Справа № 356/1982/16-ц Головуючий у І інстанції Лялик Р. М.
Провадження № 22-ц/780/1960/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 15.06.2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Березанського міського суду Київської області від 06 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала наступним:

Згідно з виконавчим листом № 2-228/2008, виданого 25 липня 2008 року для примусового виконання рішення Березанського міського суду Київської області, із ОСОБА_3 стягнуто на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки Євгенії, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. За період з 01 березня 2012 року по 01 вересня 2012 року відповідач не надавав їй ніяких коштів на утримання доньки та по даний час ухиляється від сплати аліментів.

Зважаючи на наведене, просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої доньки Євгенії, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01 березня 2012 року по 01 вересня 2012 року в розмірі 69 900 грн. 84 коп.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 06 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої доньки Євгенії, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01 березня 2012 року по 01 вересня 2012 року в розмірі 1727 гривень 52 копійки. Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 551 гривень 20 копійок в дохід держави.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Скаргу обґрунтувала тим, що суд першої інстанції застосував невірну формулу розрахунку неустойки.Крім того вказує, що суд стягнув з відповідача судовий збір в розмірі 551 гривень 20 копійок в дохід держави, тоді як судовий збір за подачу позову був сплачений нею. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржене рішення суду не в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було належним чином доведено наявність передбачених ст. 196 СК України підстав для стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів, однак визначений позивачем розмір такої неустойки не відповідає вимогам закону. З наведеним висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Наведений порядок нарахування неустойки при виникненні заборгованості з уплати аліментів було описано в ряді правових позицій Верховного Суду України (зокрема й у постанові від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16), які відповідно до положень ст. 3607 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні даної норми права.

При ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції розмір пені було обраховано саме відповідно до вищенаведеного порядку, відтак доводи апеляційної скарги щодо неналежного обрахунку такої неустойки не відповідають вимогам закону. В той же час колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо того, що вирішення питання про розподіл судових витрат було здійснене судом першої інстанції з порушенням встановлених норм та не відповідають обставинам справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що судовий збір при подачі позову було сплачено позивачем. За таких умов суд першої інстанції при вирішенні справи мав стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог та вимог, в задоволенні яких було відмовлено. Таким чином, враховуючи розмір задоволених вимог позивача відносно загального розміру заявлених вимог (1,87 %), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина судового збору у розмірі 13,00 грн.

У відповідності до положень ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення серед іншого є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм процесуального права. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 06 лютого 2017 року в частині розподілу судового збору скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 13 (тринадцять) грн. 00 коп. в якості відшкодування сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_4