АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Оболонського районного суду міста Києва від 31 січня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

встановила:

ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 9 липня 2015 року, тимчасово обмежено громадянину України ОСОБА_1 право виїзду за межі України до виконання зобов'язань за зведеним виконавчим провадженням ВП № 42528775.

30 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила скасувати заходи у вигляді тимчасового обмеження їй у праві виїзду за межі України, що були застосовані ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року.

Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року відмовлено у відкритті провадження.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відкрити провадження у справі, направити справу для розгляду по суті до Оболонського районного суду міста Києва

Заявник посилається на порушення суддею її права на судовий захист, так як дане питання, крім як у судовому порядку, вирішити неможливо.

Також заявник вважає, що чинне законодавство не містить жодних приписів для державного виконавця в цій ситуації, проте конституційна свобода пересування та конституційне право вільно залишити Україну залишається для неї обмеженими.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1, суддя першої інстанції виходив з того, що заява про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Унікальний №756/3952/15-ц
№ апеляційного провадження: №22-ц/796/4262/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Васалатій К.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Колегія суддів вважає, що вказаний висновок судді ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України віднесено до компетенції суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, яка здійснює виконання судових рішень та рішень інших органів.

- 2 -

Разом з тим, дана норма процесуального права не передбачає повноважень суду вирішувати питання про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

З наданих суду заявником документів вбачається, що постановою державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 30 травня 2016р. виконавчий документ, за яким судом було прийнято рішення про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, був повернутий стягувачу. Отже, виконавче провадження закрито.

Відповідно до пункту 12.4. Інструкції з організації примусового виконання рішень, редакція якої діяла на час прийняття державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України знімається постановою державного виконавця.

Отже, питання припинення обмеження виїзду у зв'язку із виконанням обов'язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця.

Вказані норми матеріального права спростовують доводи апеляційної скарги про те, що чинне законодавство не передбачає обов'язку державного виконавця вирішувати питання про припинення тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Аналогічне роз'яснення надано Верховним Судом України в узагальненні про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Посилання заявника та її представника на те, що державним виконавцем їй було відмовлено у припиненні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України із зазначенням про необхідність звернутися з цього питання до суду, не може бути підставою для прийняття заяви ОСОБА_1 до розгляду судом, так як це не передбачено нормами чинного законодавства.

Разом з тим, заявник не позбавлена можливості оскаржити дії чи бездіяльність державного виконавця у визначений законом спосіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суддя першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до п. 9 ст. 8 ЦПК України заборонено відмовляти у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки суддею було відмовлено у відкритті провадження не у зв'язку із відсутністю законодавства або його нечіткості, а зв'язку із тим, що вирішення даного питання чинним законодавством покладено на державного виконавця.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що при постановленні ухвали про відмову у відкритті провадження не було порушено норми процесуального права, тому підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

- 3 -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, ухвалу судді Оболонського районного суду міста Києва від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: