АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/1351/15-ц 22-ц/774/18/К/17
Справа № 214/1351/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/18/К/17 інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 (IV) Доповідач Митрофанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Митрофанової Л.В.,

суддів Барильської А.П., Зубакової В.П.

із секретарем Гладиш К.І.,

за участю - представника позивача ТОВ «Майєр-ТД» - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Майєр-ТД» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Майєр-ТД» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Майєр-ТД» (надалі -ТОВ «Майєр-ТД») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 01.04.2014 року між сторонами укладено договір безвідсоткової позики №МТД-01/04/14, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_3, як співробітник ТОВ «МАЙЄР-ТД», отримав у позику грошові кошти в сумі 65 000 грн. на строк до 01.10.2014 року та зобовязався повернути зазначену суму у відповідності до графіку погашення позики, передбаченого п.5 Договору. Однак, в порушення умов договору відповідач своїх зобовязань належним чином не виконав, у звязку із чим станом на 13.01.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 151 969,47 грн., яку позивач, разом з судовими витратами в сумі 1519,69 грн., просив стягнути з відповідача.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2016 року в задоволенні позову ТОВ «Майєр-ТД» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Майєр-ТД» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про недоведеність позовних вимог, не взяв до уваги надані позивачем докази на підтвердження факту існування заборгованості відповідача за договором позики, а саме: договір безвідсоткової позики №МТД-01/04/14 від 01.04.2014 року та видатковий касовий ордер від 01.04.2014 року. Крім того, вважає, що суд не звернув уваги на висновок експертизи, яким підтверджується факт того, що підпис в договорі позики та касовому ордері про отримання коштів виконано відповідачем. Також позивач посилається на те, що суд дійшов помилкового висновку щодо ненадання позивачем первинних бухгалтерських документів на підтвердження існування заборгованості та її розміру, не врахувавши наданий позивачем розрахунок та відмовивши в задоволенні клопотання позивача про долучення до матеріалів справи розрахунку заборгованості.

В судове засідання відповідач, належно повідомлений про розгляд справи (росписка а.с.236) не зявився, причини неявки не повідомив.

Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю в іншому судовому засіданні та спробою замаху на його життя, проте належних доказів на підтвердження вказаних обставин не надано, зокрема не надано копії повістки про виклик до іншого суду, а фотокопії фотографій не можуть свідчити про замах на життя представника відповідача саме у даній цивільній справі.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналогічні положення закріплено й в статтях 1 11 ЦПК України.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Статтями 27, 31 ЦПК України встановлено, що особи, які беруть участь у справі, наділені широким колом цивільних прав і лише одним обовязком добросовісно здійснювати свої процесуальні права та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача та його представника в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.04.2014 року між ТОВ «МАЙЄР-ТД» та ОСОБА_3 укладено договір безвідсоткової позики №МТД-01/04/14, відповідно до умов якого ТОВ «МАЙЄР-ТД» надає відповідачу, як співробітнику товариства, позику з максимальною сумою загальної заборгованості в розмірі 65 тис. грн. на строк до 01.10.2014 року, а відповідач зобовязується повернути зазначену суму у відповідності до графіку погашення позики, передбаченого п.5 Договору (а.с. 6).

Пунктом 11 Договору передбачена відповідальність позичальника за несвоєчасне повернення позики, а саме: пеня у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення, індекс інфляції та 36% річних, а в разі невиконання вимоги позикодавця про повернення всієї суми позики - штраф у розмірі 100% суми наданої позики.

Згідно з видатковим касовим ордером від 01.04.2014 року ОСОБА_3 , на підставі договору безвідсоткової позика №МТД-01/04/14 від 01.04.2014 року, в касі ТОВ «МАЙЄР-ТД» отримано грошові кошти в сумі 65 тисяч грн. (а.с. 7).

Висновком судового експерта №58/04-320 від 15.07.2015 року встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3, розташовані: в графі «Позичальник» договору позики №МТД-01/04/14 від 01.04.2014 року та в графі «Підпис одержувача» видаткового касового ордеру від 01.04.2014 року, виконані ОСОБА_3. Рукописний запис шістдесят пять тисяч грн. 00 коп.», розташований в графі «Одержав» видаткового касового ордеру від 01.04.2014 року, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою(а.с. 69,70).

У звязку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань станом на 13.01.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 151 969,47 грн., з яких: 65000 грн. - борг за позикою, 3 688,68 грн. пеня, 36% річних 11 496,98 грн., індекс інфляції у зв'язку із простроченням виконання зобовязання 6 783,81 грн., штраф - 65 000 грн. (а.с. 4-5).

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «МАЙЄР-ТД» посилався на те, що в обумовлений у договорі строк відповідач не повернув йому грошові кошти, у зв'язку з чим просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 151 969,47 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем існування заборгованості за договором позики №МТД-01/04/14 від 01.04.2014 року та не обґрунтованості її розміру.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов*язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним, якщо виконання позичальником зобовязання обмежується поверненням боргу.

Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України, згідно із частиною першою якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року за № 6-36цс-14, винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст.1048 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу,

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобовязання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

Грошовим зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Інфляція це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року №519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівнянні з базовим.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті.

Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до п. 11 договору безпроцентної позики №МТД-01/04/14 від 01.04.2014 року сторонами погоджено, що при прострочені повернення позики позичальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, виходячи з неповерненої суми за весь строк прострочення, індекс інфляції та 36% річних, а в разі невиконання вимоги позикодавця про повернення всієї суми позики, позичальник додатково сплачує штраф у розмірі 100% суми наданої позики.

Висновки суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем існування заборгованості за договором позики №МТД-01/04/14 від 01.04.2014 року та не обґрунтованості її розміру є безпідставними, оскільки висновком судового експерта №58/04-320 від 15.07.2015 року встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3, розташовані: в графі «Позичальник» договору позики №МТД-01/04/14 від 01.04.2014 року та в графі «Підпис одержувача» видаткового касового ордеру від 01.04.2014 року, виконані ОСОБА_3, що свідчить про отримання останнім грошових коштів за договором позики №МТД-01/04/14 від 01.04.2014 року.

Встановлення того факту, що рукописний запис шістдесят пять тисяч грн. 00 коп.», розташований в графі «Одержав» видаткового касового ордеру від 01.04.2014 року, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою не є підставою вважати, що останній не отримував коштів за договором позики №МТД-01/04/14 від 01.04.2014 року, оскільки ОСОБА_3 власноруч підписав вказаний договір позики із зазначенням розміру позики та розписався про одержання ним коштів у розмірі 65000 грн. у видатковому касовому ордері від 01.04.2014 року.

Розрахунок заборгованості за договором позики №МТД-01/04/14 від 01.04.2014 року, що наданий позивачем, колегія суддів вважає належним та допустимим доказом по справі, оскільки останній виконано на підставі умов договору позики та вимог ст. 625 ЦК України.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 65000 грн. - борг за договором позики, 3 688,68 грн. пеня, згідно ст. 625 ЦК України і п.11 Договору; відсотки за прострочення виконання зобовязання 11 496,98 грн., згідно п.11 Договору; інфляційні втрати 6 783,81 грн., згідно ст. 625 ЦК України; та штраф - 65 000 грн., згідно п.11 Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1519,70 грн. та судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 1671,67 грн.

На підставі вище наведеного, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу позивача, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313- 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Майєр-ТД» задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Майєр-ТД».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Майєр-ТД» заборгованість за договором безпроцентної позики №МТД-01/04/14 від 01.04.2014 року станом на 13.01.2015 року в розмірі 151 969 (сто пятдесят одна тисяча девятсот шістдесят девять ) грн. 47 коп., з яких: 65000 грн. - борг за договором позики, 3 688,68 грн. пеня, відсотки за прострочення виконання зобовязання 11 496,98 грн., інфляційні втрати 6 783,81 грн., штраф - 65 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Майєр-ТД» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1519 (одна тисяча пятсот девятнадцять) грн. 70 коп. та судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 1671 (одна тисяча шістсот сімдесят одна) грн. 67 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: