АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 543/408/17 Номер провадження 22-ц/786/2093/17Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є. А. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Карпушина Г.Л., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 30 червня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Дорош А.І.,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником домоволодіння по АДРЕСА_1. Вказане домоволодіння він отримав у спадок від свого батька ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину та витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Поряд із вищевказаним домоволодінням проживає сусід ОСОБА_4. Домоволодіння ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розділяє земельна ділянка загального користування (проїзд), яку використовує ОСОБА_2 для доступу до свого майна - житлового будинку, господарських будівель, земель для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства. На початку 2016 року ОСОБА_4 порушивши межі належної йому земельної ділянки, самовільно захопив землі загального користування (проїзд), закидав земельну ділянку гіллям з дерев та іншим сміттям, перешкодивши вільний доступ до майна. Зазначивши вказані обставини, ОСОБА_2 просив суд ухвалити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_4 звільнити земельну ділянку загального користування (проїзд), що розташована за вказаною адресою, від гілок дерев та іншого смітт'я (майна) належного ОСОБА_4, що утворилися внаслідок його незаконних дій.

26 червня 2017 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшла заява, в якій останній просив цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном залишити без розгляду, оскільки відповідач під час розгляду вказаної справи добровільно виконав вимоги позивача, звільнив проїзд від свого майна (а.с. 68).

Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 30 червня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном - залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати на правову допомогу в сумі 2048,64 грн.

Роз'яснено заявнику його право звернутися до суду повторно.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу місцевого суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судових витрат на правову допомогу у розмірі 2048 грн. 64 коп., в іншій частині ухвалу залишити без змін.

У судове засідання не з»явилися відповідач ОСОБА_4 та його представник Павличенко В.Г., хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, представник відповідача подав заперечення на апеляційну скаргу, заяв від них про причини неявки в судове засідання не надходили, згідно ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін та їх представників не перешкоджає розглядові справи, крім цього, згідно ч. 1 ст. 303-1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом п»ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач або його представник подав заяву про залишення позову без розгляду.

Згідно зі ст..12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатом або іншим фахівцем у галузі права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Вона допускається до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

По справі встановлено, що у травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідача ОСОБА_4 згідно договору про надання адвокатських послуг № 33 від 18 травня 2017 року представляв адвокат Павличенко Володимир Григорович (а.с. 20).

В ході розгляду справи 26 червня 2017 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надав суду заяву, в якій останній просив цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном залишити без розгляду, оскільки відповідач під час розгляду вказаної справи добровільно виконав вимоги позивача, звільнив проїзд від свого майна (а.с. 68).

У судовому засіданні 29.06.2017 р. представник відповідача Павличенко В.Г. заявив клопотання про розгляд питання про відшкодування витрат на правову допомогу (а.с. 75-76).

На підтвердження розміру витрат на правову допомогу надано розрахунок витрат на правову допомогу у цивільній справі № 543/408/17 від 29 червня 2017 року на суму 2 048,64 грн. та квитанція № 3751 на суму 3 000 грн. (а.с. 69-70).

Згідно із п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України витрати на правову допомогу належить до судових витрат.

Статтею 88 та статтею 89 ЦПК України встановлено порядок розподілу витрат між сторонами та встановлено порядок розподілу витрат у разі відмови від позову і укладання мирової угоди між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

Згідно ч.3 ст.89 ЦПК України в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Задовольняючи вимоги представника відповідача щодо відшкодування позивачем витрат на правову допомогу, суд виходив з положень ч.3 ст.89 ЦПК України, ст.1 Закону України «Про граничний розмір на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та дійшов висновку, що у зв'язку із залишенням позовної заяви без розгляду за рахунок позивача відповідачу необхідно відшкодувати понесені витрати на правову допомогу. При цьому, місцевий суд вважав, що підставою для відшкодування витрат на правову допомогу є надані відповідачем договір про надання правової допомоги, квитанція, що підвереджує оплату вказаних послуг та розрахунок витрат на правову допомогу у справі від 29 червня 2017 року.

Проте, з таким висновком колегія суддів не може погодитися з наступних обставин.

Відповідно до чинного законодавства України, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

На підтвердження доказів про оплату відповідачем правової допомоги надана квитанція №3751 від 24.05.2017 р. про прийняття від ОСОБА_4 адвокатом Павличенком В.Г. гонорару у розмірі 3 000 грн. (а.с. 69) , проте, на думку колегії зазначена квитанція (без печатки чи штампу) не відповідає встановленим вимогам до документу та не є фінансовим документом на підтвердження оплати послуг, наданих Павличенком В.Г., як фахівцем в галузі права. Крім цього, розрахунок витрат на правову допомогу (а.с. 70) не містить відомостей хто його склав, не підписаний особою, що його склала.

Не можна також вважати обґрунтованим посилання місцевого суду на те, що у даному випадку підставою для стягнення з позивача компенсації понесених витрат, пов'язаних з правовою допомогою, є положення ч.3 ст.89 ЦПК України, оскільки у розумінні ч.3 ст.89 ЦПК України у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивача.

Доводи щодо обставин, що свідчать про необґрунтованість дій позивача, судом в ухвалі не наведено.

Натомість, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в обгрунтування заяви про залишення позову без розгляду вказав, що відповідач під час розгляду вказаної справи добровільно виконав вимоги позивача, звільнив проїзд від свого майна, тобто фактично визнав неправомірність своїх дій та усунув їх наслідки під час судового розгляду справи.

Законом надано позивачу право залишення позову без розгляду згідно п.5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, позивач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, у разі усунення відповідачем у добровільному порядку під час розгляду справи в місцевому суді порушень прав позивача, які стали підставою звернення останнього до суду з даним позовом, то позивач скористався своїм процесуальним правом залишення позову без розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції в частині стягнення з позивача на користь позивача витрат на правову допомогу не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону, а тому не може бути залишена без змін, підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нової ухвали.

З урахуванням викладеного вище, колегія вважає, що у задоволенні вимог відповідача про відшкодування компенсації витрат на правову допомогу необхідно відмовити у повному обсязі.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала частково постановлена з порушенням вимог процесуального закону, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду - скасуванню частково з постановленням ухвали з цього питання.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 30 червня 2017 рокув частині стягнення витрат на правову допомогу - скасувати та постановити ухвалу з цього питання.

У задоволені вимоги представника ОСОБА_2 - Павличенка Володимира Григоровича про компенсацію здійснених витрат, пов'язаних з розглядом справи, за рахунок ОСОБА_4 - відмовити.

В іншій частині ухвалу місцевого суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

СУДДІ: