Справа № 367/5901/16-ц Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/734/17 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 43 16.03.2017
УХВАЛА

Іменем України

16 березня 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Гуль В.В., Верланова С.М.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ПАТ«Кредит Європа Банк» звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який мотивував тим, що 20 червня 2008 року між ЗАТ «Кредит Європа Банк» і відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за яким останній отримав кошти в сумі 288000 доларів США терміном на 15 років із розрахунку 13,45 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і позичальником 20 червня 2008 року було укладено договір іпотеки належних відповідачу земельної ділянки і розташованого на ній об'єкта незавершеного будівництва АДРЕСА_2.

Вказував, що у зв'язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 9 грудня 2013 року звернуто стягнення на належний ОСОБА_3 предмет іпотеки і за ПАТ«Кредит Європа Банк» визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0650 га та об'єкт незавершеного будівництва (готовність 74 %), що розташовані по АДРЕСА_2. Згодом вул.Леніна перейменована на вул.Свято-Покровську за рішенням Гостомельської селищної ради.

Посилався, що відповідач чинить перешкоди у користуванні майном, а тому у зв'язку із зверенням стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст.40 Закону України «Про іпотеку та ст.109 ЖК України має бути виселений із будинку. Просив припинити дії відповідача по незаконному користуванню земельною ділянкою і об'єктом незавершеного будівництва шляхом виселення відповідача й усіх мешканців із об'єкта незавершеного будівництва по АДРЕСА_2.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, ПАТ«Кредит Європа Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задоволити вимоги банку в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує хибністю висновків суду щодо ненадання банком доказів, що відповідач мешкає у незакінченому будівництвом будинку. Крім того, суд невірно оцінив те, що банк просив виселити усіх осіб, що мешкають в будинку.

ПАТ«Кредит Європа Банк» належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з'явивися, причин неявки не повідомив, що відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки недоведеністю позовних вимог банку, зокрема відсутністю доказів того, що відповідач мешкає в об'єкті незавершеного будівництва по АДРЕСА_2.

При цьому суд виходив з того, що відповідач зареєстрований та мешкає за іншою адресою, де і отримує кореспонденцію.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення будь-яких порушень його права, в т.ч. порушення прав користування та розпорядження майном, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володінням.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК УРСР).

Судом встановлено, що 20 червня 2008 року між ЗАТ «Кредит Європа Банк» і відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно якого відповідач отримав в банку споживчий кредит в розмірі 288000 доларів США терміном на 180 місяців із розрахунку 13,45 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і відповідачем ОСОБА_3 20 червня 2008 року було укладено договір іпотеки, згідно якого відповідач передав в іпотеку належне йому майно: земельну ділянку площею 0,0650 га і розташований на ній об'єкт незавершеного будівництва, що розташовані по вул.Леніна 97-а у смт.Гостомель Київської області.

У зв'язку із невиконанням відповідачем своїх обов'язків за кредитиним договором, банк звернувся до суду і рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 9 грудня 2013 року в рахунок боргу ОСОБА_3 за кредитиним договором в розмірі 2332581,58 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки і за ПАТ «Кредит Європа Банк» визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0650 га та об'єкт незавершеного будівництва (готовність 74 %), що розташовані по АДРЕСА_2. Згодом вул.Леніна перейменована на вул.Свято-Покровську за рішенням селищної ради.

Право власності ПАТ «Кредит Європа Банк» на вказане нерухоме майно у вигляді земельної ділянки та об'єкта незавершеного будівництва зареєстроване у встановленому законом порядку.

Також судом встановлено, що відповідач зареєстрований і мешкає АДРЕСА_1, за якою і отримував судові повістки (а.с.25). За адресою смт.Гостомель Київської області вул. Свято-Покровська 97-А відповідач корреспонденцію не отримує.

За таких обставин суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позову про виселення з огляду на його недоведеність, а саме відсутність доказів порушення, невизнання або оспорювання права власності банку на нерухоме майно з боку відповідача.

Крім того, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову з огляду на те, що позивач ставлячи питання про виселення із вказаного будинку ОСОБА_3 і всіх мешканців, що проживають в приміщеннях об'єкту незавершеного будівництва житлового будинку, не вказав осіб, які там мешкають.

Доводи апеляційної скарги про хибність висновків суду щодо ненадання банком доказів, що відповідач мешкає у незакінченому будівництвом будинку безпідставні. Фактично банк в апеляційній скарзі не спростував таких висновків суду і не вказав доказів, які на його думку підтверджують проживання у незакінченому будівництвом будинку відповідача. Натомість банк вдався в апеляційній скарзі до тлумачення змісту поняття «майно» та змісту права власності, що не стосується і не пов'язане із предметом спору про виселення, поскільки право власності банку на нерухоме майно у вигляді земельної ділянки і незавершеного будівництвом будинку не заперечується і не оспорюєтся іншими особами.

Крім того, такі доводи не грунтуються на вимогах закону. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом вказаних процесуальних норм, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом.

Відповідно до приписів ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України саме на позивача покладається обов'язок довести порушення його прав з боку відповідача. Проте всупереч вказаним нормам позивач не надав суду будь-яких інших доказів (акт обстеження домоволодіння за участю відповідних осіб, заяви чи звернення до інших органів на захист свої прав тощо) на підтвердження тих обставин, що відповідач проживає за адресою АДРЕСА_2 і порушує права позивача.

Крім того, доводи позивача, що ОСОБА_3 мешкає у незакінченому будівництвом будинку в АДРЕСА_2 спростовуються відміткою пошти у рекомендованому повідомленні, що відповідач за цією адресою не мешкає.

Посилання апелянта у справі на невірність висновків суду про те, що банк мав зазначити усіх осіб, що мешкають в будинку із відповідачем і яких він просить виселити необгрунтовані.

За правилами Цивільного процесуального кодексу України сторонами у справі є позивач і відповідач.

Аналіз змісту ЦПК України дає підстави для висновку, що відповідачем є особа, до якої предявляються вимоги і яка порушує права позивача.

За правилами ЦПК відповідач наділений певним обсягом прав, зокрема після відкриття провадження йому має бути направлена копія позову, він має право направити заперечення проти позову, має право брати участь в судових засіданнях, висувати заперечення, надавати з цього приводу докази, тощо.

Лише за таких обставин буде дотримано права та законні інтереси учасика, передбачені ст.27,31 ЦПК України та п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, яка гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом.

В даному випадку посилання банку на те, що зазначення ним про виселення відповідача та ніших невизначених осіб, суперечить вимогам процесуального закону, а відтак суд вірно дав оцінку цим обставинам.

Інших доводів незаконності рішення апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: