Провадження № 22-ц/780/573/17 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 26 17.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючогоБерезовенко Р.В.,
суддівОлійника В.І., Лівінського С.В.,
при секретаріСпеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5 до Приватного підприємства «Експертгарант», ОСОБА_7 про визнання недійсною та скасування оцінки майна, стягнення суми перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ПП «Експертгарант», ОСОБА_7 про визнання недійсною та скасування оцінки майна, стягнення суми перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог.

В обґрунтування позову вказували, що 28.04.2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено безпроцентний договір позики грошових коштів в розмірі 57 150 доларів США, а також в цей день, з метою забезпечення виконання умов договору позики, укладено договір іпотеки між ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 2/3 частини якої належали ОСОБА_6 та 1/3 частини ОСОБА_5

03.12.2014 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки та зареєстровано за ОСОБА_7 право власності на квартиру АДРЕСА_1. При зверненні стягнення використовувався звіт ПП «Експертгарант» від 20.08.2014 року про незалежну оціночну вартість квартири.

Уточнивши позовні вимоги, остаточно просили визнати недійсною та скасувати оціночну вартість квартири, викладену у звіті про незалежну оціночну вартість від 20.08.2014 року ПП «Експертгарант», стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 170 442 грн., стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 85 221 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя в розмірі 170 442 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя в розмірі 85 221 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсною та скасування оцінки майна скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог в цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.04.2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_8, відповідно до умов якого ОСОБА_7 передала у власність позичальника ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 57 150 доларів США, який зобов'язався повернути кошти в порядку та строки визначених цим договором.

29.04.2011 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_2.

03.12.2014 року державним реєстратором ОСОБА_9 прийнято рішення № 17679449, яким проведено державну реєстрацію квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_7, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.12.2014 року.

Як вбачається із змісту вказаного витягу, підставою виникнення права власності є договір іпотеки від 29.04.2011 року, виданий приватним нотаріусом ОСОБА_8

В судовому засіданні встановлено, що вказана вище квартира була спільною власністю позивачів, 2/3 частки якої належали ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.03.2000 року та 1/3 частки ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу частини квартири від 05.04.2000 року.

20.08.2014 року Приватним підприємством «Експертгарант» складено звіт про незалежну оціночну вартість житлової двокімнатної квартири № 22, що розташована на 2-му поверсі 5-ти поверхового будинку № 18-Б, який знаходиться по вулиці Татарській в м. Києві, відповідно до висновку якого оціночна вартість квартири становить 772 300 грн.

21.04.2016 року на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2015 року у даній справі про призначення судової експертизи судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_10 було проведено оціночно-будівельну експертизу, згідно висновків якої: звіт про незалежну оціночну вартість житлової двокімнатної квартири НОМЕР_1 що розташована на 2-му поверсі 5-ти поверхового будинку АДРЕСА_1 виконаний суб'єктом оціночної діяльності Приватним підприємством «Експертгарант» станом на 20.08.2014, не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків; ринкова вартість житлової двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 56,2 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м, станом на 20.08.2014 року становила 1 199 000 грн.; ринкова вартість житлової двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 56.2 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м, станом на 03.12.2014 року становила 1 248 000 грн.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 90 відсотків вартості квартири АДРЕСА_4 станом на 03.12.2014 року, тобто на час переходу права власності до ОСОБА_7, становив 1 123 200 грн. (1 248 000 : 100 х 90).

Відповідно до висновку ПП «Експертгарант», складеного на момент проведення державної реєстрації за ОСОБА_7, оціночна вартість квартири була визначена 772 300 грн.

Тобто, на 255 663 грн. було перевищенням розміру забезпечених іпотекою вимог, яке підлягає стягненню не користь позивачів.

Колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду, так як вони відповідають обставинам справи, вимогам закону і в цій частині рішення суду сторонами не оскаржується.

Відмовляючи в частині позовних вимог про визнання недійсною та скасування оцінки майна суд першої інстанції виходив із того, що Закон України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12.07.2001 року № 2658-III визначає правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 2658-III, оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України (ч. 1 ст. 9 вказаного Закону).

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440 затверджено Національний стандарт № 1 "Загальні засади оцінки майна", який є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року № 1442 затверджено Національний стандарт № 2 "Оцінка нерухомого майна", який є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Аналізуючи зміст наведених вище нормативно-правових актів, враховуючи положення висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 30.11.2015 року про те, що звіт ПП "Експертгарант" від 20.08.2014 року не повною мірою відповідає вимогам нормативно правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, однак після виправлення недоліків може використовуватися з визначеною у звіті метою, а також враховуючи наявність поданого Приватним підприємством "Експертгарант" звіту від 30.07.2016 року, яким було повторно проведено оцінку даної квартири, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позовної заяви про визнання недійсною та скасування оціночної вартості квартири є безпідставними, тому в цій частині вимог необхідно відмовити.

Колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду, так як вони відповідають обставинам справи, вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України ''Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні'' (надалі - Закон), не допускається проведення оцінки майна суб'єктами оціночної діяльності - суб'єктами господарювання у таких випадках: - проведення суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання оцінки майна, що належить йому або оцінювачам, які працюють у його складі, на праві власності або на яке зазначені особи мають майнові права;

- проведення оцінки майна фізичної особи-замовника або керівників юридичної особи яка с замовником оцінки, оцінювачем, який має родинні зв'язки з зазначеними особами, або суб»єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, керівництво якого має зазначені зв»язки;

- проведення оцінки майна своїх засновників (учасників).

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону, результати оцінки майна, проведеної з порушеннями зазначених обмежень, визнаються недійсними та підлягають обов'язковому скасуванню.

Інших випадків, в яких результати оцінки майна визнаються недійсними та підлягають скасуванню, Законом не передбачено.

Стаття 13 Закону передбачає лише можливість рецензування звіту про оцінку майна на вимогу суду та осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна.

Пунктом 67 Національного стандарту № 1 Загальні засади майна і майнових прав (затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 року № 1440) передбачено ознаки, за якими класифікується звіт про оцінку майна, за результати рецензування, а саме:

- звіт повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна:

- звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на недостовірність оцінки;

- не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків:

- звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, с неякісним та (або) непрофесійним та не може бути використаний.

Відповідно до висновку експерта за результатами будівельно-технічної експертизи віл 21.04.2016 року, звіт, виконаний відповідачем, не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків.

Отже, оскільки в доводах апеляційної скарги не зазначено жодної конкретної правової норми, яка б передбачала можливість визнання недійсною та скасування результатів оцінки майна висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині є цілком обгрунтованими.

Врахувуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: В.І.Олійник

С.В.Лівінський