Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 408/6090/15-ц
Провадження № 22ц/782/734/17
РІШЕННЯ
Іменем України
30 листопада 2017 року м. Сєвєродонецьк
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:
головуючого Коновалової В.А.,
суддів: Коротенка Є.В., Луганської В.М.,
за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 23 серпня 2017 року
за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и л а:
Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 23 серпня 2017 року позов публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено в повному обсязі. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» в рахунок погашення заборгованості 55976,60 грн. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Біловодського районного суду Луганської області від 23 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Представник позивача, який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу не визнав, надав при цьому письмові заперечення.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце повідомлений належним чином і в установленому законом порядку.

Під час розгляду справи представником відповідача було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у звязку із зайнятістю в іншому процесі, яке колегія суддів визнала таким, що не підлягає задоволенню.

Так, ухвалою суду від 23 жовтня 2017 року розгляд справи призначено на 30 жовтня 2017 року та було відкладено у звязку із знаходженням у відрядженні судді-учасника колегії ОСОБА_3 на 08 листопада 2017 року об 11 год. 00 хв.

Представник відповідача приймав участь в судовому засіданні 08 листопада 2017 року, підтримав апеляційну скаргу відповідача, надавав пояснення та за його клопотанням і клопотанням представника позивача в судовому засіданні оголошено перерву до 20 листопада 2017 року.

20 листопада 2017 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з необхідністю витребування додаткових доказів.

Під час розгляду справи 20 листопада 2017 року постановлено ухвалу Апеляційного суду Луганської області, яка занесена до журналу судового засідання, про зобовязання публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» надати інформацію.

На запит суду публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» була надана інформація.

Звертаючись із клопотанням про відкладення розгляду справи, яка призначена на 30 листопада 2017 року о 9 год. 00 хв., на іншу дату представником позивача не надано суду доказів на підтвердження обставин зазначених у клопотанні.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що в порушення умов укладеного між сторонами договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб відповідач свої зобов'язання по поверненню кредиту за вказаним договором належним чином не виконував, в результаті чого станом на 26.11.2015 року за ним утворилася заборгованість в сумі 55976,60 грн., яка складається: за тілом кредиту - 9355,16 грн., прострочки по тілу кредиту - 38639,89 грн., відсотків за кредитом 53,28 грн., неустойки 7928,27 грн.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності колегія суддів приходить до наступного.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В статі 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦК України).

Одним з видів порушення зобовязання є прострочення або невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Судом встановлено, що 17 січня 2014 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладений договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка» шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Згідно анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» від 17.01.2014 року відповідач ознайомлений та згодний із змістом публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, яка оприлюднена на Інтернет - сторінці банку, Правилами користування банківською платіжною карткою, Тарифами ПАТ «Альфа-Банк», які є невідємною частиною договору, про що свідчить його підпис на вказаній заяві. Також своїм підписом відповідач підтвердив, що свій примірник договору разом із усіма додатками, що підписуються в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка» він отримав в день укладання договору; отримав банківську платіжну картку та пін-конверт до неї у неушкодженому виді; до моменту укладення договору попередньо ознайомлений у письмовій формі з основними умовами надання кредиту, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки.

Договір у встановленому законом порядку недійсним не визнаний.

Згідно п. 2.2. додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 17 січня 2014 року процентна ставка за користування коштами відновлюваної кредитної лінії складає 21% річних.

В пункті 2.3. додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 17 січня 2014 року передбачено, що розмір обовязкового мінімального платежу складає 7% від суми загальної заборгованості за відновлюваною кредитною лінією, при цьому сторони погоджуються, що розмір обовязкового мінімального платежу не може бути меншим за 50 грн. Дата сплати обовязкового мінімального платежу за кредитом до останнього операційного дня платіжного періоду, який починається з дня наступного за останнім днем попереднього розрахункового періоду і закінчується на 25 день з моменту закінчення попереднього розрахункового періоду.

В порушення умов договору відповідач свої зобов'язання по поверненню кредиту за вказаним договором належним чином не виконував, в результаті чого за ним станом на 26.11.2015 року утворилася заборгованість: за тілом кредиту - 9355,16 грн., прострочки по тілу кредиту - 38639,89 грн., відсотків за кредитом 53,28 грн., неустойки 7928,27 грн.

Не заслуговує на увагу як на підставу для скасування рішення доводи апеляційної скарги про те, що додані позивачем до матеріалів справи деякі копії документів неможливо прочитати, вони відзначаються неякістю ксерокопії та оформлені без вимог ДТСУ 4163-2003, оскільки під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» надані належним чином засвідчені документи, які можливо прочитати та вони були досліджені судом апеляційної інстанції.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Статтею 57 ЦПК передбачено, що доказами по справі можуть бути не тільки оригінали письмових договорів, але й і будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Посилання відповідача на те, що надані позивачем докази укладення договору із відповідачем не можуть бути визнані належними та допустими не заслуговують на увагу, оскільки за вимогами ст.ст. 58,59 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Із розрахунку заборгованості та виписки з рахунку відповідача, які є в матеріалах справи вбачається, що з січня 2014 року по липень 2014 року відповідач користувався кредитними коштами (шляхом зняття готівки у банкоматі, здійснення розрахунків за покупки), частково здійснював періодичні платежі щодо поповнення карткового рахунку, що вказує на наявність кредитних правовідносин між публічним акціонерним товариство «Альфа-Банк» та ОСОБА_2.

В судовому засіданні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача не заперечував факт укладання між позивачем та відповідачем договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 17 січня 2014 року.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Під час розгляду справи ні відповідач, ні його представник не оскаржували змісту зазначеного вище договору, не надавали інших договорів, які б містили інші умови або спростовували ті чи інші положення, або ставили під сумнів їх відповідність оригіналам, не надали свій примірник договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 17 січня 2014 року, тобто фактично визнавали відповідність сканованих копій, що є наявними у матеріалах справи, оригіналам.

Також під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що в 2014 році відповідачем в рахунок погашення заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб були сплачені кошти, та його заборгованість становила приблизно 1000 грн., однак надати докази сплати коштів не має можливості.

Отже, представником відповідача не заперечувалось отримання відповідачем коштів та вчинення ним дій по виконанню договору.

Таким чином, користування та сплата відповідачем коштів за договором, свідчить про отримання ОСОБА_2 коштів від публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк».

Відсутність оригіналів кредитного договору не є підставою для відмови в позові за наявності його копії належним чином засвідченої та інших доказів, які свідчать про укладення кредитного договору і часткове його виконання.

Посилання представника позивача на те, що у телефонному режимі зі співробітниками публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» ОСОБА_2 отримана інформація про передачу банком право вимоги за договором від 17.01.2014 року, укладеним між сторонами, не заслуговує на увагу, виходячи з наступного.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 20 листопада 2017 року, яка занесена до журналу судового засідання, зобовязано публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» надати інформацію чи укладався між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та компанією «Вердикт» чи будь-якою іншою юридичною або фізичною особою договір факторингу або інший договір заміни кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги за договором від 17 січня 2014 року, укладеним між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_2).

На виконання запиту суду публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» зазначено, що станом на поточну дату дані про укладення договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором, що є предметом спору, відсутні. Договір факторингу між банком та компанією «Вердикт» не укладався. Між банком та компанією «Вердикт» було укладено договір № 03547-КА6/АБ від 24.02.2012 року про надання послуг, інформація зазначена в договорі становить комерційну таємницю та стосується діяльності юридичних осіб.

Враховуючи зазначені вище обставини, а саме те, що відповідач на протязі з січня 2014 року по липень 2014 року користувався кредитними коштами, частково здійснював погашення заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 17 січня 2014 року, договір не оспорював, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності права позивача на стягнення заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 17 січня 2014 року, оскількив порушення вимог закону та умов договору ОСОБА_2зобовязання за договором належним чином не виконав, тому повинен відповідати за порушення кредитних зобовязань.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 26.11.2015 року за відповідачем утворилася заборгованість: за тілом кредиту - 9355,16 грн., прострочки по тілу кредиту - 38639,89 грн., відсотків за кредитом 53,28 грн., неустойки 7928,27 грн.

Посилання представника відповідача на те, що в 2014 році відповідачем в рахунок погашення заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб були сплачені кошти, та його заборгованість становила приблизно 1000 грн., не заслуговують на увагу, оскільки дані обставини та докази про наявність таких обставин, не зважаючи на вимоги ст. 60 ЦПК України про те, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не були надані ні відповідачем, ні його представником до суду, суд же згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Отже, посилання представника відповідача на те, що в рахунок погашення заборгованості відповідачем були сплачені кошти, та його заборгованість становила приблизно 1000 грн., є голослівним.

Після ознайомлення 14 листопада 2017 року відповідачем та його представником з матеріалами справи, ними інших належних та допустимих доказів сплати сум за договором від 17 січня 2017 року надано не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за тілом кредиту - 9355,16 грн., прострочки по тілу кредиту - 38639,89 грн., відсотків за кредитом 53,28 грн.,

Разом з тим, проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі в частині задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача неустойки в сумі 7928,27 грн., колегія суддів вважає, що до такого висновку суд дійшов помилково, виходячи з наступного.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання зазначених вище положень закону Кабінет Міністрів України розпорядженням №1053-р від 30 жовтня 2014 року, та розпорядження № 1275-р від 02 грудня 2015 року затвердив перелік населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція (АТО).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 15.10.2004 року має зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 22).

Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» с. Бараниківка Біловодського району Луганської області входить у перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Отже на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року .

Згідно розрахунку заборгованості (а.с.12), пеня нарахована позивачем за період з 11.08.2014 року по 26.11.2015 року в сумі 7928,27, тобто після 14 квітня 2014 року.

Дані обставини не заперечувалися представником позивача під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та зазначені в письмових поясненнях позивача.

Суд першої інстанції даним обставинам належної правової оцінки не дав, не застосував до правовідносин сторін положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», тому дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення неустойки з відповідача за період з 11.08.2014 року по 26.11.2015 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, зменшити розмір стягуваної з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за користування кредитом з 55976 грн. 60 коп. до 48048 грн. 33 коп.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

В п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року зазначено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1218 грн., що підтверджується меморіальним ордером (а.с.1), тобто судовий збір сплачено за мінімальною ставкою.

Оскільки позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»підлягають частковому задоволенню, судові витрати відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1045,50 грн.

Разом з тим, відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 1760 грн., що підтверджується квитанцією від 21.09.2017 року та квитанцією від 13.10.2017 року.

Оскільки апеляційна скарга задоволена частково, то з публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь відповідачапідлягає стягненню судовий збір в сумі 249,30 грн.

З урахуванням зазначеного, проводячи залік, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 796 грн. 20 коп. (1045,50 грн. 249,30 грн.).

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, зменшити розмір стягуваного з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судового збору з 1218 грн. до 796 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 23 серпня 2017 року змінити, зменшити розмір стягуваної з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за користування кредитом з 55976 грн. 60 коп. до 48048 грн. 33 коп., та судового збору з 1218 грн. до 796 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: