Провадження № 2/200/2067/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді - Єлісєєвой Т.Ю.

при секретарі - Кузьминій С. Д.

розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання виконати умови договору та стягнення вартості комунальних послуг, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 17 квітня 1996 року між громадянином ОСОБА_2 ОСОБА_3, який є власником квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1, та Українсько-кіпрським товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Карич-Днепр» (далі по тексту ТОВ «Карич-Днепр») був укладений договір №3 оренди частини вказаної вище квартири. Обєктом оренди, згідно п.1.1. цього договору, визначено чотири ізольовані кімнати загальною площею 60,16 кв.м. За період оренди власник квартири участі у комунальних витратах на утримання вказаної квартири не приймав. Позивач ОСОБА_1 вказує на те, що він, діючи як керівник ТОВ «Карич-Днепр» сплачував комунальні послуги за зобовязаннями відповідача. Тому, з урахуванням змінених позовних вимог, просить визнати бездіяльність ОСОБА_3 щодо виконання умов договору №3 від 17.04.1996 року оренди частини житлового приміщення, а саме квартири №12, розташованої за адресою Україна, м. Дніпропетровськ, вул. Мечникова, б.14-в в частині зобовязання по сплаті комунальних платежів за приміщення, що не є обєктом оренди протиправною; зобовязати ОСОБА_3 виконати умови договору №3 від 17.04.1996 року оренди частини житлового приміщення, а саме кв. №12, розташованої за адресою Україна, м. Дніпропетровськ, вул. Мечникова б.14-в, а саме: щомісячно, починаючи з 1 грудня 2015 року, сплачувати комунальні платежі у розмірі 57,5% від їх загального місячного розміру за частину житлового приміщення квартири, що не є обєктом оренди; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 55 341,74 грн., сплачених ОСОБА_1 у період з 17.04.1996 року по 01.12.2015 року в рахунок оплати комунальних платежів нарахованих щодо квартири АДРЕСА_2 за зобовязаннями ОСОБА_3.

Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3, 18 березня 2015 року надав заперечення проти позову, в яких зазначав, що ОСОБА_4 не є належним позивачем у даній справі, оскільки орендарем квартири виступало ТОВ «Карич-Днепр», а тому жодних правовідносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не було. Отже і порушень особистих прав ОСОБА_1 з боку відповідача також не було. Відповідач підкреслює, що виконання ОСОБА_1 обовязків директора ТОВ «Карич-Днепр» не дає йому підстав для визнання його належним позивачем у справі, а також не є належною правовою підставою для взяття на себе ОСОБА_1 обовязків щодо часткової сплати комунальних платежів за власника квартири. Також, відповідач зазначив, що незважаючи на те, що в договорі оренди квартири зазначено, що в оренду передана частина квартири, фактично орендар ТОВ «Карич-Днепр» з 1996 року користувалося квартирою в повному обсязі, тобто всією загальною площею квартири у 141,3 кв.м., при цьому, з моменту передачі квартири в оренду власник цієї квартири доступу до неї не мав і не має до теперішнього часу. Відповідач просив суд застосувати до позовних вимог про стягнення грошових коштів за ремонт квартири строк позовної давності.

Судом встановлено, що між ТОВ «Карич-Днепр» та громадянином ОСОБА_2 ОСОБА_3 17 квітня 1996 року укладений Договір про оренду житлового приміщення №3 (далі по тексту Договір оренди).

Згідно п.1.1 вказаного Договору оренди ОСОБА_3 передав в оренду, а ТОВ «Карич-Днепр» прийняло в оренду чотири ізольовані кімнати загальною площею 60,16 кв.м. (відповідно 23,8 кв.м., 12,6 кв.м., 12 кв.м., 11,76 кв.м.) та телефонний номер 44-97-66, що знаходяться в квартирі АДРЕСА_3. Іншіприміщення,які находяться за вищевказаною адресою та належать Орендодателю на праві власності, не є предметом цього Договору. Орендодавець самостійно здійснює володіння, користування та розпорядження ними у відповідності до діючого законодавства, в тому числі здійснює за свій рахунок оплату комунальних платежів.

Згідно п 3.1. Договору оренди вказаний договір укладений на десять років.

В звязку з тим, що орендодавець (громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3) по закінченні дії строку Договору оренди від 17.04.1996 року №3 не вимагав від орендаря звільнення орендованого приміщення, тобто до 17 квітня 2016 року, то орендар (ТОВ «Карич-Днепр») продовжив користування приміщенням на новий строк.

Відповідно п.1.2 договору орендна плата за користування приміщеннями сплачується орендарем щомісячно та складає суму, що еквівалентна 50 доларам США за курсом Національного банку України на день оплати. Розмір орендної плати з 1996 року сторонами не переглядався.

Відповідно до положень ст.ст. 626-628 ЦК України Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладанні договору. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом , звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не є стороною договору оренди, а також суду не надано жодного доказу того, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були будь-які фінансові взаємовідносини та домовленості, доручення від власника квартири ОСОБА_1 на оплату комунальних послуг за квартиру не надавалось, навпаки матеріали справи доводять те, що договірні, фінансові відносини та господарська діяльність існувала виключно між ОСОБА_5 та ТОВ «Карич-Днепр», тому суд вважає, що ОСОБА_1 не може бути визнаним належним позивачем у даній справі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.10, 60, 212, 213-215, ст.224, 225, 226, 233 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання виконати умови договору та стягнення вартості комунальних послуг відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Особами, які не були присутні в судовому засідання, рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня отримання його копії до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва