РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/7065/16-ц

Провадження № 2/643/527/17

11.01.2017 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова під головуванням судді Горбунової Я.М., при секретарі Арестовій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати недійсним кредитний договір та договір іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 09.08.2006 р. між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №826/1-27/20/6-058, відповідно до якого Банк зобовязався надати позивачу кредитні кошти шляхом перерахування грошових коштів на рахунок «ФК «Житлобудінвест» у розмірі 113 916 доларів США, а позивач зобовязався сплатити відсотки за користуванням кредитом у розмірі 13 % річних. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та Банком 09.08.2006 р. було укладено договір іпотеки №826/4-27/20/6-094, відповідно до умов якого позивач передав Банку в іпотеку квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що вищевказаний договір кредиту укладений з порушенням вимог законів України, актів цивільного законодавств, містить несправедливі для нього положення, і при укладанні договору його було введено в оману.

На думку позивача, Банк ввів його в оману, так як кредит передбачав видачу валюти у доларах США, а фактично розрахунок був здійснений у гривні, крім того у відповідача відсутній документ на здійснення валютних операцій. Також позивач вважає, що відповідачем безпідставно було підвищено відсоткову ставку.

В судововому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити та надали пояснення відповідно до позовної заяви.

В судововому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 09.08.2006 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту на суму 113 916 доларів США, зі сплатою 13 % річних з кінцевим терміном погашення 08.07.2021 року. З метою забезпечення даного договору між сторонами 09.08.2006 р. був укладений договір іпотеки на майнові права на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2 (а.с.4-10, 11-12).

Суд вважає, що доводи позивача щодо недійсності договору кредиту та договору іпотеки не є обґрунтованими та доведеними.

Так, згідно п. 1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику на наступні цілі: фінансування будівництва придбання (інвестування) житла відповідно до Договору №45/111 про участь у Фонді фінансування будівництва від 24.07.2006 р., що укладений між Позичальником та ТОВ «ФК «ЖИТЛОБУДІНВЕСТ» та свідоцтва. (а.с.5)

Згідно п. 2.1 кредитного договору надання кредиту здійснюється шляхом видачі Позичальнику готівкових грошей в іноземній валюті (долари США) з наступною їх конвертацією (обміном) через операційну касу Кредитора в гривні та прийняттям суми в гривнях для перерахуванням на цілі, визначені в п. 1.2 цього Договору.(а.с.6)

Позивач стверджує про недійсність укладеного Кредитного договору у зв'язку з його невідповідністю нормам діючого законодавства, а саме Цивільного кодексу України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про національний банк України», ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та інш.

Такі доводи позивача також суд вважає необґрунтованими через наступне.

До відносини позики застосовуються не лише загальні норми цивільного законодавства щодо зобов'язань, тобто ст. ст. 509-524 ЦК України, а і спеціальні норми Цивільного кодексу, а саме ст.ст. 1046-1057 ЦК України.

У відповідності до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення 1 параграфа глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до положень ч. 2 ст. 192 ЦК України до грошових коштів належить і іноземна валюта, яка може використовуватись в Україні у випадках і в порядку встановлених законом, а відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Можливість кредитування в іноземній валюті передбачена ст. 47 Законом України «Про банки ї банківську діяльність», згідно до положень якої кредитною операцією, зокрема, є розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Статті 47 та 49 ЗУ «Про банки ї банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. ПАТ «Укрсоцбанк» має відповідну ліцензію Національного банку України № 5 від 29.12.2001 р. (а.с.29)

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрет. ПАТ «Укрсоцбанк» також має відповідний дозвіл Національного банку України № 5-1 від 29.12.2001 р. на здійснення операцій з валютними цінностями згідно з Додатком до дозволу від 29.12.2001 р. (а.с.29,30).

Суд вважає, що операція з надання кредиту не є операцією з використанням іноземної валюти на території України як засобу платежу, і тому не потребує індивідуальної ліцензії, як це передбачено підпунктом «в» пункту 4 статті 5 Декрету. Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Крім того, немає необхідності отримання індивідуальної ліцензії Національного банку України однією зі сторін договору при використанні іноземної валюти як засобу платежу при сплаті комісій, процентів, пені чи штрафних санкцій за Кредитним договором, так як в даному випадку використання іноземної валюти дозволяється без отримання такої індивідуальної ліцензії на підставі п. 1.5. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 483 від 14.10.2004 р.

Відповідно до ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Суд вважає, що позивачем не доведено наявність умислу в діях відповідача і істотність значення обставин, щодо яких введено його в оману, і сам факт оману.

Як зазначено вище у рішенні, обставини, щодо яких позивач вказує що його введено в оману, свого підтвердження не знайшли. Крім того, викладені в тексті договору умови, гарантії та інформація свідчать, що сторони усвідомлювали всі суттєві обставини для укладення договору, а саме, щодо природи та предмету правочину, умов надання та використовування кредитних коштів, валюти кредитування, можливості фінансових ризиків, прав та обовязків сторін, відповідальності сторін, та інші обставини.

Крім того, позивач не навів жодних доводів стосовно недійсності договору іпотеки.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїм вимог і заперечень.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про визнання договору кредиту та договору іпотеки недійсними в цілому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду у 10 денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Я.М.Горбунова