печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2017 року Печерський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді - Писанця В.А.

при секретарі - Ясеновенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила поновити її на роботі, визнавши наказ про звільнення незаконним, та стягнути з відповідача на її користь суму у розмірі 186200 грн. як середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та 5000000 грн. у відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що була звільнена у зв'язку із скороченням штатів незаконно, оскільки має статус постраждалої внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, з наказом про що вона відмовилася підписувати про ознайомлення, чим було порушено вимоги трудового законодавства та щодо соціального захисту постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС. Звільненням, як вказано у позовній заяві, завдано моральної шкоди, у зв'язку з чим було втрачено спокій, порушено уклад життя, ускладнення стану здоров'я.

Позивач у судовому засіданні підтримала вимоги позову та просила задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на доводи у письмових запереченнях, та свою заяву про застосування строку позовної давності.

Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до виданого 26.02.1993 безстрокового посвідчення серії НОМЕР_1 (категорії 3) та її доводів у позовній заяві, позивач була відселена із зони забруднення, внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, 1986 року /а. с. 6/.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ № 0446788 від 19.04.2016, позивачеві визначено третю групу інвалідності з 11.04.2016 /а. с. 9/.

Позивач та відповідач перебували у трудових відносинах з 06.11.2007 по 21.01.2014 /а. с. 4/.

20.11.2013, о 16:20 год., позивач була попереджена про заплановане скорочення штатної чисельності та звільнення з посади 21.01.2014, проте відмовилася від підпису у наданому їй письмовому попередженні, про що складено відповідний акт /а. с. 38, 37/.

Наказом № 28-вк від 14.01.2014 позивача звільнено з посади провідного економіста Відділу валютного контролю Операційного центру Центрального регіонального управління з 21.01.2014, у зв'язку із скороченням штатної чисельності ПАТ «Банк Кредит Дніпро» за п. 1 ст. 40 КЗпП України, на підставі наказу № 994-вк від 20.11.2013 «Про заходи скорочення чисельності та штату працівників Банку» /а. с. 32/.

Актом від 21.01.2014, складеного комісією ПАТ «Банк Кредит Дніпро», зафіксовано, що цього дня о 11:45 год. провідному економістові Відділу валютного контролю Операційного центру Центрального регіонального управління - позивачеві - для ознайомлення було надано наказ від 14.01.2014 № 28-вк про звільнення з займаної посади у зв'язку із скороченням штатної чисельності банку, з яким ОСОБА_1, особисто прочитавши, ознайомилася, проте відмовилася від підпису про ознайомлення з ним /а. с. 34, 36/.

Із складеного комісією ПАТ «Банк Кредит Дніпро» 21.01.2014 акту, вбачається цього дня о 15:05 год. позивачеві було запропоновано переведення на одну з наявних у банку вакантних посад, проте остання усно відмовилася від даної пропозиції та у пунктах ознайомлення та надання згоди / відмови від посад, які зазначені у наданій їй письмовій пропозиції поставити свій підпис відмовилася /а. с. 36/.

У відповідності до акту від 21.01.2014, складеного комісією ПАТ «Банк Кредит Дніпро», позивач була відсутня о 17:00 год. на робочому місці, у зв'язку з чим було неможливо їй видати її трудову книжку у день звільнення /а. с. 33/.

До кінця робочого дня - у день звільнення - 21.01.2014, відповідач був позбавлений можливості видати трудову книжку позивачу, оскільки вона до кінця робочого дня не з'явилася на своєму робочому місці та у кабінеті відділу кадрів, про що складено відповідний акт від 21.01.2014 /а. с. 35/.

Як вбачається з копії сторінок книги обліку трудових книжок відповідача, позивач отримала свою трудову книжку наступного після звільнення дня - 22.01.2014 /а. с. 40-41/.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Судовим розглядом встановлено, що відповідачем було за два місяці попереджено (20.11.2013) позивача про скорочення штату та запропоновану іншу посаду (21.01.2014), від якої вона відмовилася. Окрім того, у день звільнення 21.01.2014, у зв'язку із відсутністю позивача на робочому місці наприкінці робочого дня не вдалося видати трудову книжку, яку вона отримала під особистий підпис наступного дня (22.01.2014). Також встановлено, що позивач була ознайомлена з письмовим попередженням про скорочення штату та з наказом про звільнення, проте від підпису про ознайомлення відмовилася, про що складено відповідні акти комісією у складі працівників ПАТ «Банк Кредит Дніпро».

У відповідності до статті 19 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», компенсація та пільги, встановлені цим законом, стосуються всіх громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до встановлених категорій.

У разі вивільнення працівників у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників їм виплачується допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а також зберігається за їх бажанням посадовий оклад, тарифна ставка (оклад) на новому місці роботи, але не більше одного року, передбачено громадянам, віднесеним до категорії 1, за приписами абзацу другого пункту 7 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 22 зазначеного спеціального Закону визначено перелік компенсацій та пільг громадянам, віднесеним до категорії 3, до якої належить і позивач. Разом з тим у вказаному переліку відсутні положення щодо виплати допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, у разі вивільнення працівників у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників.

За положеннями ст. ст. 20-22 вказаного Закону, виплата допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, у разі вивільнення працівників у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників стосується виключно осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яким надано 1 та 2 категорії, а також учасників ліквідації наслідків, віднесених до категорії 3.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 57 ЦПК України, передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки позивач має статус постраждалої, внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, особи категорії 3, виплата допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, їй не передбачено спеціальним Законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем дотримано порядок звільнення працівника з ініціативи роботодавця за ч. 1 ст. 40 КЗпП України відносно позивача; наданий статус постраждалої, внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, особи не відповідає умовам абзацу другого пункту 7 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому для стягнення допомоги у трикратному розмірі заробітної плати відсутні підстави, відповідно, позов є безпідставним і задоволенню не підлягає.

На підставі цього, суд також відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення відшкодування моральної шкоди як похідної вимоги.

Судом враховуються роз'яснення, надані у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» про те, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у справі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки суд, на підставі встановлених судом обставин, що мають вирішальне значення у справі, прийшов до висновку про необґрунтованість позову, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, заява представника відповідача про застосування строків позовної давності відхиляється.

Керуючись ст. ст. 43, 56 Конституції України, ст. ст. 3, 11, 16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 40, 49-2 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 19, 22 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. ст. 1-16, 28-32, 38-44, 57-63, 66, 80, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя В.А. Писанець