначити характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

Вирішуючи спір по суті вимог заяви прокурора, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, належним чином не перевірив в повному обсязі фактичних обставин справи, не перевірив чи можуть бути спадкоємці у ОСОБА_4, які фактично прийняли спадщину або відмовились від її прийняття, або спадщина перейшла до держави.

Суд першої інстанції, приймаючи до уваги вимоги заяви прокурора про відумерлість спадщини, залишив поза увагою, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому на спірні правовідносини положення ст. 1277 ЦК України не поширюються, навпаки не прийняв до уваги положення ст. 549, 555 ЦК УРСР та помилково визнав спадщину у вигляді земельної частики (паю) відумерлою.

При цьому суд першої інстанції не визначив належним чином коло осіб, які мають бути залучені до участі у справі та належним чином не перевірив чи прийняла дочка ОСОБА_3 спадщину після смерті матері шляхом фактичного вступу в управління або володінням спадковим майном з урахуванням положень ст. 549 ЦК УРСР, зауваживши лише, що спадкоємці померлої ОСОБА_4 з заявами про прийняття спадщини до Вільнянської державної нотаріальної контори не звертались, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 відсутня, в той час як таких відомостей матеріали справи не містять, не витребував із сільської ради відомості щодо проживання за місцем реєстрації спадкодавця інших осіб, а тому дійшов передчасного висновку про визнання спадщини відумерлою.

Суд не перевіряв і на порушення вимог ст. 277 ЦПК України про розгляд справи зазначеного спадкоємця, як заінтересовану особу, не встановлював і не залучив.

Отже, необхідність перевірки наявності спору щодо спадкового майна та можливість захисту майнових прав спадкоємців шляхом подачі на загальних підставах позову з приводу спадщини, залишилися поза увагою суду, що призвело до порушення прав та обов'язків осіб, які не брали участі у справі.

За таких обставин, висновки суду про визнання спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 відумерлою у зв'язку з відсутністю спадкоємців, являються передчасними, тому рішення суду на підставі п.3, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки апеляційна інстанція у такому випадку не наділена законодавством повноваженнями щодо залучення до участі у справі учасників процесу, які не були залучені судом першої інстанції.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2012 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Заяву Прокурора Вільнянського району в інтересах територіальної громади с. Миролюбівка в особі Михайло-Лукашівської сільської ради про визнання спадщини відумерлою залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: