Справа № 521/6476/16-ц
Провадження № 2/521/900/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2017 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси, в складі

головуючого - судді Леонова О.С.,

при секретарі Іськової В.І.,

за участі:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» за участю третьої особи приватного підприємства «Благо Дар» про визнання договору поруки припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «ПроКредит Банк» звернувся до суду із позовною заявою до ПП «Благо ДАР», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

14.12.2016 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси провадження по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до Приватного підприємства «Благо Дар», фізичної особи ОСОБА_2, фізичної особи ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості в частині позовних вимог до Приватного підприємства «Благо Дар» було закрито.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що між АТ «ПроКредит Банк» та ПП «Благо Дар» було укладено Рамкову угоду № FW501.989 від 31.03.2014 року, відповідно до умов якої позивач здійснив кредитування ПП «Благо Дар» на підставі наступних кредитних договорів (п.2.1). Так, між позивачем та ПП «Благо Дар» укладено договір про надання траншу № 501.44484/ FW501.989 від 31.03.2014 року, згідно якого ПП «Благо Дар» було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту 28000 доларів США під 12% річних строком на 36 місяців.

У ПП «Благо Дар» утворилась та існує перед позивачем за вищезазначеним договором заборгованість в розмірі 554014,37 грн., яка складається з: капіталу в розмірі 15893,55 доларів США, процентів в розмірі 669,96 доларів США, процентів за неправомірне користування кредитом в розмірі 247,61 доларів США, пеня в розмірі 112686,17 грн.

В забезпечення виконання зобовязань ПП «Благо Дар» за кредитним договором № 501.44484/FW501.989 від 31.03.2014 року із АТ «ПроКредит Банк» було укладено наступні Договори поруки: № 318593-ДП1 від 31.03.2014 р., де поручителем виступив ОСОБА_2 та № 318780-ДП1 від 31.03.2014 р., де поручителем виступив ОСОБА_3.

Також, між ПАТ «ПроКредит Банк» та ПП «Благо Дар» укладено договір про надання траншу № 501.44674/ FW501.989 від 18.07.2014 року, згідно якого ПП «Благо Дар» було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту 28000 доларів США під 12% річних строком на 36 місяців.

За вищевказаним кредитним договором у ПП «Благо Дар» перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 690578,37 грн., яка складається з: капіталу в розмірі 194 84,60 доларів США, процентів в розмірі 102,13 доларів США, процентів за неправомірне користування кредитом в розмірі 319,24 доларів США, пеня в розмірі 168003,68 грн.

В забезпечення виконання зобовязань ПП «Благо Дар» за кредитним договором № 501.44674/ FW501.989 від 18.07.2014 року із АТ «ПроКредит Банк» було укладено наступні Договори поруки: № 318593-ДП1 від 31.03.2014 р., де поручителем виступив ОСОБА_2 та № 318780-ДП1 від 31.03.2014 р., де поручителем виступив ОСОБА_3.

Відповідно до умов Кредитних договорів (п.2.1. та п.9.2.2.) ПП «Благо Дар» як позичальник зобовязався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші, передбачені цим договором платежі у порядку визначеному Кредитними договорами.

ПП «Благо Дар» порушив умови Кредитних договорів та вимоги законодавства, не забезпечив своєчасне погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого у нього утворилась кредитна заборгованість.

Умовами вищезазначених Кредитних договорів: п.8.2.1 передбачено, що Кредитор вправі вимагати строкового погашення кредиту у разі прострочення погашення грошових зобовязань за цим Договором тривалістю більш ніж 3 банківських дні.

Водночас умовами зазначених Кредитних договорів: (п.8.6. та п.8.7) передбачено, що при прострочені погашення грошових зобовязань за цим Договором тривалістю більш ніж 30 календарних днів позичальник зобовязаний повністю достроково погасити кредит не пізніше ніж через три банківських дні з дати настання тридцятого дня прострочення незалежно від того, чи Кредитор предявив йому вимогу, якщо інше не буде погоджено з Кредитором. При цьому Кредитор вправі самостійно та без повідомлення позичальника приймати рішення про збільшення строку прострочення, необхідного для такого дострокового погашення чи строку, в який має бути здійснено таке погашення.

Позивачем було надіслано вимогу ПП «Благо Дар» про повне дострокове погашення кредиту, яка їм була отримана.

Умовами Кредитних договорів (п.8.4) передбачено, що позичальник зобовязаний достроково погасити кредит протягом пяти банківських днів з дня відправлення вимоги.

Проте, ПП «Благо Дар» не виконав вимогу і взяті на себе зобовязання та до цього моменту кредит залишається непогашеним.

Відповідно до умов Договору поруки (п.2.1) поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобовязань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.

Договором поруки, яким забезпечується виконання зобовязань ПП «Благо Дар» не передбачено спеціальних умов відповідальності поручителя, а отже ПП «Благо Дар» і поручитель відповідають перед АТ «ПроКредит Банк» як солідарні боржники.

У звязку з виникненням заборгованості ПП «Благо Дар», позивач звернувся до Поручителів з вимогою про виконання зобовязань ПП «Благо Дар» відповідно до умов Договорів поруки. Зокрема, поручителями були направлені вимоги, які є додатками до цього позову. Вимоги АТ «ПроКредит Банк» не були виконані погашення на підставі Договорів поруки не відбулося.

Просить суд стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» з ОСОБА_2, ОСОБА_3 як солідарних боржників з ПП «Благо Дар» заборгованість за кредитним договором № 501.44484/ FW501.989 від 31.03.2014 року в розмірі 554014,37 грн., яка складається з: капіталу в розмірі 15893,55 доларів США, процентів в розмірі 669,96 доларів США, процентів за неправомірне користування кредитом в розмірі 247,61 доларів США, пеня в розмірі 112686,17 грн. та заборгованість за кредитним договором № 501.44674/ FW501.989 від 18.07.2014 року в розмірі 690578,37 грн., яка складається з: капіталу в розмірі 19484,60 доларів США, процентів в розмірі 102,13 доларів США, процентів за неправомірне користування кредитом в розмірі 319,24 доларів США, пеня в розмірі 168003,68 грн.

14.12.2016 року через канцелярію суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про визнання договору поруки припиненим.

06.02.2017 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси було прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про визнання договору поруки припиненим з первісним позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування зустрічної заяви відповідач ОСОБА_4 зазначила, що ПАТ «ПроКредит Банк» на підставі кредитного договору (договору про надання траншу) від 31.03.2014 року та кредитного договору (договору про надання траншу) від 18.07.2014 року здійснив кредитування ПП «Благо Дар» на загальну суму 56000 доларів США строком на 36 місяців та процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 12,00% річних.

Умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами.

Виконання зобовязання забезпечено заставою транспортних засобів, на купівлю яких взято кредит та порукою.

За договорами поруки № 318780 від 31.03.2014 року, вона поручилась перед банком за виконання ПП «Благо Дар» кредитних зобовязань на умовах, зазначених в договорах.

ПП «Благо Дар» припинив виплату чергових платежів по кредиту у грудні 2014 року.

ПАТ «Про ОСОБА_5» предявив вимогу до неї у березні 2016 року.

За таких обставин вважає, що правовідносини з договору поруки є припиненими.

Просить суд визнати припиненим правовідношення за договором поруки від 31.03.2014 року № 318780-ДП1, укладеного між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3, стягнути з ПАТ «ПроКредит Банк» судові витрати.

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не зявився, але надав суду заяву (вхід. 15544 від 10.04.2017 року), в якій позовні вимоги за первісним позовом підтримав та просив задовольнити, а вимоги за зустрічним позовом залишити без задоволення, справу розглянути за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про розгляд справи була повідомлена в установленому законом порядку.

Представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_1 в судовому засіданні, первісний позов не визнала, просила застосувати позовну давність та відмовити в задоволені позову. Зустрічний позов підтримала та просила його задовольнить у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений в установленому законом порядку.

Представник третьої особи ПП «Благо Дар» в судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений в установленому законом порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що між АТ «ПроКредит Банк» та ПП «Благо Дар» було укладено Рамкову угоду № FW501.989 від 31.03.2014 року, відповідно до умов якої позивач здійснив кредитування ПП «Благо Дар» на підставі наступних кредитних договорів (п.2.1). Так, між позивачем та ПП «Благо Дар» укладено договір про надання траншу № 501.44484/ FW501.989 від 31.03.2014 року, згідно якого ПП «Благо Дар» було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту 28000 доларів США під 12% річних строком на 36 місяців.

У ПП «Благо Дар» утворилась та існує перед позивачем за вищезазначеним договором заборгованість в розмірі 554014,37 грн., яка складається з: капіталу в розмірі 15893,55 доларів США (), процентів в розмірі 669,96 доларів США, процентів за неправомірне користування кредитом в розмірі 247,61 доларів США, пеня в розмірі 112686,17 грн.

В забезпечення виконання зобовязань ПП «Благо Дар» за кредитним договором № 501.44484/FW501.989 від 31.03.2014 року із АТ «ПроКредит Банк» було укладено наступні Договори поруки: № 318593-ДП1 від 31.03.2014 р., де поручителем виступив ОСОБА_2 та № 318780-ДП1 від 31.03.2014 р., де поручителем виступив ОСОБА_3.

Також, між ПАТ «ПроКредит Банк» та ПП «Благо Дар» укладено договір про надання траншу № 501.44674/ FW501.989 від 18.07.2014 року, згідно якого ПП «Благо Дар» було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту 28000 доларів США під 12% річних строком на 36 місяців.

За вищевказаним кредитним договором у ПП «Благо Дар» перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 690578,37 грн., яка складається з: капіталу в розмірі 19484,60 доларів США, процентів в розмірі 102,13 доларів США, процентів за неправомірне користування кредитом в розмірі 319,24 доларів США, пеня в розмірі 168003,68 грн.

В забезпечення виконання зобовязань ПП «Благо Дар» за кредитним договором № 501.44674/ FW501.989 від 18.07.2014 року із АТ «ПроКредит Банк» було укладено наступні Договори поруки: № 318593-ДП1 від 31.03.2014 р., де поручителем виступив ОСОБА_2 та № 318780-ДП1 від 31.03.2014 р., де поручителем виступив ОСОБА_3.

Відповідно до п.2.1. та п.9.2.2. Кредитних договорів ПП «Благо Дар» як позичальник зобовязався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші, передбачені цим договором платежі у порядку визначеному Кредитними договорами.

ПП «Благо Дар» порушив умови Кредитних договорів та вимоги законодавства, не забезпечив своєчасне погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого у нього утворилась кредитна заборгованість.

п.8.2.1 Кредитних договорів передбачено, що Кредитор вправі вимагати строкового погашення кредиту у разі прострочення погашення грошових зобовязань за цим Договором тривалістю більш ніж 3 банківських дні.

Водночас відповідно до : (п.8.6. та п.8.7) зазначених Кредитних договорів передбачено, що при прострочені погашення грошових зобовязань за цим Договором тривалістю більш ніж 30 календарних днів позичальник зобовязаний повністю достроково погасити кредит не пізніше ніж через три банківських дні з дати настання тридцятого дня прострочення незалежно від того, чи Кредитор предявив йому вимогу, якщо інше не буде погоджено з Кредитором. При цьому Кредитор вправі самостійно та без повідомлення позичальника приймати рішення про збільшення строку прострочення, необхідного для такого дострокового погашення чи строку, в який має бути здійснено таке погашення.

Відповідно до п.2.1 Договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобовязань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.

Як вбачається зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитор) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) у розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 599, 610, 611 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання. У випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок однобічної відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Договір поруки є двостороннім правочином, але одностороннім договором, оскільки встановлює одностороннє зобов'язання, відповідно до якого кредитор має право вимагати від поручителя, щоб той виконав свій основний договірний обов'язок відповідати за дії боржника, а поручитель зобов'язаний виконати вказаний обов'язок. Порука як особистий вид забезпечення виконання зобов'язання передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання,яке вона забезпечує, майнові інтереси кредитора задовольняються поручителем.

Відповідно до п.4.1. Договорів поруки порука дії з моменту укладення Договору протягом усього часу дії, встановленого Рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії Рамкової угоди чи належне виконання усіх вимог Кредитора. Кредитор вправі предявити вимогу поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості позичальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

У разі порушення боржником зобовязання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки ч. ч., 1, 2 ст. 554 ЦК України.

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Відповідно до п.4.1. Договорів поруки порука дії з моменту укладення Договору протягом усього часу дії, встановленого Рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії Рамкової угоди чи належне виконання усіх вимог Кредитора. Кредитор вправі предявити вимогу поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості позичальника.

Але 11.12.2015 року банк в односторонньому порядку змінив умови договору та направив вимогу до ПП «Благо Дар», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про повне дострокове погашення кредиту № 1007 та №1006, № 1008 та №1009, № 1014 та 1015.

Таке право на дострокове витребування кредиту та процентів за користування кредитом передбачено кредитним договором та частиною 2 статті 1050 ЦК України. Таким чином, банк скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України і змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором, визначивши днем остаточного його погашення 16.12.2015 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до пункту 4.2 договору поруки, договір поруки набув чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором.

При цьому умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України. Тобто за наявності у спірному договорі відповідної умови договору щодо його дії до виконання у повному обсязі зобов'язань за договором кредиту і цим договором до нього слід застосовувати положення ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Водночас у разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання, направивши боржнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, при цьому договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, для пред'явлення вимоги до поручителя обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного кінцевим строком у вимозі кредитора до боржника. Одночасне направлення боржнику та поручителю вимоги про дострокове повернення кредиту у зв'язку з наявністю заборгованості не є вимогою кредитора до поручителя в сенсі ч. 4 ст. 559 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 10.09.2014 у справі N 6-28цс14).

Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 17.09.2014 у справі N 6-53цс14, словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Так, встановивши обставини відсутності встановлення у договорі поруки його строку, а також направлення ПП «Благо Дар» вимоги ПАТ «ПроКредит Банк» направленого останнім в порядку реалізації права кредитора вимагати дострокового виконання позичальником усіх своїх зобов'язань протягом пяти календарних днів, суд приходить до висновку про настання строку пред'явлення ПАТ «ПроКредит Банк» до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як поручителів вимоги щодо повернення отримання у кредитних коштів з 19.12.2015 року (момент настання строку погашення зобов'язання). Оскільки ПАТ «ПроКредит Банк» реалізував своє право на звернення до поручителів протягом шести місяців з вказаної дати, тобто до 19.06.2016 року, суд приходить до висновку, що відповідна порука не припинилася у відповідності ч. 4 ст. 559 ЦК України, та з поручителів слід стягнути заборгованість в солідарному порядку за кредитними договорами.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі частини 4 статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Правовим наслідком пропуску кредитором строку пред'явлення вимоги є припинення поруки, яка виступає видом забезпечення виконання зобов'язань (частина перша статті 546 ЦК України), який не є договором, але виникає на підставі договору (статті 547, 548 ЦК України).

Отже, метою положень частини четвертої статті 559 ЦК України є захист прав та інтересів поручителя шляхом припинення саме поруки з визначених підстав.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21 грудня 2011 року у справі N 6-19004св11 та постановах Вищого господарського суду України від 13 липня 2015 року у справі N 916/1493/14, від 30 липня 2013 року у справі N 910/4506/13 судами касаційної інстанції зазначено про те, що право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки, оскільки це суперечить положенням частин першої та четвертої статті 559 ЦК України. У зв'язку з обранням способу захисту прав, не передбаченого статтею 16 ЦК України, суди відмовляли у задоволенні позовів про припинення договорів поруки.

ОСОБА_3 звернулася до суду саме з позовом про визнання договору поруки припиненим, а не визнання поруки припиненою.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі N 6-69цс11 викладено правовий висновок про помилковість рішень судів про те, що право поручителя підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за пунктом 7 частини другої статті 16 ЦК України, оскільки це суперечить положенням частини першої статті 559 цього Кодексу.

Крім того, у постанові від 21 травня 2012 року у справі N 6-88цс11 висловлено позицію про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого частиною першою статті 559 ЦК України, на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України. Тобто, у разі наявності відповідного спору позивач може звернутись до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена.

Так як позивач ОСОБА_3 обрала невірний спосіб захисту своїх порушених прав, шляхом предявлення позову про визнання договору поруки припиненим, а не визнання поруки припиненою, то її позов не підлягає задоволенню.

Що стосується вимог позивача ПАТ «Про ОСОБА_5», то вони підлягають задоволенню частково.

Згідно розрахунку наданого позивачем у ПП «Благо Дар» утворилась та існує перед позивачем за кредитним договором № 501.44484/FW501.989 від 31.03.2014 року заборгованість в розмірі 554014,37 грн., яка складається з: капіталу в розмірі 15893,55 доларів США, процентів в розмірі 669,96 доларів США, процентів за неправомірне користування кредитом в розмірі 247,61 доларів США, пеня в розмірі 112686,17 грн. (а.с. 14-17).

Також, з розрахунку наданого позивачем вбачається, що у ПП «Благо Дар» утворилась та існує перед позивачем за договором про надання траншу № 501.44674/ FW501.989 від 18.07.2014 року заборгованість в розмірі 690578,37 грн., яка складається з: капіталу в розмірі 19484,60 доларів США, процентів в розмірі 102,13 доларів США, процентів за неправомірне користування кредитом в розмірі 319,24 доларів США, пеня в розмірі 168003,68 грн.

Однак суд не може повністю погодитись з вказаним розрахунком, оскільки станом на день винесення рішення курс НБУ становить 26,03 грн. за 1 долар США.

Таким чином, за кредитним договором № 501.44484/FW501.989 від 31.03.2014 року заборгованість складається з: капіталу в розмірі 15893,55 доларів США, процентів в розмірі 669,96 доларів США, процентів за неправомірне користування кредитом в розмірі 247,61 доларів США, пеня в розмірі 112686,17 грн., що в сумі на день винесення рішення складає 550 279,62 грн., а за договором про надання траншу № 501.44674/ FW501.989 від 18.07.2014 року заборгованість складається з: капіталу в розмірі 19484,60 доларів США, процентів в розмірі 102,13 доларів США, процентів за неправомірне користування кредитом в розмірі 319,24 доларів США, пеня в розмірі 168003,68 грн., що в сумі на день винесення рішення складає 686 156,07 грн.

Суд не приймає до у ваги доводи представника відповідача ОСОБА_1, щодо неправильності розрахунку позивача та його безпідставності.

В силу вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Розпорядившись своїми правами на власний розсуд, відповідачі не надали суду жодного доказу на підтвердження неправильності наданого банком розрахунку заборгованості, або ж власного розрахунку з його обґрунтуванням, зазначивши лише, що наданий розрахунок є неправильним.

Також, суд не приймає до уваги клопотання представника відповідача про те, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості пред'явлено з пропуском строків позовної давності, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство встановлює два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за кредитним договором № 501.44484/FW501.989 від 31.03.2014 року заборгованість складається з: капіталу в розмірі 15893,55 доларів США, процентів в розмірі 669,96 доларів США, процентів за неправомірне користування кредитом в розмірі 247,61 доларів США, пеня в розмірі 112686,17 грн., за період з 07.05.2014 р. по 25.03.2016 р., а за договором про надання траншу № 501.44674/ FW501.989 від 18.07.2014 року заборгованість складається з: капіталу в розмірі 19484,60 доларів США, процентів в розмірі 102,13 доларів США, процентів за неправомірне користування кредитом в розмірі 319,24 доларів США, пеня в розмірі 168003,68 грн., за період з 22.08.2014 р. по 25.03.2016 р.

Останній платіж з погашення заборгованості за кредитним договором № 501.44484/FW501.989 від 31.03.2014 року, позичальник зробив 04.11.2015 року, а за договором про надання траншу № 501.44674/ FW501.989 від 18.07.2014 року, відповідно 02.02.2016 року.

У звязку з здійсненням погашення перебіг строку позовної давності перервався та почав відраховуватися з дати останнього погашення.

До суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» звернулося 29.03.2016 року, надіславши його поштою (а.с. 47), тобто, в межах загальної і спеціальної позовної давності.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 18669,00 грн. в рівних частинах з кожного по 9334,5 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_3 (НОМЕР_2) в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 501.44484/ FW501.989 від 31.03.2014 року в розмірі 550279,62 грн., яка складається з: капіталу в розмірі 15893,55 доларів США, процентів в розмірі 669,96 доларів США, процентів за неправомірне користування кредитом в розмірі 247,61 доларів США, пеня в розмірі 112686,17 грн. та заборгованість за кредитним договором № 501.44674/ FW501.989 від 18.07.2014 року в розмірі 686 156,07 грн., яка складається з: капіталу в розмірі 19484,60 доларів США, процентів в розмірі 102,13 доларів США, процентів за неправомірне користування кредитом в розмірі 319,24 доларів США, пеня в розмірі 168003,68 грн.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_3 (НОМЕР_2) понесені судові витрати у розмірі 18669,00 грн. в рівних частинах з кожного по 9334,5 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» за участю третьої особи приватного підприємства «Благо Дар» про визнання договору поруки припиненим відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддя Леонов О.С.