ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6685/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"30" листопада 2017 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Комаревцевої Л.В.
за участю секретаря - Гаврилюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,
У серпні 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Позивач вказує, що 16.06.2016 на перехресті вул.3долбунівська та пр-т Григоренка відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі-ДТП) за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 в наслідок чого обидва автомобілі отримали пошкодження.
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 25.07.2016 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
23 грудня 2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України, керуючись п.41.1. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило виплату із централізованих страхових резервних фондів компенсації та відшкодування в розмірі 54 134,69 грн., оскільки автомобіль відповідача на момент ДТП не було застраховано.
Згідно Звіту вартості матеріального збитку № 2624 від 11.11.2016 вартість матеріальних збитків, заподіяних позивачу становить 107011.26 грн., вартість проведення експертної оцінки складає 1000 грн.
Представник Позивача надав до суду заяву, я якій просив позов задовольнити та провести заочний розгляд справи без участі відповідача.
Відповідач в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку через ЗМІ, а саме оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» від 14.11.2017 № 214. Заяв про участь у розгляді справи не надійшло.
Суд вивчивши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом 16.06.2016 на перехресті вул.3долбунівська та пр-т Григоренка відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі-ДТП) за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 в наслідок чого обидва автомобілі отримали пошкодження.
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 25.07.2016 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною 2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).
Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).
Відповідно до ст. 386 ч.2 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_3, не була застрахована в жодній страховій компанії.
23 грудня 2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України, керуючись п.41.1. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило виплату із централізованих страхових резервних фондів компенсації та відшкодування в розмірі 54 134,69 грн.
Тоді як відповідно до Звіту автотоварознавчого дослідження № 2624 від 11.11.2016 року матеріальні збитки спричинені пошкодженням транспортного засобу становлять 107 0011,26 грн.
Таким чином, розмір позовних вимог становить 52 876,57 грн. = 107 011,26 - 54 134,69
Крім цього Позивач була вимушена понести витрати за виконання звіту №2624 в сумі 1000.00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У п.п. 47,48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року по справі №13-рп/2000, Рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, Рішення від 11 липня 2013 року по справі №6-рп/2013).
Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
При стягненні витрат на правову допомогу слід врахувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Стягненню підлягають лише документально підтверджені судові витрати (ст. 88 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.
Вирішуючи питання щодо можливості задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу суд виходить з того, що при вирішенні даного питання необхідно перевіряти, чи є представник відповідача у даній справі "фахівцем у галузі права" відповідно до вимог ст. 56 ЦПК України, тобто чи надавав він правову допомогу стороні як фахівець у галузі права, чи брав участь у справі як представник позивача, чи наданий розрахунок таких витрат і чи ґрунтується він на положеннях Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 має право на зайняття адвокатською діяльністю про що свідчать долучені до справи Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 28.09.2012 року .
При розгляді даної справи ОСОБА_6 брав участь в судовому засіданні, як представник позивача за договором про надання юридичних (адвокатських) послуг від 28.08.2017, з повноваженнями представника, передбаченими ст. 44 ЦПК України, що підтверджується журналами судових засідань.
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».
Згідно роз'яснень наданих у п. 48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.
Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 28.08.2017 року, між позивачем та ОСОБА_6 було укладено договір про надання юридичних (адвокатських) послуг, вартість яких визначено та оплачено в сумі 2000 грн.
З урахуванням вказаних обставин, сума витрат 2000 грн. не виходить за межі граничних розмірів, визначених Законом, підтверджується належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 58,59 ЦПК України, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача .
Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
З огляду на положення ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачі судові витрати в розмірі 640 грн., витрати, пов'язані з викликом відповідача до суду через ЗМІ в сумі 420 грн.
Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 131, 209, 212-215,224-223 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто Дарницьким районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом десяти днів з дня проголошення, а особам, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, з дня отримання його копії.
Суддя: Комаревцева Л.В.