Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/5246/16 Головуючий у 1 інстанції: Беспалько Т.Д.
№ провадження 22-ц/778/229/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1В
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Трофимової Д.А.

ОСОБА_2

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання недійсними підстав для реєстрації права власності, зобовязання скасувати державну реєстрацію права власності, відновлення меж земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Вільнянської РДА Запорізької області про визнання недійсним підстав для реєстрації права власності, зобовязання скасувати державну реєстрацію права власності. Відновлення меж земельної ділянки.

В позовній заяві зазначав, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :10:001:0008, розташовану за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, Люцернянська сільська рада, с. Вільноуланівське, вул. Дніпровська, б.25.

Власником сусідньої земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0780 за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, Люцернянська сільська рада, є відповідач ОСОБА_3

В ході проведення підготовчих будівельних робіт восени 2014 року ним було встановлено, що металевий паркан що розділяє його з відповідачем земельні ділянки розташовано з порушенням межі позивача на 0,53 метри по всій довжині.

Крім того, садовий будинок відповідача ОСОБА_3, частково займає територію його земельної ділянки, від встановленої межі на відстані приблизно 0,9 метра.

Відповідач ОСОБА_3 перешкоджає встановленню паркану по встановленій межі, погрожуючи знести його, перешкоджає користуванню земельною ділянкою, через безпосереднє розташування будинку на частині його земельної ділянки атмосферні опади. Що стікають з даху садового будинку відповідача псують насаджені ним рослини та дерева.

З метою встановлення дійсні межі власної земельної ділянки, ним було замовлено геодезичну зйомку за якою спеціалістом було визначено, зо відповідач займає 13.8 кв.м. належної йому земельної ділянки з яких 3,92 кв.м. шляхом висування паркану на належну йому земельну ділянку, 2,35 кв.м. збудованим та зареєстрованим садовим будинком та 7.63 кв.м. територію відмостки будинку.

У березні 2016 року він звернувся зі скаргою до Департаменту державної-будівельної інспекції у Запорізькій області, щодо проведення перевірки містобудівного законодавства під час виконання будівельних робіт відповідачем.

За результатами проведення перевірки, йому було надано відповідь, згідно якої встановлено, що будівництво садового будинку на земельній ділянці № 13 в ОК «Ремонтнік ЗАЛК» Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області ОСОБА_3 CO. здійснено з порушенням п. 3.25 Державних будівельних норм ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 p. N 44.

А саме відстань до межі земельної ділянки з кадастровим номером :10:001:0008, власником якої є ОСОБА_4 не існує, тобто садовий будинок побудований ОСОБА_3 знаходиться на частині земельної ділянки ОСОБА_4С

Також він був повідомлений, що за зазначені дії ОСОБА_3 було притягнуто до відповідальності шляхом накладення штрафних санкцій згідно ч. 1 ст. 96 КУпАП, та надання для виконання припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Земельна ділянка придбана ОСОБА_3 відповідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5 11.10.2012 року за № 7393 продавець ОСОБА_6.

Відповідно до умов договору на момент купівлі-продажу земельної ділянки будь-яких споруд та будівель немає, від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення, на вказаній земельній ділянці капітальних будівель та споруд немає.

Відповідно до довідки голови ОК «Ремонтник ЗАЛК» від 08.10.2012 року, на цей час на земельній ділянці капітальних будівель не було.

Відповідно до заяви продавця ОСОБА_6 та покупця ОСОБА_3 CO., наданої 11.10.2012 року нотаріусу ОСОБА_5 та завіреної даним нотаріусом, на момент продажу ділянки капітальних будівель та споруд на ній не було.

Тобто садовий будинок відповідача, побудовано ним після придбання земельної ділянки, після 2012 року.

Однак зазначивши неправдиві відомості до технічного паспорту' садового будинку, про його будівництво до 1992 року, відповідачу 27.02.2015 року вдалося узаконити самовільно збудований садовий будинок та оформити право власності на самочинно збудований садовий будинок № 13 літ. «А» в обслуговуючому кооперативі «Ремонтнік ЗАЛК» Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, отримавши свідоцтво про право власності серії та номер СТА № 098691, видане Реєстраційною службою Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області.

Однак в зв'язку з будівництвом вказаного будинку після 2012 року, на нього не розповсюджується спрощений порядок реєстрації права власності, як на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року відповідно до Закону України від 13 січня 2015 року № 92- VIII «Про внесення зміни до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Тобто матеріали інвентаризації та технічний паспорт поданий для реєстрації права власності на садовий будинок, має не відповідність, є незаконними та не дійсними, що виражається у невірній даті будівництва нерухомості та у тому, що частина зазначеного в ньому будинку знаходиться на його земельній ділянці.

Даним рішенням державного реєстратора та державною реєстрацією права власності на садовий будинок порушено його права на його земельну ділянку, оскільки така реєстрація об'єктів права власності на території його земельної ділянки порушує його право власності.

Оскільки встановлено, що його земельна ділянка зменшена на 13,8 кв.м. за рахунок того, що на його ділянці частково розташований будинок, який належить відповідачу, розташування його садового будинку на ділянці суперечить вимогам п. 3.25 Державних будівельних норм ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських

поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 p. N 44, рішення державного реєстратора про реєстрацію права приватної власності на садовий будинок та державна реєстрація спірного будинку є незаконним та підлягає скасуванню.

Вказує, що частина будинку відповідача збудована на його земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, із порушенням прав власника суміжної земельної ділянки, відтак відповідно до наведеної норми закону таке будівництво вважається самочинним.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати незаконними підстави для внесення запису про право власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно на садовий будинок № 13 літ. «А» в обслуговуючому кооперативі «Ремонтнік ЗАЛК» Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за ОСОБА_3 в зв'язку з внесенням в технічний паспорт неправдивих відомостей; скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області як спеціального суб"єкта. від 27.02.2015 року індексний номер 19665092 про право власності ОСОБА_3 на садовий будинок № 13 літ. «А» в обслуговуючому кооперативі «Ремонтнік ЗАЛК» Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області; визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності на садовий будинок № 13 літ. «А» в обслуговуючому кооперативі «Ремонтнік ЗАЛК» Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області видане ОСОБА_3 реєстраційною службою Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області; усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_7 кадастровий номер :10:001:0008 за адресою вул. Дніпровська, 25, с Вільноуланівське, Люцернянської с/р, шляхом знесення ОСОБА_3 частини самочинно збудованого садового будинку № 13 літ. «А» в обслуговуючому кооперативі «Ремонтнік ЗАЛК» Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, відповідно вимогам п. 3.25 Державних будівельних норм ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 p. N 44 на відстань не менше одного метра до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції, та встановити паркан між земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у відповідності до межових знаків.

Рішенням Вільнянського районного суду запорізької області від 04 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволені.

Визнано незаконними підстави для внесення запису про право власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно на садовий будинок № 13 літ. «А» в обслуговуючому кооперативі «Ремонтнік ЗАЛК» Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за ОСОБА_3 в звязку з внесенням в технічний паспорт неправдивих відомостей.

Скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області як спеціального субєкта, від 27.02.2015 року індексний номер 19665092 про право власності ОСОБА_3 на садовий будинок № 13 літ. «А» в обслуговуючому кооперативі «Ремонтнік ЗАЛК» Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Визнано недійсним і скасувати свідоцтво про право власності на садовий будинок № 13 літ. «А» в обслуговуючому кооперативі «Ремонтнік ЗАЛК» Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області видане ОСОБА_3 реєстраційною службою Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області.

Усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_4 кадастровий номер :10:001:0008 за адресою вул. Дніпровська, 25, с. Вільноуланівське, Люцернянської с/р, шляхом знесення ОСОБА_3 частини самочинно збудованого садового будинку № 13 літ. «А» в обслуговуючому кооперативі «Ремонтнік ЗАЛК» Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, на відстань не менше одного метра до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції. Та встановити паркан між земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у відповідності до межових знаків.

Стягнуто на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2 204,80 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не відповідає таким вимогам.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що актом встановлення межі земельної ділянки в селі Вільноуланівське, вул. Дніпровська, 25 від 16.12.2014 року, складеним Виконавчим комітетом Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, зроблено висновок, що «ОСОБА_3, як членом садівничого товариства «Ремонтник ЗАЛК», ділянка № 13, порушено межі земельної ділянки гр. ОСОБА_4. Геодезичною зйомкою виконаною сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_8, план земельної ділянки 1 : 500, встановлено , що ОСОБА_3 всупереч Державним актам на право власності на земельні ділянки була зайнята земельна ділянка загальною площею 13,9 кв.м., в тому числі: площею 3,92 кв.м. територія саду; площею 7,63 кв.м. територія відмостки будинку; площею 2,35 кв.м. безпосередньо територія зайнята самим будинком».

Також суд послався на те, що згідно матеріалів перевірки Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області, яка була здійснена на підставі направлення для проведення позапланової перевірки № 167 від 05.04.2016 року в продовж 11.04.2016 року 15.04.2016 року було складено Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 11.04.2016 року. Актом встановлено, що будівництво садового будинку на земельній ділянці № 13 в ОК «Ремонтнік ЗАЛК» Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області громадянином ОСОБА_3 здійснено з порушенням п. 3.25 Державних будівельних норм ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 р. N 44. Відстань до межі земельної ділянки з кадастровим номером :10:001:0008, власником якої є ОСОБА_4 не існує, тобто садовий будинок побудований ОСОБА_3 знаходиться на частині земельної ділянки ОСОБА_4

Виходячи з цього, суд зробив висновок про недійсність підстав для реєстрації права власності відповідача на будівлю та зобовязав відповідача знести частину садового будинку.

Раніше спір з приводу визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсним та скасування державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна розглядався судом та рішенням Вільнянського райсуду Запорізької області від 26 січня 2016 року в задоволенні позову було відмовлено. Зазначене рішення набуло чинності залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року.

В суді першої інстанції представником відповідача заявлялося клопотання про закриття провадження в справі, але воно не було задоволене. Судова колегія також вважає, що немає підстав для закриття провадження в справі, позаяк в справі, що розглядалася раніше, позов про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсним та скасування державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна було заявлено до реєстраційної служби Вільнянського районного управляння юстиції Запорізької області, а в даній справі особою, відповідальною за визнання недійсним свідоцтва та скасування державної реєстрації, позивач зазначив Вільнянську районну державну адміністрацію Запорізької області.

Крім того в даній справі заявлено вимоги про визнання недійсними підстав для внесення запису про право власності та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення частини самочинно збудованого садового будинку.

Відтак підстав для закриття провадження в справі у відповідності до ст. 205 ЦПК немає.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував фактичні обставини справи та правові норми, якими регулюються відносини сторін.

Так, суд, визнаючи недійсними «підстави для внесення запису про право власності» взагалі не зазначив який саме правочин або правовий акт він мав на увазі. Крім того, судом не зазначено у судовому рішенні жодної правової норми, на якій би ґрунтувалися висновки про визнання правочину недійсним з урахуванням положень ст. 215 ЦК. Натомість судом визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на відповідача на садовий будинок.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Судом не враховано, що садовий будинок №13 літ. А, про знесення якого йдеться у судовому рішенні, був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_9 27.2.2015 року. Технічний паспорт на зазначений будинок виготовлений 5 травня 2014 року.

Відтак на час набуття права власності позивачем ОСОБА_4С на земельну ділянку, садовий будинок відповідача вже був побудований.

За поясненнями обох сторін попередній власник земельної ділянки позивача не мав жодних претензій до відповідача з приводу землекористування та знаходження його будинку на незначній відстані від межі. Тим більше не виникало спору з приводу того, що будинок будується на земельній ділянці, яка не належить власникові будинку.

Сам позивач зазначав, що він набув право власності на земельну ділянку в липні 2014 року і на той час будівля відповідача вже була побудована та стояли межові знаки - (паркан).

Про те, що будинок існував на час придбання відповідачем земельної ділянки свідчать і інші докази в справі, зокрема акт купівлі-продажу між відповідачем та попереднім власником ОСОБА_10 від 11 жовтня 2012 року, завірений головою садового товариства 11 жовтня 2012 року.

Відповідач є власником земельної ділянки з 11 жовтня 2012 року і жодних суперечок з суміжним землекористувачем ОСОБА_11 не мав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання позивача на те, що будинок був побудований самим відповідачем а не попереднім власником та побудований після 2012 року є припущеннями та не підтверджені відповідними доказами. Його послання на те, що при здійсненні купівлі-продажу ОСОБА_6 в заяві до нотаріальної контори зазначала, що земельна ділянка не має капітальних будівель не може бути покладене в основу висновку про те, що будинок був побудований відповідачем після 2012р. тому що зазначена заява ОСОБА_6 суперечить іншим доказам , які свідчать про наявність будівлі, зокрема: зазначений вище акт купівлі-продажу, завірений головою садового товариства, попередній договір ОСОБА_3 з ОСОБА_12 про майбутню купівлю - продаж, де зазначено про існування будинку.

Як було встановлено судовим рішенням Вільнянського райсуду Запорізької області від 26 січня 2016 року, здійснюючи оформлення права власності на садовий будинок, відповідач дотримався встановленого законом порядку такого оформлення. Так, відповідно до п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року (чинного на час проведення державної реєстрації спірного садового будинку), для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає: - документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; - документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; - технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; - документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

За п. 50 цього Порядку, для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна, збудовані в результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, заявник також подає довідку житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу про членство в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі.

Судом було встановлено, що відповідач дотримав цих вимог та надав до Реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції у повному обсязі документи, необхідні для проведення державної реєстрації права власності, а державний реєстратор, в свою чергу, провів державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна за відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства.

Посилаючись на порушення відповідачем норм земельного законодавства при здійсненні будівництва, суд не врахував наступні положення закону.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно зі ст. 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Статтею 107 ЗК України, передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

За змістом ст. 108 ЗК України, у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди.

За поясненнями обох сторін паркан між двома земельними ділянками сторін існував на час придбання земельної ділянки позивачем, згоди на його демонтаж відповідач не надавав та жодними доказами не доведено, що цей паркан був побудований саме відповідачем та без згоди попередніх власників.

З матеріалів справи не вбачається, що основою відновлення меж земельних ділянок в той спосіб, про застосування кого просив позивач, було використання даних земельно-кадастрової документації, як то передбачено ст. 107 ЗК України.

Натомість позивачем не заперечується, що на час придбання ним земельної ділянки як паркан між земельними ділянками так і будівля відповідача вже існували.

Судом не було з'ясовано чи відповідає фактичний порядок користування земельними ділянками сторонами правовстановлюючим документам на земельні ділянки та вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування, а також чи мало місце порушення землекористування, зокрема порушення меж та накладання спірних земельних ділянок, що належать сторонам правовстановлюючим документам на ці земельні ділянки та вимогам нормативно-правових актів. При цьому судом першої інстанції не з'ясованим залишилось чи має місце порушення права володіння, розпорядження та користування, належною позивачеві на праві власності земельною ділянкою зі сторони відповідачів, внаслідок існування спірної будівлі відповідача.

Наявний в справі акт встановлення межі земельної ділянки від 16.12.2014 року складений членами комісії у в складі депутата сільради, спеціаліста землевпорядника та члена комісії з земельних питань, не є належним доказом на підтвердження порушення правил землекористування відповідачем.

Також не може бути належним для висновку про порушення правил землекористування план земельної ділянки складений ФОП ОСОБА_8 на підставі проведених ним обмірювань.

Так, при розгляді справи судом першої інстанції не була проведена експертиза з метою виявлення наявності порушень у землекористуванні з боку відповідача. Позивач заявляв таке клопотання про призначенні експертизи, але згодом не наполягав на ньому як в суді першої так і апеляційної інстанції.

Відтак не достатньо даних для висновку про те, що зареєстрована відповідачем на праві власності будівля - садовий будинок, знаходиться на земельній ділянці позивача

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішується земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил

Частиною 7 цієї ж норми передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З роз'яснень, викладених у п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Позивачем було зазначено, що відповідач притягався до адміністративної відповідальності за порушення відстані від будівлі до межі земельної ділянки, проте таке притягнення мало місце тоді, коли будівля вже була зареєстрована на праві власності за відповідачем, ані час, коли ця будівля будувалася, ані наявність на той час заперечень з боку сусідів, ані особа, яка здійснила будівництво (відповідач а бо попередній власник ) при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності не встановлювалася, принаймні не вбачається з наданих позивачем припису та протоколу про адміністративне правопорушення.

Тож на час будівництва не було висловлено заперечень відповідачеві з боку органів місцевого самоврядування або сусідів щодо дотримання ним правил ДБН при визначенні відстані будинку від межі.

Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов'язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК України).

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Абзацом 3 пункту 3.25* Державно-будівельних норм України (ДБН) 360-92** "Містобудування. Планування міських та сільських поселень" передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212 - 215 ЦПК України, не встановив фактичних обставин, ухвалюючи рішення про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої господарської будівлі, суд першої інстанції не перевірив чи має місце самочинне будівництво.

Водночас, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що знесення будівлі є крайньою мірою, яка може призвести до пошкодження конструктивних елементів споруди в цілому, та не перевірено чи технічно можливо демонтувати окремо стіну до частини спірної споруди без пошкодження конструкції такої, оскільки такі дані в матеріалах справи відсутні.

Також судова колегія звертає увагу на те, що рішення суду про знесення будівлі є таким, що неможливе у виконанні.

Так, суд зазначив про знесення ОСОБА_3 частини самочинно збудованого садового будинку № 13 літ. «А» в обслуговуючому кооперативі «Ремонтнік ЗАЛК» Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, на відстань не менше одного метра до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції.

Яким саме чином має відбуватися знесення частини будинку і як це впливатиме на можливість пошкодження конструктивних елементів споруди в цілому судом не враховане та не зазначено. Також не перевірено чи технічно можливо демонтувати частину спірної споруди без пошкодження конструкції як такої, оскільки такі дані в матеріалах справи відсутні.

Суд також зазначив про встановлення паркану між земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у відповідності до межових знаків, але не поклав цей обовязок на жодну у із сторін спору.

Враховуючи викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення заявленого позову про визнання недійсними підстав для реєстрації права власності, зобовязання скасувати державну реєстрацію права власності, відновлення меж земельної ділянки.

Керуючись ст.ст. 309, 314, 31 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року по даній справі скасувати .

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання недійсними підстав для реєстрації права власності, зобовязання скасувати державну реєстрацію права власності, відновлення меж земельної ділянки - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: