Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3516/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.01.2017 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого судді Левка Т.Ю., при секретарі Роман К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської ради Виноградівського району про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської ради Виноградівського району про визнання права власності на спадкове майно.

Вимоги позову мотивовано тим, що 19 грудня 2015 року в с. Велика Копаня, Виноградівського району померла мати позивача ОСОБА_4, після смерті якої залишилося спадкове майно : житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в с. В.Копаня по вул. Грушевського № 88 Виноградівського району Закарпатської області.

Позивач вказує, що прийняв спадщину після смерті своєї матері в порядку ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, так як на час відкриття спадщини він постійно проживав разом із спадкодавцем в спадковому житловому будинку. Крім цього ним було подано заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Виноградівського нотаріального округу ОСОБА_5 В ході збору документів необхідних для оформлення спадщини вияснилось, згідно довідки сільської ради за №02-10/8 від 11.01.2016 р., що спадковий будинок рахується за батьком позивача і чоловіком ОСОБА_4 - ОСОБА_6, який помер - 15.03.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №167330 від 17.03.2014 року. Позивач також вказує, що після смерті батька ОСОБА_6, ні він ні його мати ОСОБА_4 до нотаріуса не звертались і свідоцтво про прийняття спадщини не отримували, але постійно проживали з ОСОБА_6, тому згідно ч.3 ст.1268 ЦК України рахувались такими, що прийняли спадщину в рівних частках, тобто по 1/2 частини, але документально спадщину не оформили. Виходячи з вищенаведених підстав приватним нотаріусом позивачу не було видано свідоцтво про право власності на майно, із-за відсутності правовстановлюючих документів на будинок оформлених на ОСОБА_4, тому він змушений звернутися до суду із даним позовом.

Сторони в судове засідання не з"явилися.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 подала до суду письмову заяву, завірену секретарем виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради про визнання позову та розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради також надіслав до суду письмову заяву, згідно якої сільська рада позовні вимоги визнає та просить справу розглянути у їхню відсутність.

Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом.

В судовому засіданні встановлено, що 19 грудня 2015 року в с. Велика Копаня, Виноградівського району померла мати позивача ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФМ №203775 від 22.12.2015 року.

Після її смерті залишилося спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в с. В.Копаня по вул. Грушевського № 88 Виноградівського району Закарпатської області.

Згідно довідки ОСОБА_3 сільської ради №02-10/316 від 04.05.2016 року На момент відкриття спадщини з ОСОБА_4 постійно проживали син спадкодавця, позивач по справі - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, невістка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, і двоє онуків ОСОБА_8 і ОСОБА_9.

На випадок своєї смерті, спадкодавцем заповітного розпорядження залишено не було.

Спадкоємцем за законом щодо майна померлої є також рідна сестра позивача, відповідачка по справі ОСОБА_2М, яка спадщину після смерті матері не прийняла, про що подала до нотаріуса письмову заяву від 05.05.2016 року про відмову прийняття спадщини на користь позивача.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері в порядку ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, оскільки на час відкриття спадщини він постійно проживав разом із спадкодавцем в спадковому житловому будинку, що підтверджується довідкою ОСОБА_3 сільської ради №02-10/316 від 04.05.2016 року. Крім цього ним було подано заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Виноградівського нотаріального округу ОСОБА_5

В ході збору документів необхідних для оформлення спадщини вияснилось, згідно довідки сільської ради за №02-10/8 від 11.01.2016 р., що спадковий будинок рахується за батьком позивача і чоловіком ОСОБА_4 - ОСОБА_6, який помер - 15.03.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №167330 від 17.03.2014 року.

Після смерті батька ОСОБА_6, позивач та його мати ОСОБА_4 до нотаріуса не звертались і свідоцтво про прийняття спадщини не отримували, але постійно проживали з ОСОБА_6, тому згідно ч.3 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину в рівних частках, тобто по 1/2 частини, але документально спадщину не оформили.

В зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті своєї матері позивач звернувся до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, яка листом за №358/02-14 від 20.10.2016 року повідомила позивача, що для видачі Свідоцтва про право на спадщину на майно необхідно надати нотаріусу правовстановлюючі документи щодо належності цього майна спадкодавцеві. Оскільки у позивача такі документи відсутні нотаріусом йому роз'яснено про необхідність звернутись з даним питанням до Виноградівського районного суду.

Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 Глави 10 Частини 2 «Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій», затверджених Наказом Мінюсту "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України"), від 22.02.2012, № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того у відповідності до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму Листі за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з довідкою №343 від 27 лютого 2016 року, виданою КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» житловий будинок з надвірними спорудами в с.В.Копаня по вулиці Грушевського,88, із загальною площею житлового будинку - 58,7 кв.м., в тому числі житловою - 34,3 кв.м., будівництвом завершений та вартість станом на лютий 2016 року становить 179275 (сто сімдесят дев'ять тисяч двісті сімдесят п'ять) грн. Житловий будинок, що знаходиться в с.В.Копаня по вул.Грушевського,88, рахується за ОСОБА_6 згідно довідки, виданої Великопанською сільською радою від 11.01.2016 року за №02-10/9.

Відповідно до Технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 03.02.2016 року - «Характеристика будівель і споруд...Літера - А.,Найменування - Жилий Будинок, Рік побудови -1961» будівлі під літерами Б,В,Г,Д,Е,Ж відповідно «літня кухня, сарай, сарай,сарай, корівник, вбиральна», рік побудови - 1990».

Дані обставини також підтверджуються і «Свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР» оформленого на ОСОБА_6, від ІНФОРМАЦІЯ_3

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

05 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права с одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до п.37 Постанови № 5 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1261, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 10, 27, 31, 60, 61, 169, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканцем с.Велика Копаня, вул.Грушевського, 88 Виноградівського району (ІПН - НОМЕР_1), право власності в цілому на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в с. Велика Копаня по вул. Грушевського, 88 Виноградівського району Закарпатської області, із загальною площею житлового будинку - 58,7 кв.м., в тому числі житловою - 34,3 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер 15.03.2014 року та ОСОБА_4, яка померла 19.12.2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_10