Справа № 454/1572/16 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/624/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю прокурора Панькевича Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «ОСОБА_3.» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 серпня 2016 року у справі за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_3.» до прокуратури Львівської області та держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

встановила:

В червні 2016 року позивач ФГ «ОСОБА_3.» звернулося в суд з позовом до прокуратури Львівської області та держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями прокуратури.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що надсилав заяву про кримінальне правопорушення в Генеральну прокуратури України, яка була скерована в прокуратуру Львівської області, звідти в прокуратуру м. Львова, а в подальшому в прокуратуру Личаківського району м. Львова, однак відповіді він так і не отримав.

Вважає, що такими діями відповідача, які на думку позивача є протиправними, порушено права фермерського господарства, а відтак заподіяно моральну шкоду.

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 01 серпня 2018 року відмолено в задоволенні позову Фермерського господарства «ОСОБА_3.» до правонаступника прокуратури Львівської області та держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржив представник позивача ФГ «ОСОБА_3» - ОСОБА_3

Вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, в рішенні неповно з"ясовано та недоведено обставини, що мають значення для справи, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, рішення ухвалене у зв'язку з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що суд зобов"язаний був застосувати норми Конституції України, як норми прямої дії і враховуючи приписи ст. 56 Конституції України, задоволити його позов, однак рішення не ґрунтується на законності та верховенству права, ухвалене без дотримання Конституції та законів України.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд в порушення статті 59 ЦПК України не вказав яким законом і які саме докази позивач повинен був подати для обґрунтування моральних страждань, крім цього суд зобов'язаний надати докази, що шкоду йому завдано не з вини відповідача, що не було зроблено.

Покликається на те, що в ЦПК України відсутні норми, які зобов'язують оскаржувати дії прокурора в порядку КПК України, а тоді подавати позов про відшкодування шкоди.

Просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 серпня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України в користь ФГ «ОСОБА_3.» кошти в сумі 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій посадових осіб прокуратури Львівської області при розгляді заяви про кримінальне правопорушення за вих. № 195 від 30.04.2014 року, звернення за вих. № 83 від 08.02.2016 року.

Представник прокуратури Львівської області Панькевич Р.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача Фермерського господарства "ОСОБА_3 та представник відповідача Держави України в особі Державної казначейської служби України, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм поштових відправлень (а.с. 60-61), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, при цьому виходячи з положень ст.ст.10, 60 ЦПК України зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Виходячи з положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що позивач не притягувався до кримінальної або адміністративної відповідальності, а також до нього не застосовувалися заходи, визначені у ст. 1176 ЦК України.

Крім того, з позовної заяви та додатків не вбачається, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується не встановлено таких і судом.

При цьому, суд звернув увагу на те, що невнесення слідчим, прокурором відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР можуть бути оскаржені до слідчого судді, в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, однак позивач таким правом не скористався.

Місцевим судом встановлено, що представник позивача ФГ «ОСОБА_3.» - ОСОБА_3 звернувся до Генеральної прокуратури України із заявою про порушення кримінальної справи за ст. 375 КК України щодо судді Господарського суду Львівської області Матвіїв Р.І., який на думку представника ФГ «ОСОБА_3.» постановив завідома неправосудну ухвалу.

Листом від 12.05.2014 року зазначена заява скерована для розгляду в прокуратуру Львівської області.

Прокуратурою Львівської області заява скерована в Прокуратуру м. Львова, а в подальшому в прокуратуру Личаківського району м. Львова, що підтверджується листами від 16.05.2014 р. та від 20.05.2014 року відповідно.

Позивач повторно звернувся із заявою в Генеральну прокуратуру України про внесення відомостей до ЄРДР, яка скерована в прокуратуру Львівської області та Львівську місцеву прокуратуру № 1, що вбачається з листів від 19.02.2016 року та 24.02.2016 року.

За результатами розгляду звернення прокуратурою Львівської області надано відповідь, відповідно до якої підстави для втручання не вбачається.

Представник позивача вважає, що дії прокуратури Львівської області при розгляді його заяви про кримінальне правопорушення за вих. № 195 від 30.04.2014 року, звернення за вих. № 83 від 08.02.2016 року є протиправними

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Чинне законодавство не містить вичерпного переліку обставин, за яких підприємство чи організація може вважати, що їй заподіяно моральну шкоду.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із послідуючими змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК).

Згідно із ст. 94 ЦК України юридична особа має особисте немайнове право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та на інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Цією ж статтею передбачено, що особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Таким чином, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, а визначення змісту ділової репутації залежить від природи її суб'єкта.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже фактами, з якими матеріальний закон пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування шкоди державою Україна в особі Державної казначейської служби України у зв"язку розглядом заяв представника позивача, оскільки незаконність дій відповідача не доведена у встановленому законом порядку, зокрема шляхом оскарження дій прокурора в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, доведення факту заподіяння такими діями моральної шкоди, а також безпосереднього причинового зв"язку між такими діями та наслідком.

Доводи апеляційної скарги, які є суб'єктивним міркуванням та оцінкою апелянта норм матеріального та процесуального права України, висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 2 ст. 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «ОСОБА_3.» - відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

Т.І. Приколота