Справа № 509/1275/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Поліщук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

до

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2016 року представник позивача звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з названим позовом, вказуючи, що відповідно до укладеного договору № 61 МБА від 13.02.2008 року, відповідач ОСОБА_1 отримав строковий кредит у розмірі 34 000 (долар США) на термін до 13.02.2013 року. В порушення умов договору він не проводить в установлений термін оплату по кредиту. Зобов'язання за договором забезпечено договором поруки, за яким відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 виступили поручителями щодо основного зобов'язання, однак свого обов'язку також не виконали.

Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 2698054,01 грн. за кредитним договором № 61 МБА від 13.02.2008 року та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявився та надав заяву, в якій підтримав вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити, посилаючись на обставини справи та на матеріали кредитної справи, справу просив розглянути у його відсутність.

Представник відповідачів ОСОБА_4С звернулась до суду з письмовими запереченнями на позов в яких заявила про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, а також звернулась з заявою про розгляд справи у її відсутність.

Ознайомившись з позовною заявою, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає у повному обсязі, з наступних підстав.

Судом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 13.02.2008 року було укладено кредитний договір № 61 МБА, на суму кредиту 34 000 (долар США). на термін до 13.02.2013 року. Цього ж дня відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договори поруки та у п.2, п.4 яких зазначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за Кредитним договором в тому розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, а у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором боржник та поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники.

Відповідач ОСОБА_1 в порушення вимог ст.1054 ЦК України та умов кредитного договору не в повній мірі виконав свої зобов'язання та не провів належну оплату за договором. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконали умови договору поруки та не оплатили виниклу заборгованість.

Представник відповідачів у запереченнях зазначила, що дійсно між сторонами по справі було укладено кредитний договір та договори поруки, дійсно має місце неналежне виконання відповідачами договірних зобов'язань, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 2698054,01 грн., однак на час звернення позивача до суду з позовною заявою у позивача вже закінчився строк за яким можливо пред'являти вимогу про стягнення боргу, тому представник відповідачів подала до суду заяву та просить застосувати строк позовної давності і відмовити у задоволенні позовних вимог з цих підстав.

Суд вважає, що за результатами розгляду справи у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з того, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з вимогою про захист своїх прав, який фактично закінчився 13.01.2016 року, оскільки13.12.2010 року на адресу ОСОБА_1 було надіслано Повідомлення з вимогою дострокового погашення заборгованості за кредитним договором.

Пред'явивши вимогу 13.12.2010 року про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом пяти років від дати порушення.

У свою чергу Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом лише у квітні 2016 року, тобто Позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14), 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14), 01 липня 2015 року( № 6-31цс15).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання згідно частини п'ятої статті 261 ЦК України.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі судом встановлено, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами згідно графіка погашення кредиту, тому початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань тобто, починаючи з серпня 2009 року. У свою чергу банк звернувся до суду із зазначеним позовом 06.09.2016 року, тобто позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Окрім того, по справі встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладено договори поруки, згідно умов яких поручителі зобов'язалися перед кредитором в повному обсязі відповідати за виконання боржником його зобов'язань. Договором поруки передбачено, що при невиконанні чи не належному виконанні боржником зобов'язань за кредитним договором поручитель і боржник будуть відповідати перед кредитором солідарно, тобто кредитор вправі за своїм розсудом вимагати виконання зобов'язань за кредитним договором як від боржника, так і від поручителя, як цілком, так і частини боргу. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі як і боржник, враховуючи сплату відсотків, витрат, що виникають по стягненню боргу та інших збитків кредитора, які викликані невиконанням чи неналежним виконанням зобов'язань боржником.

З умов договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про те, що він набирає сили після його підписання всіма сторонами і припиняє свою дію після припинення забезпечених порукою зобов'язань (пункт 10 договору поруки), не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки не відповідає вимогам частини першої статті 251 і частини 1 статті 252 ЦК України.

Отже, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, тобто, застосовуються правила частини 4 статті 559 ЦК України. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо порука припинилася на підставі непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, позовна давність не застосовується, оскільки припинилося право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя і обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушення позичальником зобов'язання.

Таким чином, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання боржником основного зобов'язання, якщо строк дії поруки не встановлений, є підставою для припинення поруки, тобто, припинення обов'язку поручителя нести солідарну разом із боржником відповідальність перед банком за основним зобов'язанням.

Кредитним договором № 61 МБА від 13.02.2008 року визначено строк виконання основного зобов'язання - не пізніше 13.02.2013 року. За таких умов право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного боржником зобов'язання щодо повернення кредиту у банку виникло з 13.03.2013 року і існувало протягом наступних шести місяців, тобто до 13.09. 2013 року.

Банк звернувся до відповідачів як поручителів, із позовом у квітні 2016 року, тобто із пропуском зазначеного шестимісячного строку, що являється самостійною підставою для відмови в задоволені позову у зв'язку з припиненням права банку на задоволення своїх вимог за рахунок поручителів. Висновок від 17.02.2016 № 6-1844цс15 ВСУ зазначає, що строк поруки не вважається строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який установили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки було пред'явлено претензію і поручитель не виконав указаних у ній вимог, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 10.09.2014 року №6-32цс14, від 21.01.2015 року №6-190цс14, від 07.09.2016 року №6-691цс16, від 14.09.2016 року №6-1451цс16.

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вище викладене суд прийшов до переконання, що дійсно має місце заборгованість відповідачів перед ПАТ КБ «ПриватБанк», але відповідачами заявлено про застосування позовної давності у спірних правовідносинах, тому суд вважає за необхідне задовольнити їх заяву і відмовити в задоволенні

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 210, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.І.Бочаров