Справа № 148/2537/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 квітня 2017 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької областів складі: головуючого судді Саламахи О.В.

за участю: секретаря Носулько К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

До Тульчинського районного суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Позов мотивовано тим, що з січня 1986 року по 09.09.2016 позивач та ОСОБА_3 проживали спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Однак, 09.09.2016 ОСОБА_3 помер та після його смерті залишилося спадкове майно, але позивач не може реалізувати свої спадкові права у звязку з відсутністю документів, що підтверджують родинні наявність родинних відносин між нею і спадкодавцем.

На думку позивача, вона є спадкоємцем четвертої черги за законом та має право на спадкування, оскільки проживала з спадкодавцем понад пять років.

Вказані обставини змусили ОСОБА_1 звернутися до суду з даним позовом, просить встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_3 Тимофієвичем, померлим 09.09.2016, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період з січня 1986 року по 09.09.2016.

Позивач позов підтримала та надала пояснення згідно яких проживала з ОСОБА_3 з 1986 року.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, довідку з жеку та покази свідків.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили, представник позивача зазначив, що згідно показів свідка ОСОБА_4, позивач і ОСОБА_3 спільно не проживали, а кожен з них жив у своїй квартирі, що свідчить про наявність підстав для відмови у позові, а відповідач вказав, що з своїм батьком ОСОБА_3 почав спілкуватися з шістнадцятирічного віку і за час неодноразових приїздів до останнього не помічав, що б з ним хтось проживав і вів спільне сімейне життя і батько не повідомляв, що проживає з позивачем.

Свідки у судовому засіданні зазначили: ОСОБА_5 вказала, що проживає по сусідству і на протязі 30 років знає ОСОБА_1 і ОСОБА_3, з 1986 року вони жили у гуртожитку, а згодом у 1991 році вони отримали квартиру, за адресою: вул. Стахурського, 54, м. Вінниця, а у подальшому позивач отримала ще одну квартиру № 76 за вказаною адресою.

Свідок ОСОБА_6, повідомив, що є зятем ОСОБА_3, проживав у квартирі № 76, ОСОБА_3 його прописав у своїй квартирі у 2006 році, а у 2007 році він приватизував вказану квартиру на себе і тестя. Син ОСОБА_3 навідував останнього один раз у три роки.

Свідок ОСОБА_7, яка є донькою позивача, вказала, що її мати почала проживати з ОСОБА_3 коли вона досягла семирічного віку, з початку вони проживали по вул. Київській, а згодом по вул. Стахурського у м. Вінниці. Свої відносини з ОСОБА_3 характеризує як між батьком та донькою.

Свідок ОСОБА_4 повідомив, що знає позивачку більше 20 років, йому відомо, що остання спільно проживала з ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_8 зазначила, що відповідач є її зятем та вони спільно неодноразово відвідували його батька ОСОБА_3, однак не помітила у його квартирі будь-яких слідів проживання жінки, а у самій квартирі знаходилося лише одне ліжко. Також, у 2009 році ОСОБА_3 надавав їй та відповідачу доручення для переоформлення його квартири на ОСОБА_9

Свідок ОСОБА_10 повідомила, що ОСОБА_3 приходився їй свекром та вона з чоловіком приїздила до нього у 2009 році, однак за місцем його проживання вона не помітила слідів проживання жінки, зокрема одягу, меблі у квартирі були розраховані на одну людину.

Свідок ОСОБА_11 надав свідчення згідно яких, він знав ОСОБА_3 та коли у справах знаходився у м. Вінниця, навідував його. В ході зустрічей вдома у ОСОБА_3 вони спільно розпивали спиртні напої. У період з 2002 по 2009 рік ОСОБА_11 неодноразово бував у померлого та останній ввесь час проживав сам.

Свідок ОСОБА_12 вказав, що знав ОСОБА_3, оскільки спільно з відповідачем у 2002 році навідував останнього один раз та у цей час він проживав сам.

Свідок ОСОБА_13 надала пояснення згідно яких у 2009 році у звязку з хворобою навідувала ОСОБА_3 та було помітно, що він проживає сам.

Дослідивши докази, заслухавши учасників процесу, суд встановив, що згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 350567 від 09.09.2016, виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Вінницькі області, та лікарського свідоцтва про смерть № 357 від 09.09.2016, виданого Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3», 09.09.2016 помер ОСОБА_3 (а.с. 7 8).

Згідно довідки № 2872 від 21.10.2016, виданої Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора № 12» на підставі акту опитування сусідів, ОСОБА_1 проживала та постійно вела спільне господарство з чоловіком ОСОБА_3 до дня його смерті (а.с. 19).

У відповідності до інформації Відділу адресно-довідкової роботи Державної міграційної служби України у Вінницькій області № 04/3016 від 22.02.2017, і Департаменту адміністративних послу Вінницької міської ради № 04-00-011-9851 від 07.03.2017, ОСОБА_14, з 26.07.1994 зареєстрована, за адресою: вул. ОСОБА_15 (Стахурського), 54/76, м. Вінниця, а ОСОБА_3, з 14.09.1993, зареєстрований, за адресою: вул. ОСОБА_15 (Стахурського), 54/143, м. Вінниця, та 12.09.2016 був знятий з реєстрації у звязку зі смертю (а.с. 80 81, 92).

Згідно інформації за № 83 від 21.02.2017, наданої Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора № 12», у квартирі, за адресою: вул. ОСОБА_15 (Стахурського), 54/143, м. Вінниця, у період з 14.09.1993 27.10.2006 зареєстрована одна особа, 27.10.2006 12.09.2016 зареєстровано дві особи, а з 12.09.2016 одна (а.с. 103).

Крім того, 17.08.2010 ОСОБА_3 надавав відповідачу і ОСОБА_8 довіреність на представництво його інтересів, що підтверджується копією зазначеної довіреності (а.с. 41).

Статтею 15 ЦК України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

На підставі п. 1 ст. 256 ЦПК України, cуд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами.

Згідно ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно постанови Верховного суду України у справі № 6-97цс11 від 20.02.2012, встановлені ч. 2 ст. 3 СК України, виключення, згідно з якими подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів.

Таким чином, суд встановив наступні обставини, а саме, що позивач з 26.07.1994 зареєстрована, за адресою: вул. ОСОБА_15 (Стахурського), 54/76, м. Вінниця, а померлий ОСОБА_3, з був зареєстрований, за адресою: вул. ОСОБА_15 (Стахурського), 54/143, м. Вінниця, до дня смерті.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 надали свідчення згідно яких позивач спільно проживала з ОСОБА_3, а свідки ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 вказали, що неодноразово відвідували ОСОБА_3 і останній проживав сам. Крім того, як підтвердження спільного проживання з ОСОБА_3 надано довідку № 2872 від 21.10.2016, видану Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора № 12» на підставі акту опитування сусідів, згідно якої ОСОБА_1 проживала та постійно вела спільне господарство з ОСОБА_3 до дня його смерті 12.06.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Надаючи оцінку доказам, суд дійшов наступних висновків, що свідками допитаними в ході розгляду справи надано суперечливі покази, щодо факту спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_3, як чоловіка та дружини, крім того, на основі зазначених свідчень неможливо визначити строк у який могли спільно проживати ОСОБА_1 і ОСОБА_3, а також встановити характер відносин між ними. Також, надаючи оцінку свідченням свідків суд враховує, що зазначені особи перебувають у родинних, приятельських та сусідських відносинах зі сторонами, що може свідчити про необєктивність наданих ними відомостей.

Крім того, довідка за № 2872 від 21.10.2016, видана Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора № 12», базується на акті опитування сусідів, складеному зі слів невідомих суду осіб, а згідно інформації за № 83 від 21.02.2017, наданої Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора № 12», у квартирі, за адресою: вул. ОСОБА_15 (Стахурського), 54/143, м. Вінниця, у період з 14.09.1993 27.10.2006 зареєстрована одна особа, 27.10.2006 12.09.2016 зареєстровано дві особи, а з 12.09.2016 одна, в той час як встановлено, що згідно відомостей наданих Відділом адресно-довідкової роботи Державної міграційної служби України у Вінницькій області і Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради з 14.09.1993 і 26.07.1994 і по 12.06.2017 місце проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_3 зареєстровано за різними адресами.

Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач належним чином не довела наявність обставин на які посилається і не надала достатніх доказів, на основі яких можливо було б встановити факт її спільного проживання однією сімєю з ОСОБА_3

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, судові витрати залишити за сторонами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 11, 15, 18, 57-60, 88, 209 - 213, п. 1 ст. 256, 259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області.

Повний текст рішення виготовлено 21.04.2017.

Суддя: