Справа № 650/355/15-ц
№ провадження 2/647/113/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2017 року Бериславський районний суд Херсонської області в складі:

головуючої - судді: Корсаненкової О.О.

за участю секретаря: Бондаренко Г.В.

представників позивача за первісним позовом: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи Великоолександрівська селищна рада Херсонської області, державний нотаріус Великоолександрівської державної нотаріальної контори Херсонської області про визнання заповіту недійсним, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання заповіту дійсним та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення від права спадкування та визнання недійсним і скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, суд

встановив:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла його мати ОСОБА_5. При зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, він дізнався про заповіт, складений на ім'я ОСОБА_4, та отримав свідоцтва на обов'язкову частку спадщини по другій групі інвалідності. Вважає, що заповіт не відповідає чинному законодавству, не був підписаний померлою ОСОБА_5 та не відповідав її волі, внаслідок чого його слід визнати недійсним. Вважає, що ним не пропущено строк позовної давності, так як копію заповіту отримав лише 11.10.2013 року. В зв'язку з чим, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 14.06.2016 року (т.5 а.с.118-121), просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_5, посвідчений державним нотаріусом Великоолександрівської державної нотаріальної контори Карастан О.І., р/н 2053 від 24.12.2002 року; скасувати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки спадкового майна, які були видані ОСОБА_4; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку всього спадкового майна після померлої ОСОБА_5

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що за багаторічний догляд і створення належних умов проживання, а також різностороннє піклування, бабуся ОСОБА_5 24.12.2002 року склала заповіт на ім'я ОСОБА_4, який доглядав за нею. ОСОБА_5 була особою похилого віку, хворіла на цукровий діабет, тобто потребувала значної уваги та фінансової підтримки. ОСОБА_3 раз на рік приїжджав до свої матері, спілкувався із нею протягом години та повертався до місця свого проживання. Він не надавав ніякої матеріальної допомоги, не забирав її до себе, тобто фактично ухилявся від її догляду. ОСОБА_3 погоджувався із тим, що оскільки догляд за бабусею здійснює ОСОБА_4, то йому і залишиться спадщина. Проте, після смерті ОСОБА_5, відповідач звернувся до нотаріальної контори та ще у 2006 році отримав свідоцтва на обов'язкову частку у спадщині. ОСОБА_4 законно отримав спадщину за заповітом. Через декілька років відповідач та його дружина почали висувати до ОСОБА_4 певні вимоги, у разі невиконання яких погрожували звернутися до суду із позовом про визнання заповіту недійсним та відібрати спадщину, отриману позивачем після смерті бабусі. Отримавши його відмову, даний позов було пред'явлено до суду, при цьому його пред'явлено поза межами строків позовної давності, без посилання на докази обґрунтування. ОСОБА_4 також вважає, що ОСОБА_3 є таким, що не прийняв обов'язкову частку у спадщині, зважаючи на недійсність його підписів, що перебувають у заявах від 14.09.2006 року та 30.10.2007 року, які було надано до Великоолександрівської державної нотаріальної контори, які підписані сторонньою особою, враховуючи його підпис у договорі № 2 від 02.02.2016 року, поставленого у присутності судді Високопільського районного суду Дригваль В.М. В зв'язку з чим, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 30.05.2016 року (т.5 а.с.97), ОСОБА_4 просить суд відмовити у задоволенні позову про визнання заповіту недійсним, визнати заповіт серії НОМЕР_3, посвідчений 24.12.2002 року державним нотаріусом Великоолександрівської державної нотаріальної контори Карастан О.І., таким, що відповідає законодавству України на час його посвідчення і дійсним; визнати ОСОБА_3 таким, що не прийняв обов'язкову частку у розмірі 1/4 частини спадкового майна після померлої ОСОБА_5

Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 03.06.2015 року, дані позови були об'єднані в одне провадження.

Крім того, у вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, посилаючись на те, що на протязі всього життя і до самої смерті разом із його сім'єю проживала бабуся ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 року після тривалої хвороби цукрового діабету і гангрени кінцівок, що впливало на її можливість самостійно рухатися і забезпечувати себе належним доглядом без сторонньої допомоги, ОСОБА_5 померла. За час свого життя, зважаючи на забезпечення ОСОБА_4 та його дружиною належних умов проживання, піклування, догляду та лікування, бабуся лишила на ім'я ОСОБА_4 заповіт серії НОМЕР_3 від 24.12.2002 року, за яким останній отримав спадкове майно, яким фактично користувався все життя. ОСОБА_3, будучи сином ОСОБА_5, відкрито відмовився надавати їй матеріальну та фінансову допомогу, зазначивши, що не буде мати жодних претензій до спадщини, так як догляд за його матір'ю здійснює ОСОБА_4 та його родина. Після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса та дізнався, що має право на отримання спадщини за заповітом у розмірі 3/4 її частин, оскільки 1/4 частина отримується ОСОБА_3 Через деякий час він дізнався, що це відбулося через отримання останнім другої групи інвалідності. Сторони домовилися між собою про те, що ОСОБА_3 не буде вступати у свою 1/4 частину спадщини, а ОСОБА_4 щороку сплачуватиме йому 2000 грн. Так, ОСОБА_4 було сплачено 4000 грн. на виконання цієї угоди. Після цього дружина ОСОБА_3 почала вимагати значно більшу суму, погрожуючи позбавити ОСОБА_4 всієї отриманої спадщини. Вважає, що довідки про інвалідність ОСОБА_3 отримані за підробленими медичними документами, задля незаконного отримання ним спадщини. В зв'язку з чим, ОСОБА_4 просить суд поновити йому права звернення до суду із позовом; усунути ОСОБА_3 від спадкування обов'язкової частки у розмірі 1/4 частини усього спадкового майна після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5; визнати недійсними, як такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, підроблені медичні документи у формі довідок до акту МСЕК серії МСЕ-05 № 009087 від 20.07.2005 року, серії МСЕ-06 № 019183 від 13.07.2007 року; визнати недійсними та скасувати свідоцтва про право на спадщину серії НОМЕР_4 від 24.10.2006 року, НОМЕР_5 від 28.12.2006 року, НОМЕР_6 від 30.10.2007 року.

Зазначені позови ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 08.09.2016 року були об'єднані в одне провадження.

Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 20.01.2017 року, цивільна справа прийнята до провадження судді Корсаненкової О.О.

В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом ОСОБА_3 первісний позов підтримали та просили його задовольнити. В задоволенні зустрічного позову та позову ОСОБА_4 про усунення від права спадкування просили відмовити за необґрунтованістю. Також, представники зазначили, що ОСОБА_3 допомагав своїй матері за її життя будівельними матеріалами, продуктами харчування, одягом, грошима. Він постійно навідував матір та цікавився її життям. Після смерті батька до ОСОБА_5 переїхав відповідач за первісним позовом із родиною. Через декілька років відносини між родичами погіршилися, ОСОБА_3 могли не пустити до матері. Одного разу він хотів відвезти матір до профілакторії, проте йому не дозволили це зробити. Навіть після перенесеного інсульту та отримання групи інвалідності, ОСОБА_3 продовжував навідувати матір та допомагати їй.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 та його представники в судове засідання не з'явилися, заявою від 02.06.2017 року просили розглянути справу за їх відсутності, надавши правову оцінку кожному письмовому доказу, розглянувши всі подані ними клопотання, заяви та адвокатські запити.

Відповідно до заперечень представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 - адвоката Іщенка О.О. (т.1 а.с.31-32) вважають первісний позов необґрунтованим та просять в його задоволенні відмовити.

Представники третіх осіб до судового засідання не з'явилися, заявами просили справу розглядати за їх відсутності.

Від державного нотаріуса Великоолександрівської державної нотаріальної контори Херсонської області надійшли письмові заперечення проти первісного позову, відповідно до яких 24.12.2002 року державним нотаріусом Карастан О.І. було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_5, який відповідав волі заповідача. На час складання заповіту вимоги чинного на той час законодавства щодо його форми і змісту були дотримані. Під час посвідчення правочину було визначено обсяг дієздатності ОСОБА_5, сумніву щодо обсягу її дієздатності у нотаріуса не виникло. ОСОБА_5 розуміла значення, умови та наслідки заповіту, про що свідчить її підпис. Про існування заповіту та його змісту ОСОБА_3 було відомо, що підтверджується його заявою, посвідченою приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Дмитрієвою В.В. 14.09.2006 року за № 4203. 24.10.2006 року, 26.10.2006 року, 28.12.2006 року та 30.10.2007 року на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були видані відповідні свідоцтва про право на спадщину. Жодних заперечень від ОСОБА_3 щодо отримання ним частини спадщини, передбаченої ст.1241 ЦК України, не надходило. В задоволенні первісного позову державний нотаріус просила відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи та спадкову справу № 184/2006, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 та актового запису про народження № 75 від 22.05.1951 року вбачається, що ОСОБА_5 є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.5, т.2 а.с.24).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_8, ОСОБА_9 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2 а.с.23).

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_9, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер (т.2 а.с.18).

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла, про що зроблено відповідний актовий запис № 41, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_10 (т.1 а.с.4).

З довідки Великоолександрівської сільської ради № 2194 від 25.04.2006 року вбачається, що ОСОБА_5 до дня смерті проживала із онуком ОСОБА_4, поховання проведено за його рахунок (т.3 а.п.6).

Відповідно до заповіту, посвідченого 15.10.1999 року державним нотаріусом Великоолександрівської державної нотаріальної контори Херсонської області Карастан О.І. за № 919, ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_4 житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1, Великоолександрівського району, Херсонської області (т.1 а.с.84, 87).

Згідно із заповітом, посвідченим 24.12.2002 року державним нотаріусом Великоолександрівської державної нотаріальної контори Херсонської області Карастан О.І. за № 2033, ОСОБА_5 заповіла все належне їй майно, з чого б воно не складалося та де б не знаходилося, та взагалі все те, що буде належати їй по закону на день смерті ОСОБА_4 (т.1 а.с.6).

ОСОБА_4 28.07.2006 року звернувся до Великоолександрівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року бабусі ОСОБА_5 за заповітом (т.2 а.с.3).

ОСОБА_3 03.10.2006 року звернувся до Великоолександрівської державної нотаріальної контори із заявою, посвідченою приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Микллаївської області Дмитрієвою В.В. 14.09.2006 року, про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року матері ОСОБА_5 за законом відповідно до ст.1241 ЦК України, як інвалід другої групи за станом здоров'я. Зі змісту цієї заяви вбачається, що ОСОБА_3 було відомо про заповіт померлої на ім'я ОСОБА_4 (т.2 а.с.4).

ОСОБА_3, на підставі ст.1241 ЦК України, було видане свідоцтво НОМЕР_5 про право на спадщину за законом від 28.12.2006 року на 1/4 частину спадкового майна, яке складається із житлового будинку господарчими та побутовими спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1, Великоолександрівського району, Херсонської області; свідоцтво НОМЕР_4 про право на спадщину за законом від 24.10.2006 року на 1/4 частину спадкового майна, яке складається із земельної ділянки, площею 17,68 га (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), що розташована на території Великоолександрівського району, Херсонської області; свідоцтво НОМЕР_6 про право на спадщину за законом від 30.10.2007 року на 1/4 частини спадкового майна, яке складається з автомобіля марки «М21», 1962 року випуску, р/н НОМЕР_1 (т.1 а.с.7-8, т.2 а.с.51, 55-56).

На підставі свідоцтва НОМЕР_4 від 24.10.2006 року ОСОБА_3 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_11 від 23.07.2008 року (т.1 а.с.9).

ОСОБА_4 було видано свідоцтво НОМЕР_14 про право на спадщину за заповітом від 30.10.2007 року на 3/4 частини спадкового майна, яке складається з автомобіля марки «М21», 1962 року випуску, р/н НОМЕР_1, свідоцтво НОМЕР_12 про право на спадщину за заповітом від 26.10.2006 року на 3/4 частини спадкового майна, яке складається із житлового будинку господарчими та побутовими спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1, Великоолександрівського району, Херсонської області; свідоцтво НОМЕР_15 про право на спадщину за заповітом від 26.10.2006 року на 3/4 частину спадкового майна, яке складається із земельної ділянки, площею 17,68 га (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), що розташована на території Великоолександрівського району, Херсонської області; свідоцтво НОМЕР_13 про право на спадщину за заповітом від 26.10.2006 року на 3/4 частину спадкового майна, яке складається із майнових паїв, що знаходяться у колективній власності СТОВ «Перше травня» у розмірі 16 517 грн. та 9 441 грн. (т.1 а.с.94, т.2 а.с.52-53, 54, 57).

Згідно із довідкою Великоолександрівського медичного пункту № 25 від 15.04.2015 року, дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_10 здійснювала догляд, здійснювала медичне лікування за життя ОСОБА_5, яка хворіла на цукровий діабет, гангрену (т.1 а.с.85, т.3 а.с.7).

Рішенням Великоолександрівського суду Херсонської області від 23.01.2009 року, було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про поділ спадкового майна та виділення йому 1/4 частки земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4, якому виділити 1/4 частки житлового будинку, яка належить ОСОБА_3 (т.1 а.с.96).

Відповідно до розписки ОСОБА_3 від 20.06.2013 року, він зобов'язався не вступати у свою частку 1/4 житлового будинку у АДРЕСА_1, після сплати кожного року 2 000 грн. (т.3 а.с.11).

Згідно із розпискою ОСОБА_2 від 23.10.2013 року, вона отримала від ОСОБА_4 4 000 грн., претензій не має (т.3 а.с.12).

З довідок до акта огляду МСЕК серії МСЕ-05 № 009087 від 20.07.2005 року та серії МСЕ-06 № 019183 від 13.07.2007 року, серії 10 ААА № 235700 від 08.07.2011 року вбачається, що ОСОБА_3 є інвалідом другої групи загального захворювання, інвалідність встановлена на строк до серпня 2007 року та серпня 2009 року, безстроково відповідно (т.1 а.с.148-149, т.3 а.с.58).

Відповідно до витягів із акту огляду у МСЕК до довідки серії МСЕ № 000071 від 09.08.2000 року, № 018046 від 27.08.2001 року, № 008147 від 12.08.2002 року, № 007183 від 20.08.2003 року, № 014818 від 21.07.2004 року, № 009087 від 20.07.2005 року, № 019183 від 13.07.2007 року, № 055043 від 20.07.2009 року, ОСОБА_3 після первинного та повторних оглядів встановлено другу групу інвалідності внаслідок загального захворювання (гостре порушення мозкового кровообігу) (т.3 а.с.90-97).

З пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_16 від 30.05.2012 року вбачається, що ОСОБА_3 отримує пенсію по інвалідності другої групи, загальне захворювання (т.1 а.с.10).

За довідкою УПФУ в м.Южноукраїнську Миколаївської області № 1594 від 12.10.2015 року, ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в м.Южноукраїнську і отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІ групи з 18.08.2000 року і до теперішнього часу (т.3 а.с.57).

Згідно із витягом з кримінального провадження № 0000457 від 12.06.2015 року, було внесено відомості до ЄРДР за фактом внесення завідомо неправдивих відомостей до довідок до акту оглядів МСЕК серії МСЕ-05 № 009087 від 20.07.2005 року та серії МСЕ-06 № 019183 від 13.07.2007 року (т.2 а.с.132).

З довідки Южноукраїнського МВ УМВС України в Миколаївській області від 06.11.2015 року вбачається, що 16.07.2015 року до СВ Южноукраїнського МВ УМВС України в Миколаївській області надійшли матеріали кримінального провадження за № 0000457 від 12.06.2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України за заявою адвоката - представника Іщенка О.О. про те, що посадові особи Медико - соціальної експертної комісії м.Южноукраїнськ Миколаївської області від імені голови МСЕК ОСОБА_11 склали довідки до акту оглядів МСЕК серії МСЕ-05 № 009087 від 20.07.2005 року та серії МСЕ-06 № 019183 від 13.07.2007 року, до яких внесли завідомо неправдиві відомості. На даний час по даному кримінальному провадженню триває досудове розслідування (т.3 а.с.115, т.6 а.с.46).

Відповідно до копії спадкової справи № 92/1996 р., ОСОБА_5 прийняла спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_4 та отримала три свідоцтва про право на спадщину за законом (т.6 а.с.129-133).

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснили, що вони неодноразово возили ОСОБА_3 до матері та бачили, що він періодично привозив останній продукти харчування, давав гроші та здійснював іншу допомогу. Приблизно у 2004-2005 році ОСОБА_3 хотів влаштувати матір до профілакторії, але йому не дозволили це зробити, не пустили до будинку.

Згідно із п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.

Разом із тим, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 визначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За таких обставин до правовідносин щодо недійсності заповіту від 24.12.2002 року підлягають застосуванню норми ЦК УРСР 1963 року, а до правовідносин щодо спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 слід застосовувати ЦК України.

За таких обставин, посилання позивача за первісним позовом ОСОБА_3 на положення ст.ст.203, 215, 1257 ЦК України в даному випадку є необґрунтованим.

Разом із тим, оскільки підставою позову є фактичні обставини, викладені у позовній заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватись при вирішенні спору (п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду»).

Відповідно до ст. 41 ЦК УРСР, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори), а тому, заповіт є односторонньою угодою.

Згідно із ст. 48 ЦК УРСР, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

За положеннями ст. ст. 534, 541 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Статтею 45 Закону України «Про нотаріат» визначено, що при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріально посвідчувачі правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса.

На час посвідчення заповіту була чинна Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року № 18/5, пунктом 82 якої було визначено, що заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладання, підписаний особисто заповідачем (стаття 541 Цивільного кодексу).

Державні нотаріуси та інші службові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу УРСР і особисто подані ними державному нотаріусу або іншій службовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії. Посвідчення заповітів через представників, а також одного заповіту від імені кількох осіб не допускається. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається.

В судовому засіданні встановлено, що нотаріусом Великоолександрівської державної нотаріальної контори Карастан О.І. згідно статті 43 Закону України «Про нотаріат» було встановлено особу ОСОБА_5, перевірено дієздатність за паспортом останньої та роз'яснено наслідки вчинення цієї нотаріальної дії. При особистій розмові нотаріусу було встановлено здатність ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій, цієї нотаріальної дії, її наслідки та зміст роз'яснень нотаріусу, а також відповідності її волі і волевиявлення скласти заповіт на користь онука ОСОБА_4

Вищезазначений заповіт був належним чином оформлений з урахуванням передбачених чинним на той час законодавством вимог, а саме: складений у письмовій формі за допомогою загальноприйнятих технічних засобів із зазначенням місця та часу його складання, дати та місця народження заповідача, особисто підписаний заповідачем ОСОБА_5 у присутності нотаріусу і посвідчений державним нотаріусом Карастан О.І. Після посвідчення заповіту була проведена його державна реєстрація у Спадковому реєстрі за № 2033.

Посилання представників позивача за первісним позовом як на підставу недійсності заповіту його складання на фірмовому бланку нотаріуса із застосування технічних засобів без посилання на це у тексті заповіту, суд вважає необгрунтованими, оскільки ці обставини не є підставою для визнання заповіту недійсним.

Будь-яких доказів на підтвердження доводів про те, що волевиявлення заповідача ОСОБА_5 не було вільним і не відповідало її волі, суду не надано. Крім того, в матеріалах справи є заповіт ОСОБА_5 від 15.10.1999 року, за яким вона заповіла належний їй житловий будинок із господарчими та побутовими спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1, Великоолександрівського району, Херсонської області ОСОБА_4 Даний документ дає підстави вважати, що волевиявлення спадкодавця щодо залишення свого майна саме ОСОБА_4 було вільним.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частинами першою, третьою статті 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивачем за первісним позовом не доведено належними та допустимими доказами, що заповіт був підписаний не спадкодавцем, або волевиявлення спадкодавця не було вільним. Під час розгляду справи враховуючи зміст повідомленням про неможливість проведення експертизи експерта Херсонського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ОСОБА_15 № 142-ПТ від 16.01.2017 року, зважаючи на те, що в матеріалах цивільної справи відсутні вільні зразки померлої ОСОБА_5 у необхідній кількості, максимально наближені за часом виконання до 2002 року, судом було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення діючого в Україні на час виниклих правовідносин цивільного законодавства, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що вимоги щодо скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину всього спадкового майна після померлої ОСОБА_5 є похідними від вимоги про визнання заповіту недійсним, суд вважає, що первісний позов ОСОБА_3 необґрунтований та задоволенню не підлягає.

За таких обставин, оскільки в силу закону заповіт від 24.12.2002 року є дійсним та виконаним, при цьому, главою 85 ЦК України не передбачено можливості визнання заповіту дійсним, вимога ОСОБА_4, заявлена у зустрічному позові, щодо визнання даного заповіту дійсним є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Крім того, вимога ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_3 таким, що не прийняв обов'язкову частку у спадщині після померлої ОСОБА_5, зважаючи на недійсність його підписів у заявах від 14.09.2006 року та 30.10.2007 року, поданих до Великоолександрівської державної нотаріальної контори, на думку суду, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, оскільки справжність підпису ОСОБА_3 у заяві від 14.09.2006 року про прийняття обов'язкової частки спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року матері ОСОБА_5 було засвідчено приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Дмитрієвою В.В., про що свідчить її відмітка у вказаній заяві, а справжність підпису ОСОБА_3 у заяві від 30.10.2007 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину автомобіля ГАЗ-21, р/н НОМЕР_1, перевірено державним нотаріусом Великоолександрівської державної нотаріальної контори Херсонської області Карастан О.І., що не було спростовано в ході судового розгляду.

Щодо позову ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування, судом встановлено наступне:

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ч. 3 ст. 1224 ЦК України, не мають право на спадкування за законом повнолітні діти, а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

За положеннями частин 5 та 6 статті 1224 ЦК України, особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво. Крім того, в таких випадках суду слід обов'язково з'ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги саме від того спадкоємця, стосовно якого порушено питання про усунення від права на спадкування, за умови отримання її від інших осіб, та чи мав спадкоємець матеріальну і фізичну змогу надавати таку допомогу.

На необхідність з'ясування судом таких обставин звернув увагу Верховний Суд України у п. 6 постанови Пленуму № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування».

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Згідно із ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 проживав разом із бабусею ОСОБА_5, разом із своєю дружиною здійснював догляд до її смерті, медичне лікування померлої, яка за життя хворіла на цукровий діабет, гангрену, у зв'язку з чим потребувала сторонньої догляду.

За життя ОСОБА_5 залишила заповіт, яким заповіла все своє майно онуку ОСОБА_4

Судовим розглядом встановлено, що спілкування ОСОБА_3 із матір'ю за її життя було епізодичним.

Разом із тим, усунення спадкоємця від права на спадкування можливе лише при одночасному настанні і доведеності фактів щодо безпорадного стану спадкодавця, її потреби в отриманні допомоги від сина, за умови надання такої допомоги онуком та умисне ухилення ОСОБА_3 від надання допомоги матері.

Отже, ОСОБА_4 належало довести факт ухилення його дядька від надання допомоги ОСОБА_5, факт перебування бабусі у безпорадному стані, незважаючи на його турботу та потребу останньої в отриманні допомоги саме від сина.

Проте судом не встановлено фактів, які б свідчили про те, що спадкодавець ОСОБА_5, яка вже отримувала допомогу від онука ОСОБА_4, додатково потребувала її та просила про неї ще й сина ОСОБА_3, та що останній, будучи інвалідом другої групи після інсульту, який стався у 2000 році, мав змогу надати матері допомогу, проте умисно ухилявся від її надання.

Зважаючи на те, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, та лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений судом від спадкування, враховуючи, що у даній справі таких сукупних обставин судом не встановлено, оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що вимога ОСОБА_4 про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування після померлої ОСОБА_5 необґрунтована та не підлягає задоволенню.

Щодо вимог ОСОБА_4 про визнання недійсними, як таких, що не відповідають дійсним обставинам справи, підроблені медичні документи у формі довідок до акту МСЕК серії МСЕ-05 № 009087 від 20.07.2005 року, серії МСЕ-06 № 019183 від 13.07.2007 року, судом встановлено наступне:

Відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.

Пунктами 5, 25, 32, 33, 35 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.1992 року №83, чинною на момент встановлення інвалідності, органом, який здійснює медико-соціальну експертизу, є медико-соціальні експертні комісії (МСЕК), що організуються в самостійні центри, бюро при управліннях охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Медико-соціальні експертні комісії проводять засідання тільки у повному складі і колегіально приймають рішення. Дані експертного огляду і рішення заносяться до акта огляду та протоколу засідання медико-соціальної експертної комісії, які підписуються головою, членами комісії і засвідчуються печаткою.

Медико-соціальні експертні комісії видають особам, визнаним інвалідами, довідки МСЕК та індивідуальні реабілітаційні програми і в триденний строк надсилають копії цих документів управлінню праці та соціального захисту населення районної, районної в мм. Києві та Севастополі державної адміністрації та відповідному відділу, управлінню міської, районної у місті ради, на території якого проживає інвалід. Копія програми надсилається також підприємству, установі, організації, яка зобов'язана надавати соціальну допомогу і здійснювати реабілітацію інваліда. Форми документів, що використовуються у роботі медико-соціальних експертних комісій, затверджуються Міністерством охорони здоров'я України.

Голова або працівники медико-соціальних експертних комісій, винні у прийнятті навмисно неправильного рішення і незаконній видачі документів про інвалідність, несуть відповідальність, передбачену законом.

Рішення медико-соціальної експертної комісії може бути оскаржене до суду в установленому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.04.1994 року №221, чинною на момент встановлення інвалідності, затверджено Порядок організації та проведення медико-соціальної експертизи втрати працездатності.

Відповідно до пунктів 1, 7, 8, 26 зазначеного Порядку експертиза тривалої або стійкої втрати працездатності проводиться медико-соціальними експертними комісіями (МСЕК) МОЗ.

У разі визнання хворого інвалідом, інвалідність установлюється з дня надходження до МСЕК документів, на підставі яких приймається відповідне рішення.

МСЕК установлює: ступінь обмеження життєдіяльності людини, стан

працездатності, групу інвалідності, причину і час настання

інвалідності внаслідок загального захворювання; ступінь втрати працездатності (у відсотках); причинний зв'язок інвалідності з захворюванням.

Рішення МСЕК може бути оскаржено в судовому порядку.

З 18.12.2009 року Положення про медико-соціальну експертизу і Порядок організації та проведення медико-соціальної експертизи втрати працездатності втратили чинність, встановлення інвалідності відбувалося відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу і Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317.

Наказом Міністерства охорони здоров'я від 19 травня 2003 року N 224 «Про затвердження форм медичної облікової документації, що використовується в медико-соціальних експертних комісіях» затверджені форми облікової документації, що використовуються в діяльності медико-соціальних експертних комісій: форма N 157/о - Акт огляду МСЕК, форма N 157-1/о - Виписка із акта огляду МСЕК, Довідка до акта огляду МСЕК.

З огляду на викладене, законодавством передбачено можливість оскарження до суду рішення МСЕК або акту МСЕК, яким фактично і визначається наявність стійкої втрати працездатності та встановлюється інвалідність.

Виходячи з наведеного, довідка МСЕК є лише письмовим витягом з офіційного рішення, обліковим документом, що використовуються в діяльності медико-соціальних експертних комісій та призначений для реалізації рішення МСЕК про встановлення групи, причини і строку інвалідності. Вказаний документ не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а є похідним від нього документом, виданим та адресованим відповідним органам і посадовим особам з метою досягнення цілей основного рішення, яким особі встановлено інвалідність (призначення пенсії, допомоги, вжиття заходів реабілітації та оздоровлення інваліда тощо), оскільки саме рішенням МСЕК особі надається статус інваліда, а не його довідкою.

У ході судового розгляду встановлено, що рішення по встановленню інвалідності другої групи загального захворювання приймалося комісією МСЕК у серпні 2000 року на підставі первинного огляду ОСОБА_16, після чого на підставі повторних оглядів ОСОБА_3 у 2001-2005 роках (кожний рік) та у 2007 році переглядалося й у серпні 2009 року інвалідність було встановлено вже безстроково.

За таких обставин, визнання недійсними довідок до акту МСЕК серії МСЕ-05 № 009087 від 20.07.2005 року, серії МСЕ-06 № 019183 від 13.07.2007 року не є належним способом захисту порушеного права у розумінні ст.16 ЦК України.

Спростування наявності у ОСОБА_3 другої групи інвалідності, що потягло за собою його право на обов'язкову частку у спадщини у відповідності до вимог ст.1241 ЦК України, можливо шляхом скасування рішення МСЕК про встановлення йому інвалідності, а не шляхом призначення судової медичної експертизи, про що в ході судового розгляду було заявлено представником ОСОБА_4 - адвокатом Іщенком О.О.

Крім того, в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем за первісним позовом не доведено належними та допустимими доказами, що оскаржувані довідки до актів МСЕК підписані не головою МСЕК ОСОБА_17

Наявність у СВ Южноукраїнського МВ УМВС України в Миколаївській області матеріалів кримінального провадження за № 0000457, відомості про яке було внесено до ЄРДР 12.06.2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України за заявою адвоката - представника Іщенка О.О. про те, що посадові особи Медико - соціальної експертної комісії м.Южноукраїнськ Миколаївської області від імені голови МСЕК ОСОБА_11 склали довідки до акту оглядів МСЕК серії МСЕ-05 № 009087 від 20.07.2005 року та серії МСЕ-06 № 019183 від 13.07.2007 року, по котрому триває досудове розслідування, не є належним доказом відсутності у ОСОБА_3 інвалідності.

За встановлених обставин, суд вважає, що вимога ОСОБА_4 про визнання довідок до акту МСЕК необґрунтована та не підлягає задоволенню.

Зважаючи на необґрунтованість вимог ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування та визнання недійсними довідок МСЕК, вимога останнього про визнання недійсними та скасування свідоцтв про право на спадщину серії НОМЕР_4 від 24.10.2006 року, НОМЕР_5 від 28.12.2006 року, НОМЕР_6 від 30.10.2007 року, виданих ОСОБА_3, яка є похідною від попередніх, також є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Окрім зазначеного, судовим розглядом встановлено, що як ОСОБА_3, так і ОСОБА_4 суттєво пропущено встановлений ст.257 ЦК України трирічний строк звернення до суду за захистом порушеного права.

Поважних причин пропуску цього строку встановлено не було, оскільки з матеріалів справи вбачається, що сторони у передбачений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5, при цьому, із заяви ОСОБА_3 вбачається, що йому відомо про заповіт померлої, складений на ім'я ОСОБА_4 Упродовж 2006-2007 років сторони отримали свідоцтва про право на спадщину (ОСОБА_4 - за заповітом, ОСОБА_3 - на обов'язкову частку). Після чого, ОСОБА_3 звертався до Великоолександрівського суду Херсонської області із вимогою про поділ отриманого сторонами у спадщину майна (фактично - заміни частини земельної ділянки на частину житлового будинку), рішенням якого від 23.01.2009 року у задоволенні позову було відмовлено.

Тільки у березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вимогою про визнання заповіту недійсним, після чого до суду із ще двома позовами звернувся ОСОБА_4

В матеріалах справи є заяви ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності щодо вимог про усунення від спадкування (т.3 а.с.89, 102) та заява ОСОБА_4 і його представника адвоката Іщенка О.А. про застосування строків позовної давності (т.5 а.с.101).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Разом із тим, враховуючи встановлені обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні належними доказами та положення діючого в Україні цивільного законодавства, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне в задоволенні позовів відмовити по суті, а не через пропуск сторонами строку звернення до суду за захистом порушеного права.

Щодо заяви відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 та його представника адвоката Іщенка О.О. № 38 від 02.06.2017 року про розгляд усіх клопотань, заяв та адвокатських запитів, поданих по даній справі з часу відкриття провадження по ній, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно із ст.168 ЦПК України, заяви і клопотання осіб, які беруть участь у справі, розглядаються судом після того, як буде заслухана думка решти присутніх у судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі, про що постановляється ухвала.

Під час судового розгляду були розглянуті усі клопотання та заяви, що надійшли через канцелярію суду чи були заявлені сторонами у судових засіданнях, за наслідком чого у відповідності до вимог частин 1 та 2 статті 208, частин 4,5 та 6 статті 209, статті 210 ЦПК України були постановлені відповідні ухвали, які були оголошені учасникам процесу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 168, 169, 208-210, 212-215 ЦПК України, ст.ст.41, 48, 534, 541,543 ЦК УРСР, ст.ст. 257, 267, 1217, 1224 ЦК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи Великоолександрівська селищна рада Херсонської області, державний нотаріус Великоолександрівської державної нотаріальної контори Херсонської області про визнання заповіту недійсним - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання заповіту дійсним - відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення від права спадкування та визнання недійсним і скасування свідоцтв про право на спадщину за законом - відмовити.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О.Корсаненкова