Справа №485/1176/16-ц 18.01.2017 18.01.2017
Справа 485/1176/16-ц
Провадження №22-ц/784/97/17 Головуючий у першій інстанції Квєтка І.А.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду-Бондаренко Т.З.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18 січня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої : Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Шагаєм О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства Комерційний банк

«ПриватБанк»

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2016 року за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк)

до

ОСОБА_2

про

стягнення кредитної заборгованості,

У С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2016 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 29 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки.

Відповідач, взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 30986 грн. 23 коп.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість в сумі 30986 грн 23 коп., з яких заборгованість за кредитом 4992 грн. 26 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 24 280 грн. 34 коп., а також штрафів 250 грн. фіксована частина, 1463 грн. 63 коп. процентна складова.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2016 року в задоволенні позову банка відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення скасувати та його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та невірне застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи 29 липня 2008 року на підставі письмової заяви між ОСОБА_3, яка на даний час змінила прізвище на ОСОБА_2 , та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір (далі - договір), відповідно до якого відповідачка отримала кредитну карту «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з встановленим кредитним лімітом на момент її видачі у сумі 1040 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості (а.с.6).

Відповідно до Умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (далі Умови) базова процентна ставки за користування кредитом - 3% на місяць (36.00% на рік) з розрахунку 360 днів в році (а.с.7). Погашення заборгованості по кредитному ліміту здійснюється щомісячними платежами, розмір яких становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості.

Також Умовами передбачено за несвоєчасне погашення заборгованості пеня, яка нараховується за кожен день прострочки кредиту в розмірі 1% від заборгованості, але не менш 10 грн. в місяць. Процентна ставка в місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 4.5% (54% річних). При порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов"язань, передбачених договором більше ніж на 120 днів, стягується штраф 250 грн. + 5% від суми позову.

В даній заяві зазначено, що відповідачка погодилася, що вказана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифи, складають собою договір про надання банківських послуг.

Також згідно п. 3.3 Умов відповідачка погодилася на прийняття будь-якого кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Так, на виконання вказаних договірних зобов'язань та наведених вимог закону, банком на ім'я відповідачки було відкрито картковий рахунок та видано платіжну картку з встановленим кредитним лімітом.

Проте, як вбачається з розрахунку наданого Банком відповідачка належним чином не виконувала зобов'язання по погашенню кредиту та процентів, у зв'язку з чим станом на 31 серпня 2016 року банк нарахував заборгованість по тілу кредиту у розмірі 4992 грн. 26 коп., за відсотками 24 280 грн. 34 коп., по штрафу - 250 грн. фіксована частина (а.с.4-5).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Так, в матеріалах справи міститься заява подана позивачкою про застосування позовної давності.

Районний суд , відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що позивачем без поважних причин пропущено строк позовної давності.

Суд зазначав, що згідно п.9.12 Умов передбачено строк дії договору протягом 12 місяців з часу підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на той же строк.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 3.1.3 Умов, строк дії картки вказано на лицевій стороні карти (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Після закінчення строку дії карти, відповідна карта продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше не надійшла заява про закриття картрахунку, а також за наявністю грошових коштів на рахунку для оплати послуг розрахункових операцій по картрахунку.

З пояснень відповідачки в судовому засіданні встановлено, що строк дії картки було встановлено на два роки, тобто по липень 2010 року, іншої картки вона не отримувала. Вказані обставини банком не спростовані.

З розрахунку заборгованості та виписки по рахунку слідує, що останній платіж на погашення кредиту відповідачка внесла у березні 2009 року (а.с.4-5)

Таким чином, починаючи з квітня 2009 року право кредитора на отримання щомісячних платежів по кредиту було порушено, в зв'язку з чим у останнього виникло право на звернення до суду про стягнення щомісячних платежів. А враховуючи, що в липні 2010 року, в зв'язку з закінченням строку дії договору, у позивача виникло право на стягнення всієї кредитної заборгованості із відповідними складовими, то саме з цього часу починається відлік позовної давності.

Враховуючи, що ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовною заявою у вересні 2016 року, тоді як, трирічний строк звернення до суду закінчився у липні 2013 року , районний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Такий висновок відповідає правовому висновку Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року №6-127 цс14.

Доводи викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що оскільки кошти за кредитним договором не було повернуто, стягненню підлягають проценти та пеня в межах строку позовної давності, не можна прийняти до уваги, оскільки відповідно до положень ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Посилання в апеляційній скарзі на постанови ВСУ з відповідними правовими висновками є недоречними, оскільки вказані висновки не стосуються карткових кредитних договорів.

Керуючись статтями 303, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приват Банк» відхилити.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2016 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: