Справа № 338/862/16-ц
Провадження № 22-ц/779/174/2017
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л.М. Л. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Проскурніцького П.І.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання недійсним договору фінансового лізингу, застосування наслідків недійсності правочину та стягнення коштів за апеляційною скаргою ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Богородчанського районного суду від 16 листопада 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

08.08.2016 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 та ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання недійсним договору фінансового лізингу, застосування наслідків недійсності правочину та стягнення коштів.

В заяві зазначила, що 26.02.2016 року між її чоловіком ОСОБА_3 та ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» був укладений договір фінансового лізингу №003499, за умовами якого ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» зобовязалось придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування транспортний засіб KIA RIO New вартістю 350000 грн., на виконання якого ОСОБА_3 того ж дня здійснив перший внесок адміністративний платіж в розмірі 35000 грн. на рахунок ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто».

Посилаючись на те, що кошти, сплачені ОСОБА_3 за вказаним договором, є спільними коштами подружжя, а вона не давала письмової згоди на укладення такого договору, ОСОБА_2 просила визнати договір недійсним, застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на її користь 35000 грн. та 551, 21 грн. витрат на оплату судового збору.

Рішенням Богородчанського районного суду від 16 листопада 2016 року позов задоволено.

Постановлено визнати недійсним договір фінансового лізингу №003499 від 26 лютого 2016 року з додатками, укладений між ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_3

Стягнуто з ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 35000 грн. сплачених за договором коштів та солідарно з ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_3 551,20 грн. витрат по оплаті судового збору.

У апеляційній скарзі ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» посилається на незаконність рішення суду.

Апелянт не погоджується з висновком суду про недійсність договору фінансового лізингу з підстав відсутності письмової згоди ОСОБА_2, як другого з подружжя, на укладення угоди.

При цьому судом не було враховано положень договору, зокрема п.17.2 про те, що якщо лізингоодержувач одружений, підписанням договору та додатків до нього він заявляє, що має згоду іншого з подружжя на укладення такого договору, та п. 17.3 про те, що договір є укладений в інтересах сімї, а товар, який буде придбаний на підставі цього договору буде використовуватись на потреби сімї.

Крім того, пунктом 17.4 передбачено, що підписанням даного договору та додатків до нього лізингоодержувач заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення представника ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» що стосуються змісту даного договору та додатків до нього, проінформований про всі можливі витрати і ризики у звязку із укладенням та виконанням даного договору.

Висновок суду про відсутність згоди позивача не підтверджено будь-якими фактичними доказами, а ґрунтується лише на поясненнях самого позивача.

Апелянт вказує на те, що договір фінансового лізингу не є розпорядженням спільним майном без згоди подружжя, для нього не передбачено умови щодо обовязкової нотаріальної форми, а тому висновок суду першої інстанції про укладення оспорюваного правочину в порушення вимог ст. 65 СК України без отримання письмової згоди іншого з подружжя є помилковим.

Відповідач вважає, що суду при вирішенні спору слід було врахувати правовий висновок у справі №1622цс15 про те, що відсутність згоди одного з подружжя сама по собі не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа-контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який уклав договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

При вирішенні даного спору слід було залучити до участі у справі Державне казначейство України, так як рішення суду порушує їх інтереси, оскільки лізингові платежі були оподатковані за загальною ставкою та сплачені відповідні податки до державного бюджету України, а застосування реституції створить безпідставність нарахування податкового кредиту, що підлягає поверненню платнику податку та вплине на інтереси держави щодо формування доходної частини бюджету.

Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову та стягнення з позивача на користь апелянта 1212,64 грн. витрат по оплаті судового збору.

Представник ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про місце і час розгляду справи.

Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору фінансового лізингу відповідач не пересвідчився у наявності згоди дружини ОСОБА_2 на укладення договору її чоловіком ОСОБА_3, що суперечить положенням ст. 65 СК про те, що для укладення одним з подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 26.02.2016 року ОСОБА_3 уклав з ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» договір фінансового лізингу № 003499, згідно п.1.3 якого лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування предмет лізингу, визначений у п.1.1 договору, а лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору (а.с.6-12).

Предметом договору згідно п.1.1 є транспортний засіб марки KIA RIO New. Вартість предмета лізингу на момент укладення даного договору та розмір авансового платежу вказується у ст.ст.8, 9 даного договору та становить 350000 грн.

Згідно п.4.1 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, що становить не більше 120 робочих днів з моменту виконання лізингоодержувачем вимог цього договору та із врахуванням строків можливої затримки поставки предмета договору.

Пунктом 9.7 договору визначено, що кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу незалежно від їх призначення і квитанції, зараховуються по даному договору в наступному порядку: адміністративний платіж; авансовий платіж; комісія за передачу предмета лізингу; у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу.

Встановлено, що 26.02.2016 року та 27.02.2016 року позивач здійснив платежі на розрахунковий рахунок відповідача на загальну суму 35000 грн., що підтверджено копіями квитанцій № 01 від 26.02.2016 року (13500 грн.) та №91 (21500 грн.) (а.с.13).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу).

Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 2010 року (а.с.16).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вимоги про визнання договору недійсним та повернення коштів, а саме адміністративного платежу за договором фінансового лізингу, ОСОБА_2 мотивувала тим, що їй не було відомо про укладення її чоловіком угоди і вона відповідно не надавала письмової згоди на укладення такої угоди. Крім того, вона вказувала на те, що кошти сплачені її чоловіком в якості адміністративного платежу є спільними коштами подружжя.

Відповідно п.17.2 договору лізингу підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Якщо лізингоодержувач одружений, підписанням договору та додатків до нього він заявляє, що має згоду іншого з подружжя на укладення такого договору, а згідно п. 17.3 підписанням цього договору та додатків до нього лізингоодержувач, який одружений визнає, що договір про надання послуг з фінансового лізингу укладений в інтересах сімї, а товар, який буде придбаний на підставі цього договору буде використовуватись на потреби сімї.

При вирішенні даного спору колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України, що міститься у постанові від 07.10.2015 року у справі № 6-1622цс15, яка згідно з вимогою ч.1 ст.3607 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Аналіз зазначених норм закону у їх взаємозв'язку дає підстави для висновку про те, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який уклав договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Враховуючи те, що позивач заявила вимоги про визнання недійсним договору фінансового лізингу, застосування наслідків недійсності правочину та стягнення коштів з посиланням на ст. 65 СК про обовязковість письмової згоди другого з подружжя на укладення договору, який виходить за межі дрібного побутового, а зі змісту п.17.2 та 17.3 договору вбачається наявність такої згоди та укладення договору в інтересах сімї, а також з врахуванням вищезазначеного правового висновку Верховного Суду України, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України однією з підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

При таких обставинах справи рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» задовольнити.

Рішення Богородчанського районного суду від 16 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання недійсним договору фінансового лізингу, застосування наслідків недійсності правочину та стягнення коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» 1212,64 грн. витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: М.Д. Горейко

ОСОБА_4