У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів:ОСОБА_1,ОСОБА_2,ОСОБА_3

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 9 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, представника ОСОБА_4-ОСОБА_5, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 9 грудня 2016 року стягнуто з ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" на користь ОСОБА_6 764 грн. 61 коп. відшкодування за шкоду завдану здоров'ю.

Стягнуто з ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" на користь ОСОБА_6 49500 грн. страхового відшкодування за шкоду завдану майну, 25890 грн. 95коп. - пені, 3% річних - 3989 грн. 76коп., інфляційні втрати 44347 грн. 52коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 500 грн. моральної шкоди, 75874 грн. грн. 40 коп. відшкодування за шкоду завдану майну.

В інший частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 покликається на його незаконність в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що ОСОБА_4 судом було відправлено повідомлення про огляд пошкодженого автомобіля "Mitsubishi-Lancer", реєстраційний номер НОМЕР_1, який буде проведений 29.06.16 року, однак відповідач не міг з'явитися на проведення вищевказаних дій, оскільки зазначене повідомлення, як і інші документи та повідомлення у справі, були надіслані на неіснуючу адресу.

Таким чином, ОСОБА_4 взагалі не було відомо про розгляд справи в Острозькому районному суді та проведення автотоварознавчої експертизи у зв'язку з чим він був позбавлений можливості користуватися правами, передбаченими ст. 143 ЦПК України.

Вважає, що висновок №25 судової автотоварознавчої експертизи від 22.08.2016 року суперечить іншим матеріалам справи, а саме аварійному сертифікату №03/01/14 та розрахунку розміру страхового відшкодування по пошкодженому Т3№526-13 від 23.01.2014 року, відповідно до якого ринкова вартість транспортного засобу складає 81412,1 грн., що збігається з висновком експерта, однак розмір вартості ліквідаційних залишків (вартість залишків) відповідно до розрахунку складає 50679,03 грн., що повністю суперечить експертизі, відповідно до якої вартість залишків становить 19779,69 грн.

З розрахунку, що міститься в заяві про уточнення позовних вимог, на підставі якого судом першої інстанції було прийнято рішення, неможливо визначити втрати від інфляції, оскільки позивачем в порушення роз'яснень Листа Верховного суду України №62-97р від 03.04.1997 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" та роз'яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/223 від 12.05.1999 "Про деякі питання, пов'язані з застосуванням індексу інфляції для розрахунку втрат від інфляції" не зазначено помісячні індекси інфляції та їхнє джерело, відповідно до яких розраховуються втрати від інфляції. Натомість позивачем вказано "загальний індекс інфляції" - 187,238% та збитки від інфляції в розмірі 44 347, 52 грн., які не відповідають дійсності.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, оскільки дія ч.2 ст.625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із заподіянням шкоди, і може застосовуватись лише при порушенні зобов'язання за договором.

Крім того, при поданні позовної заяви позивачем не сплачено судовий збір, що відповідно до ст. 207, 310, 314 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду із залишенням заяви без розгляду.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_4 та ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, залишити без розгляду.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що рішення судом першої інстанції постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, просить її відхилити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" не оскаржується.

Судом встановлено, що 8 червня 2013 року о 14 год. 10 хв., по пр-ту Палладіна на перехресті з вул. Стеценка в м.Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6 в результаті якої автомобіль позивача зазнав механічних ушкоджень.

Винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 26.12.2013 року визнаний ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія". Згідно полісу АЕ/2194996 ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить 100 000 грн., за шкоду заподіяну майну 50 000 грн., а розмір франшизи складає 500 грн.

22 жовтня 2013 року позивач ОСОБА_6 повідомив ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" про страховий випадок.

З матеріалів справи вбачається, що аварійним комісаром на замовлення ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" 8.01.2013року був складений аварійний сертифікат №03/01/14, згідно якого ринкова вартість аварійно пошкодженого (фізично знищеного) транспортного засобу "Mitsubishi-Lancer", д.н. НОМЕР_1 складає 50679,03 грн., з врахуванням ПДВ 20% та інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), ринкова вартість автомобіля на момент пошкодження з врахуванням ПДВ 20% та інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів) становила 81412,1 грн., а вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 85049,09 грн.

23.01.2014року страховою компанією складений страховий акт №526-13, відповідно до якого подія визнана страховим випадком та розмір страхового відшкодування визначено у сумі 30 233,07грн.

5 листопада 2013 року ОСОБА_6 звернувся із письмовою заявою до голови правління ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" про виплату страхового відшкодування, проте жодної відповіді на своє звернення не отримав, визначену страховою компанією суму страхового відшкодування не виплачено.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що шкода завдана позивачу пошкодженням його транспортного засобу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, повинна відшкодуватись ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія", шляхом виплати страхового відшкодування в межах обумовленої договором страхової суми, а оскільки суми страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, відповідач ОСОБА_4 зобов'язаний сплатити ОСОБА_6 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах закону.

Порядок та умови виплати страхового відшкодування у справі, що розглядається регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За вимогами абз. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в абз. 1 п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Позивач не погодився із визначеною страховою компанією сумою страхового відшкодування, і в ході розгляду даної цивільної справи, за його клопотанням, проведена судова автотоварознавча експертиза.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 25 від 22 серпня 2016 року ринкова вартість автомобіля НОМЕР_4 за цінами станом на 8.06.2016 року на момент його пошкодження у ДТП, виходячи з особливостей його стану на той час, які можливо було встановити при експертному огляді становить 168 273грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля за цінами станом на 8.06.2016 року становить 191 715,90 грн. Експерт прийшов до висновку, що автомобіль відновлювати економічно недоцільно, оскільки вартість відновлювального ремонту на дату визначення матеріального збитку перевищує ринкову вартість транспортного засобу. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_4 за цінами станом на 8.06.2016 року складає 168273 грн., ринкова вартість після ДТП (вартість залишків) автомобіля НОМЕР_4 за цінами станом на 8.06.2016 року становить 48148,6 грн.

За наведеного, у справі доведено, що відновлювати автомобіль НОМЕР_4 економічно недоцільно, і автомобіль є фізично знищеним. Дані обставини підтверджуються як аварійним сертифікатом №03/01/14, так і висновком експертизи, тому суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин, прийшов до обґрунтованого висновку, що завдана позивачу шкода становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Вказаної обставини фактично не оспорює і сам завдавач шкоди ОСОБА_4

Враховуючи висновки судової автотоварознавчої експертизи № 25 від 22 серпня 2016 року, різниця між вартістю автомобіля до ДТП та після ДТП становить 120124,4 грн. (168273 - 48148,6). Також позивачем сплачено послуги евакуації пошкодженого автомобіля в розмірі 5250 грн., а тому загальний розмір матеріальної шкоди визначений судом першої інстанції правильно та складає 125374,4 грн.

Відповідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки, згідно полісу АЕ/2194996 ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 50000 грн., а розмір франшизи складає 500 грн., суд обґрунтовано стягнув на користь позивача з ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" страхове відшкодування в межах вказаного ліміту за мінусом франшизи в сумі 49500 грн., а решту шкоди в розмірі 75874,4 грн. стягнув із особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, - відповідача ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 взагалі не було відомо про розгляд справи в Острозькому районному суді та проведення автотоварознавчої експертизи в зв'язку з чим він був позбавлений можливості користуватися своїми процесуальними правами спростовуються матеріалами справи із яких вбачається, що ОСОБА_4 подавались заперечення на позовну заяву та клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Безпідставними є покликання представника відповідача на те, що висновок №25 судової автотоварознавчої експертизи від 22.08.2016 року суперечить аварійному сертифікату №03/01/14 та розрахунку розміру страхового відшкодування по пошкодженому Т3№526-13 від 23.01.2014 року, так як даний сертифікат складений оцінювачем без огляду пошкодженого транспортного засобу, лише на підставі фотографій, датою його складання вказано 8.01.2013 року, тобто ще до ДТП, а датою оцінки 9.12.2013 року, в з в'язку з чим з нього неможливо встановити станом на яку саме дату було визначено вартість пошкодженого автомобіля.

Крім цього, результати досліджень, які виконуються за дорученням органів нотаріату, митниці, а також на прохання підприємств, установ, організацій і громадян, викладаються в письмових висновках спеціалістів, згідно із пунктами 3, 42 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз. На відміну від висновку експерта, який має статус процесуальної дії (тобто судова експертиза проводиться на підставі передбаченого законом процесуального документа), висновок спеціаліста не є процесуальним документом і носить консультаційний (інформаційний) характер, крім того, спеціаліст при наданні висновку не попереджається про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 3.4 вказаної Інструкції експертиза за фотознімками може бути проведена у виняткових випадках, коли об'єкт дослідження не може бути представлений експертові і по фотознімкам, які додані до матеріалів справи у встановленому законом порядку.

Експертом при проведенні експертизи проводився огляд пошкодженого автомобіля, він безпосередньо встановив та дослідив отримані автомобілем внаслідок ДТП пошкодження, а тому суд першої інстанції обґрунтовано прийняв висновки експертизи як належний доказ.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення судом інфляційних втрат та 3% річних, оскільки дія ч.2 ст.625 ЦК не поширюється на дані правовідносини, суперечать розясненням п.21 Постанови Пленуму ВССУ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від01.03.2013 року.

Крім того, інфляційні втрати та 3% річних судом нараховані на суму страхового відшкодування та стягнуті лише з ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія", правильність нарахування яких вона в апеляційному порядку не оскаржує, а рішення в цій частині не стосується прав та інтересів ОСОБА_4

Також, не можуть бути підставою для скасування рішення суду та залишення позовної заяви без розгляду доводи апеляційної скарги про несплату позивачем судового збору при поданні позовної заяви, так як у відповідності до п.8 ч.1 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивачем не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк, а у даній справі позовна заява ОСОБА_6 судом без руху не залишалась та строк для сплати судового збору йому не надавався.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 9 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_7