Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/807/17

номер провадження 2/695/733/17

14 квітня 2017 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Таратіна В.О.

при секретарі Курченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платінум Банк» про визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Платінум Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

Свою заяву позивач мотивує тим, що вона 19 квітня 2016 року уклала кредитний договір з ПАТ «Банк Михайлівський» № НОМЕР_1 відповідно до якого їй було надано кредит у розмірі 11370,56 грн. Кількість платежів за договором складає 12.

У звязку з ліквідацією ПАТ «Банк Михайлівський», її було повідомлено про те, що вона має перезаключити кредитний договір з іншою фінансовою установо, а саме з ПАТ «Платінум Банк», не маючи знань ані в фінансовій, ані в банківській сферах та не розуміючи кому і як вона має повертати кредитні кошти 15.06.2016 року між нею та ПАТ «Платінум Банк» було укладено новий кредитний договір № 8704/1140СЬТК2ІТ2 за яким начеб-то їй було надано кредит в сумі 13464,45 грн., строк кредитування якого складає 21 платіжний період але грошей вона не отримувала.

Даний договір було укладено не одним документом, а декількома, що ускладнює їй, як споживачу і на даний момент зрозуміти сутність її зобов'язань. Не існує жодного підписаного сторонами документу, який чітко визначав права та обов'язки сторін. Натомість існує низка документів спрямованих на укладення кредитного договору у вигляді кредитна договору зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу. І що не менш важливо їй не було надано документів, що б підтверджували, що уклавши договір з ПАТ «Платінум Банк», вона розрахувалась з ПАТ «Банк Михайлівський», тобто, об'єктивно, сьогоднішній день, у неї заборгованість перед ПАТ «ОСОБА_2 та ПАТ «Платінум Банк». Крім того, її не було навіть проінформовано на якій підставі заключивши договір з ліквідованим банком ПАТ «Банк Михайлівський», вона має виплачувати кредитні кошти зовсім іншій фінансовій установі.

В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позову в повному обсязі мотивуючи тим, що, даний договір вважає недійсним з огляду на те, що нею кредитний договір з ПАТ «Платінум Банк» було укладено під впливом помилки. У цьому випадку під помилкою слід розуміти неправильне сприйняття стороною природи правочину, прав та обовязків сторін або інших істоти умов угоди (ст. 229 ЦК України), що вплинуло на їхнє волевиявлення, підставою вважати, що в іншому разі угоду не було б укладено. Враховуючи це, законодавець передбачив, що угода, укладена внаслідок помилки, яка має істотне значення, може бути визнана недійсною. Крім того, на даний час ПАТ «Платінум Банк» також визнаний банкрутом. Поряд з цим, ним було отримано листа від юридичного департаменту ТОВ «Кредитекспрес ОСОБА_3Сі.» з погрозами судової тяганини в разі несплати 16760,28 грн., вважає даний лист неправомірним та таким, що порушує норми чинного законодавства.

В судове засідання представник відповідача не зявився, але надіслав до суду заперечення мотивоване тим, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 23 лютого 2017 року № 95-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 24 лютого 2017 р. №743 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ПтБ» з 24 лютого 2017 року по 23 лютого 2019 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ПтБ» ОСОБА_4.

Згідно зі ст. ст. 47, 48 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - уповноважена особа Фонду гарантування) здійснює повноваження органів управління та діє без довіреності від імені Банку, що ліквідується.

Відповідно до п.1.1. ОСОБА_5 договору ОСОБА_2 надав Позивачу грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби, а ОСОБА_6 зобов'язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії за надання та обслуговування кредиту, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним Договором розмірах і строках та виконати свої зобов'язання за даним Договором в повному обсязі. Таким чином, за вищезазначеним ОСОБА_5 договором Позивач отримав від Банку кошти, які згідно п.2.1. ОСОБА_5 договору були надані шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ОСОБА_6 №8072, банк ПАТ «ПтБ» код банку 380388. Даний договір був підписаний ОСОБА_6 власноруч, шо підтверджує обізнаність та згоду з його умовами,

Відповідно ч. 1. ст. 1054 Цивільного кодексу України за ОСОБА_5 договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст. ст. 525, 527 ЦК України зазначається, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Також на виконання п. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та п. 2.1. Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» до підписання ОСОБА_5 договору ОСОБА_6 було надано всю інформацію, яка передбачена вищезазначеними нормативно-правовими актами в письмовому вигляді про що Позивач поставив свій підпис в Заяві/ОСОБА_6 від 14.06.2016 та засвідчивши в п.7, що «Підписанням цієї заяви/анкети я підтверджую, що з умовами кредитування, наявними формами кредитування з описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, перевагами та недоліками пропонованих схем кредитування, зокрема щодо можливої суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість та умови дострокового повернення кредиту, форми та видів його забезпечення тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту (з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, в тому числі послуг страхування тощо), ознайомлений та ця інформація надана мені в письмовій формі.»

Позивач був ознайомлений з Умовами споживчого кредитування про що свідчить п. 6.5. ОСОБА_5 договору, а саме: «...підписанням цього Договору засвідчую, що з умовами споживчого кредитування Банку ознайомився та зобов'язуюсь виконувати. Крім того засвідчую, що зміст ст.ст. 6, 627, 207 ЦК України мені роз'яснено, із зразками підписів уповноважених осіб Сторін ознайомлений та надаю згоду щодо такої письмової форми цього Договору.»

Таким чином, наявність підписів Позивача в Заяві/ОСОБА_6 в ОСОБА_5 договорі та невід'ємних його додатках свідчить про те, що Позивач отримав всю необхідну інформацію та погодився з нею, а отже, було досягнуто згоди на укладення ОСОБА_5 договору та всіх його істотних умов. Тому ОСОБА_5 договір є дійсним в розумінні положень визначених ст. 203 ЦК України, а вимоги Позивача безпідставними, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Також, 15.06.2016 р. між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір Доручення №8072/1 на переказ коштів з поточного рахунку фізичної особи.

Відповідно до п.1.1. та п.п. 1.1.1. Договором Доручення ПАТ «ПтБ» зобов'язується виконати від імені і за рахунок Позивача наступні юридичні дії: Самостійно, без додаткового узгодження з ОСОБА_1 та без надання платіжних доручень здійснити з Поточного рахунку №8072, який відкрито у Банку на ім'я Особи перерахування коштів у валюті гривня на поточний рахунок ТОВ «ФК «ФАГОР» №0260, який відкрито в банку АТ ОТП БАНК, код банку отримувача 300528, код за , в сумі 10832,22 грн., призначення платежу: Погашення заборгованості згідно кредитного договору №200509235 від 19.04.2016, НОМЕР_2, ОСОБА_1 (зг. Договору доручення 8072/1 від 15.06.2016 р.)

Частиною 2 ст. 1071 Цивільного кодексу України передбачено, що грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Відповідно до п. 1.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою б цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Отже Відповідач, на виконання вищевказаних пунктів Договору Доручення, належним чином виконав зобов'язання перерахувавши кошти на поточний рахунок ОСОБА_6 №8072, що підтверджується випискою по особовому рахунку Позивача з 15.06.2016 по 12.04.2017. Укладений між Позивачем та Відповідачем ОСОБА_5 договір у повній мірі відповідає вимогам, що передбачені статтею 203 Цивільного кодексу України.

Суд, вислухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав:

У відповідності до ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 Відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Крім того, відповідно до п. б ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. 2 відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

Позивач не звернувся до відповідача з відповідною заявою про відкликання згоди на укладення ОСОБА_5 договору.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором.

Зокрема, ч.1 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як роз'яснив Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п.14,15, 16 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягай згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 638 та ч.1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним, якщо у належній формі сторони досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Належною формою кредитного договору на підставі ч.1 ст.1055 ЦК України є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК України).

Як вбачається з тексту оспорюваного договору про надання кредиту, в ньому викладені всі істотні умови, у тому числі погашення кредиту, сплати відсотків, обов'язки та права позичальника та банка, відповідальність сторін, в тому числі у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язань за договором.

Виходячи з положень ст. 1054, ст. 1048 ЦК України істотними умовами кредитного договору є умови про предмет, ціну та строк його дії, порядок одержання і розмір процентів, який визначається договором.

Таким чином, позивачу було належним чином повідомлено всі умови ОСОБА_5 договору з Публічним акціонерним товариством "Платинум Банк" та підстави перерахування коштів за Договором Доручення останнім.

Отже позивачем не доведені обставини, на які він посилається в обґрунтування позову, та не надано жодного належного та допустимого доказу, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя В. О. Таратін