У Х В А Л А

Іменем України

14 червня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і ОСОБА_1,

при секретарі: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09 березня 2017 року за позовом представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_5», третя особа міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, про визнання права власності на рухоме майно, зняття із нього арешту та скасування його розшуку, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 09 березня 2017 р. у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Доводить про неправильне застосування норм матеріального права. Указує, що право на автомобіль у позивача виникло до накладення арешту на спірне майно, однак наявність спірного арешту перешкодила позивачу зареєструвати свої права на спірне рухоме майно. Зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства суд не позбавлений можливості визнати за позивачем право власності на спірне рухоме майно. Указує, що висновок суду про те, що укладений договір купівлі-продажу автомобіля від 06.06.2013 р. і передача коштів не потягли настання правового наслідку у вигляді переходу права власності на транспортний засіб, є неправильним.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що сторонами не був дотриманий установлений законодавством порядок відчуження автомобіля і такий не був знятий із обліку. Договір купівлі-продажу автомобіля і передача коштів за нього відповідачу не потягли за собою настання правового наслідку у вигляді переходу права власності на транспортний засіб від ОСОБА_4 до ОСОБА_3, а тому останній є законним володільцем транспортного засобу.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала залишенню без змін, із таких мотивів.

Установлено, що 06 червня 2013 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу (а.с.72) рухомого майна, а саме: автомобіль НОМЕР_1, за ціною 45 000 грн. За умовами цього договору продавець забезпечує, що визначена ним банківська установа надає згоду на цей договір; продавець передає покупцю автомобіль, ключі від транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу; придбання автомобіля підтверджується заявою на переказ готівки № 836876 від 06 червня 2013 р. на суму 45 000 грн. (а.с.23). 12.11.2014 р. головним державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського МРУЮ було винесено постанову про розшук майна боржника, де боржником є ОСОБА_4 (а.с.26-27), в тому числі було оголошено в розшук спірне рухоме майно. 29.10.2014 р. цим же державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.28-29). У звязку з розшуком автомобіля 08.07.2016 р. був складений акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу (а.с.24) на автомобіль НОМЕР_1, у звязку з розшуком транспортного засобу Ужгородським МРУЮ ДВС.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388 (далі Порядок), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Згідно з пунктами 7, 8 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції.

Таким чином, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід'ємно пов'язаний з обов'язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Разом з тим позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

Відповідно до вимог ст. ст. 328, 210 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що укладення договору купівлі-продажу не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка такий придбала.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15 і згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів, тому підлягає врахуванню колегією суддів при розгляді даної справи судом апеляційної інстанції і не погодитись з цим висновком у судової колегії немає підстав.

У договорі купівлі-продажу вказано, що цей договір разом із свідоцтвом про реєстрацію т/з є підставою для реєстрації за покупцем автомобіля в уповноваженому органі, що здійснює відповідну реєстрацію.

Тобто, сам факт укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу не створює право власності покупця, а лише є передумовою для реєстрації такого права відповідно до вимог Закону.

У нашому випадку це Порядок, яким передбачено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

ОСОБА_3 цим правом не скористався, оскільки договір купівлі-продажу був укладений у 2013 р., постанова про розшук майна боржника та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження були винесені в 2014 р., а транспортний засіб був затриманий у 2016 р., і лише в жовтні 2016 р. позивач у порядку, передбаченому ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» звернувся у суд за захистом свого права власності. Тобто, після того як для ОСОБА_3 настали негативні наслідки у звязку з арештом майна в порядку виконавчого провадження.

Юридично спірне майно належить боржнику по виконавчому провадженню ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.25).

Твердження позивача про те, що він є власником спірного рухомого майна у звязку з укладенням договору купівлі-продажу та передачею коштів суперечить нормам матеріального права та не може бути взято до уваги колегією суддів.

Довід представника позивача про те, що саме арешт транспортного засобу перешкодив ОСОБА_3 зареєструвати свої права на спірне рухоме майно не заслуговує на увагу оскільки з моменту укладення договору купівлі-продажу та накладення арешту на рухоме майно пройшов рік. А в силу вимог Порядку така реєстрації рухомого майна мала б бути здійснена протягом десяти діб після придбання транспортного засобу.

Решта доводів апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскарженого рішення як необґрунтовані, суперечні нормам матеріального права, обставинам справи та письмовим доказам.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

1. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09 березня 2017 року залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: