У Х В А Л А

26.07.2017 Справа №607/9185/17

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області В.М. Братасюк, розглянувши заяву про забезпечення позову , -

в с т а н о в и в :

Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області відкрите 26 липня 2017 року провадження у справі №607/9185/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕсБанк», третя особа без самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання таким, що не підлягає до виконання виконавчого напису, вчиненого 21.06.2017 року та посвідченого нотаріально в реєстрі за №2035, котрим запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕсБанк» прострочену заборгованість за договором кредиту №KF50202 від 19.06.2008 року, в сумі загалом 275 363, 67 доларів США, що станом на 21.06.2017 року становить 7 169 060, 10 гривень та 15 458, 62 гривень.

Представником позивача одночасно з позовом, подано заяву про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа спірного виконавчого напису, у виконавчому провадженні №ВП54274648.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову у даний спосіб, позивач обґрунтовує тією обставиною, що існує ризик того, що виконання потенційного рішення може бути неможливим або значно утрудненим, а саме:

ВПВР Головного територіального управління юстиції Тернопільської області відкрите виконавче провадження з примусового виконання спірного виконавчого напису, і, як зазначає позивач, зі слів державного виконавця найближчим часом готується опис майна позивача, в тому числі нерухомого майна, з метою подальшої його (майна) реалізації з прилюдних торгів, а відтак на думку позивача фактична реалізація банком через виконавчу службу майна позивача до розгляду позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання, утруднить виконання рішення суду, котре полягатиме у неможливості проведення стягнення за вказаним виконавчим написом нотаріуса та у встановленні судом юридичного факту, за яким державний реєстратор не вправі вчиняти реєстраційні дії.

Також позивач зазначає, що якщо за час розгляду позовної заяви судом майно буде перепродано переможцем прилюдних торгів третій особі, то позивач матиме можливість виключного захищатися шляхом звернення з віндикаційним позовом в порядку ст. 388 ЦК України.

Вирішуючи питання забезпечення позову суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь справі може вжити заходи забезпечення позову. Способи забезпечення позову викладені в п.1 ст. 152 ЦПК України, й частиною другою даної статті передбачено право суду застосувати інші види забезпечення позову.

Як наголошено у постанові Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, пересвідчитись зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, застосувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Разом з тим, на відміну від адміністративного судочинства, визначальний принцип цивільного судочинства полягає у змагальності сторін, тобто у покладанні обовязку доказування обставин в обґрунтування вимог/заперечень покладається на кожну із сторін процесу

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та певні протоколи до неї, і ця обставина з огляду на приписи ч.1 ст. 9 Конституції України, Закону України від 29.06.2004 року «Про міжнародні договори» свідчить про обовязковість застосування національними судами України норм Конвенції.

В контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції, ЄСПЛ розглядалися справи про порушення права власності не обєктами були кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, які є остаточними та підлягають виконанню («Бурдов проти Росії» , заява 59498/00. Рішення від 07.05.2002 року).

Втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статі 1 Протоколу №1 , має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами , що використовуються і поставленою метою. (Рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_3 проти Італії» від 28.07.1999 року, заява №22774/93).

Відтак суд наголошує, що диспозиція закону, котра дозволяє суду, з метою забезпечення позову до ухвалення остаточного рішення, зупинити стягнення на підставі виконавчого документа, є юридично невизначеною, і носить оціночний характер судом ризиків заподіяння шкоди інтересам заявника боржника в ході здійснення примусового виконання виконавчого документа, та недопущення необґрунтованого втручання в право власності (виправданого сподівання) стягувача (визначених спірним виконавчим написом коштів)

Позивач зазначає, що ВПВР Головного територіального управління юстиції Тернопільської області відкрите виконавче провадження з примусового виконання спірного виконавчого напису, і, зі слів державного виконавця найближчим часом готується опис майна позивача, в тому числі нерухомого майна, з метою подальшої його (майна) реалізації з прилюдних торгів, а відтак на думку позивача фактична реалізація банком через виконавчу службу майна позивача до розгляду позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання, утруднить виконання рішення суду, котре полягатиме у неможливості проведення стягнення за вказаним виконавчим написом нотаріуса та у встановленні судом юридичного факту, за яким державний реєстратор не вправі вчиняти реєстраційні дії.

Також позивач зазначає, що якщо за час розгляду позовної заяви судом майно буде перепродано переможцем прилюдних торгів третій особі, то позивач матиме можливість виключного захищатися шляхом звернення з віндикаційним позовом в порядку ст. 388 ЦК України.

Разом з тим згідно ст. 57 ЦПК України, пояснення сторін, якщо вони не були допитані як свідки, не є належними та допустимими доказами у справі.

Постанови виконавця про відкриття виконавчого провадження та накладання арешту на майно позивача, на думку суду не можуть вважатися документами, існування яких може потенційно зумовити труднощі у виконанні рішення суду чи неможливості його виконання, адже процедура виконавчого провадження, з урахуванням проведення оцінки майна, є досить тривалою в часі, і зважаючи на обовязок доказування, суд не вважає доведеним зі сторони позивача, описаного в заяві про забезпечення позову, наміру органу ДВС найближчим часом здійснити опис майна боржника та негайно здійснювати реалізацію належного боржнику майна жодних повідомлень, листів, тощо від ДВС з визначеною датою виїзду державного виконавця з метою опису та вимогою про надання доступу до арештованого майна, початку процедури оцінки арештованого майна, ОСОБА_1 суду не надав.

Окремо суд зауважує, що навіть потенційне визнання таким, що не підлягає до виконання виконавчого напису, жодним чином не зумовлює припинення боргових зобовязань позивача перед кредитором, підтверджених уже наявним рішенням суду від 09.12.2013 року у справі №607/11891/13-ц, примусове виконання котрого є тотожним примусовому виконанню виконавчого напису, тобто усе одно наявності потенційної можливість опису та реалізації майна боржника (ОСОБА_1В.) з метою виконання грошового зобовязання перед кредитором.

Керуючись ст. 151, 152 , 209 ЦПК України ,-

у х в а л и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа виконавчого напису, вчиненого 21.06.2017 року та посвідченого нотаріально в реєстрі за №2035, котрим запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕсБанк» прострочену заборгованість за договором кредиту №KF50202 від 19.06.2008 року, в сумі загалом 275 363, 67 доларів США, що станом на 21.06.2017 року становить 7 169 060, 10 гривень та 15 458, 62 гривень відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подано до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд протягом п'яти днів .

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали

СуддяОСОБА_4