Справа № 308/666/17
У Х В А Л А

Іменем України

01 серпня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Фазикош Г.В, Бисаги Т.Ю.

при секретарі : Шукаль О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 22 травня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за довогором позики,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 22 травня 2017 року, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову в справі позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за довогором позики відмовлено.

У скарзі просить скасувати зазначену ухвалу, як незаконну та необґрунтовану, і постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Особи, що беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 п.п.1,2 ст.152 ЦПК України позов може бути забезпечений шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за довогором позики, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 11550 доларів США; стягнути з ОСОБА_3 3 % річних від простроченої суми, що складає 1026,2 доларів США; стягнути з ОСОБА_3 сплачений судовий збір у сумі 3437,39 грн..

У заяві про забезпечення позову позивач просив вжити заходів по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно за реєстраційним номером майна 5903866, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідача ОСОБА_3, що знаходиться у його приватній спільній сумісній власності та грошові кошти в межах суми позову, посилаючись на те, що відповідач може розпорядитися належною йому квартирою і відчужити її на користь інших осіб, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Відмовляючи у вжитті заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та грошові кошти ОСОБА_3, суд першої інстанції помилково дійшов такого висновку, оскільки вказані заходи забезпечення позову передбачені законом, і їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції у відповідності до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали з цього питання, яке судом першої інстанції було вирішено з порушенням норм процесуального права, якою заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача ОСОБА_3 та грошові кошти в межах суми позову.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 22 травня 2017 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно відповідача ОСОБА_3 та грошові кошти в межах суми позову.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуюча

Судді