Номер провадження: 22-ц/785/2173/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на заставне майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2016 року,

встановила:

У вересні 2015 р. публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило: 1) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 490052266 від 22.11.2007 р. (далі Кредитний договір), станом на 28.07.2015 р. у загальному розмірі 4 408 429,68 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом 621 035,70 грн.; - заборгованість по відсоткам 327 013,70 грн.; - пеня за рік 3 460 380,28 грн., звернути стягнення на транспортний засіб «ОСОБА_5, А170», 2007 року випуску, колір чорний, державний реєстраційний номер ВН 9014 ВК, номер кузова WDD1690321J452227, тип легковий комбі, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВНС 089277, видане РЕВ-1 МРВ при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області 20.11.2007 року, (далі Автомобіль), шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій; 2) стягнути з ОСОБА_4 на користь Банку судовий збір у сумі 3 654,00 грн..

В позові Банк посилався на те, що за укладеним 22.11.2007 р. між Банком та ОСОБА_4 кредитним договором останній отримав кредит у сумі 36 881,19 доларів США, строком до 22.11.2014 р., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10,7% річних.

В якості забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору, відповідно до п. 2.10 вказаного кредитного договору, в заставу було передано вищевказаний автомобіль.

ОСОБА_4 свої зобовязання за кредитним договором з повернення кредиту, сплаті відсотків не виконав, внаслідок чого станом на 28.07.2015 р. утворилася заборгованість у вищевказаному розмірі.

Повідомлення про усунення порушень умов кредитного договору відповідач залишив без задоволення, заборгованість не погасив.

У лютому 2016 р. ОСОБА_4, не визнавши первісний позов Банку, звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2016 р. зустрічний позов ОСОБА_4 залишений без руху, а ухвалою цього суду від 04.07.2016 р. повернуто.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2016 р. позов Банку задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 490052266 від 22.11.2007 р., яка станом на 28.07.2015 р. складає 4 408 429,68 грн., звернуто стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб «ОСОБА_5, А 170», 2007 року випуску, колір чорний, державний реєстраційний номер ВН 9014 ВК, кузов № НОМЕР_1, тип - легковий комбі, Свідоцтво про державну реєстрацію ВНС 089277, видане 20.11.2007 р. РЕВ 1 при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області, шляхом проведення прилюдних торгах згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку судовий збір у сумі 3 654,00 грн..

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт у судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, призначити по справі судово-економічну експертизу. Ухвалою апеляційного суду в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

Банк у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважав необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що наявність не виконаного рішення суду про стягнення з апелянта заборгованості не перешкоджає Банку звернути стягнення на предмет застави. Рішення суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 04.09.2013 р., справа № 73цс13.

Представник Банку в судовому засіданні підтримала викладені в письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам законодавства в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Банку в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позов є обґрунтованим (а. с. 104 107).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про існування між сторонами кредитних правовідносин, необхідність звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам (ст. ст. 11, 509, 525, 526, 546, 551, 572, 585, 589, 1054 ЦК України, ст. ст. 1, 19, 20 Закону України «Про заставу», ст. ст. 3, 21, 23, 24, 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень») та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179 ЦПК України) права.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

За укладеним 22.11.2007 р. між Банком та ОСОБА_4 кредитним договором (а. с. 6 12), згідно заяви на видачу кредиту (а. с. 13, 17 18), останній отримав кредит у сумі 36 881,19 доларів США, строком до 22.11.2014 р., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10,7% річних.

В якості забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору, відповідно до п. 2.10 вказаного кредитного договору, в заставу було передано автомобіль - «ОСОБА_5, А170», 2007 року випуску, колір чорний, державний реєстраційний номер ВН 9014 ВК, номер кузова WDD1690321J452227, тип легковий комбі, який належить ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВНС 089277, видане РЕВ-1 МРВ при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області 20.11.2007 року (а. с. 14 16).

ОСОБА_4 свої зобовязання за кредитним договором з повернення кредиту, сплаті відсотків не виконав, внаслідок чого станом на 28.07.2015 р. утворилася заборгованість у загальному розмірі 4 408 429,68 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом 621 035,70 грн.; - заборгованість по відсоткам 327 013,70 грн.; - пеня за рік 3 460 380,28 грн. (а. с. 20 22).

Вимогу від 20.08.2015 р. про дострокове повернення кредиту (а. с. 23 24) відповідач залишив без задоволення, заборгованість не погасив.

Відповідно до матеріалів витребуваної та оглянутої у судовому засіданні апеляційним судом цивільної справи № 2-2665/11 за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання кредитного договору удаваним, застосування наслідків удаваного правочину у вигляді складання нового графіку розрахунків та повернення грошової суми у розмірі 84 710,32 грн. та визнання договору поруки від 22.11.2007 р. розірваним з 30.08.2010 р., рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2013 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.12.2014 р. (а. с. 71 82), позов ПАТ «Альфа Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по тілу кредиту задоволено в повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором № 490052266 від 22.11.2007 р. по тілу кредиту станом на 22.07.2010 р. в еквіваленті по курсу НБУ в розмірі 229 166,61 грн..

В задоволенні вищевказаного зустрічного позову відмовлено.

Між сторонами по справі вникли кредитні правовідносини та правовідносини із забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами передбаченими ст. ст. 546, 572, 576, 585, 589 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконана боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернено стягнення.

Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення.

У разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ст. ст. 1, 19, 20 Закону України «Про заставу» застава це спосіб забезпечення зобовязань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду.

За правилами, передбаченими ст. ст. 3, 21, 23, 24, 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувала на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувала на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з яким закон повязує виникнення права і обовязків щодо рухомого майна.

До забезпечувальних обтяжень належить, зокрема, застава рухомого майна.

Відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобовязання одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження.

Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосування однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом.

Оскільки, ОСОБА_4 порушив умови кредитного договору з повернення кредиту, сплаті процентів за користування кредитними грошима, то існують усі передбачені законодавством умови звернення стягнення на предмет застави.

Доводи апелянта про ненадання йому часу для ознайомлення з матеріалами справи, що позбавило його права вчинити певні процесуальні дії, зокрема і щодо застосування позовної давності, спростовуються матеріалами справи про отримання 24.11.2015 р. судової повістки про виклик у судове засідання (а. с. 37), поданням 03.02.2016 р. зустрічного позову (а. с. 56 57), клопотанням від 04.07.2016 р. про відкладення розгляду справи (а. с. 59), клопотаннями від 19.09.2016 р. та 19.10.2016 р. про надання йому часу на укладення договору про надання правової допомоги (а. с. 70, 99) та часом ухвалення рішення суду по справі.

Доводи апелянта щодо наявності попереднього рішення про стягнення з нього на користь Банку заборгованості по кредитному договору, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки апелянт не надав доказів його виконання, а також виходячи з правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 04.09.2013 р., справа № 73цс13 (ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Однак, звертаючи стягнення на предмет застави в рахунок погашення боргу за кредитним договором, у резолютивній частині рішення суду необхідно вказати як загальну суму боргу, так і розмір його складових частин (ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

Також не можна погодитися з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог Банку про стягнення пені у розмірі 3 460 380,28 грн..

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності обставин, що мають істотне значення.

Частиною 2 п. 27 розяснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», передбачено, що істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання.

Згідно наявного у справі і наданого Банком розрахунку заборгованості (а. с. 20 - 21), розмір пені за один рік становить 3 460 380,28 грн., що значно перевищує суму заборгованості по кредиту та відсоткам у розмірі 948 049,40 грн..

Враховуючи відсутність в позовній заяві доводів Банку щодо негативних наслідків через прострочення виконання зобовязання, колегія суддів вважає можливим зменшити розмір пені, стягнувши з ОСОБА_4 на користь Банку пеню у розмірі - 948 049,40 грн.. В задоволенні решти позовних вимог Банку про стягнення пені треба відмовити.

Доводи апелянта щодо значного перевищення розміру пені розміру збитків є обґрунтованими.

Таким чином, апеляційна скарга є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що порушення судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи в частині визначення розміру пені, не зазначення в резолютивній частині рішення складових частин боргу, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, у звязку з відсутністю підстав для звільнення ОСОБА_4 від сплати судового збору, необхідно стягнути з останнього на користь ПАТ «Альфа Банк» судовий збір сплачений під час подання позову в сумі 3 654,00 грн..

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2016 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції:

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 номер картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_2, перед публічним акціонерним товариством «ОСОБА_2 Банк» за укладеним кредитним договором № 490052266 від 22 листопада 2007 року станом на 28 липня 2015 року на загальну суму 1 896 098 (один мільйон вісімсот девяносто шість тисяч девяносто вісім) грн. 80 коп., яка складається з: - заборгованість за кредитом 621 035 (шістсот двадцять одна тисяча тридцять пять) грн. 70 коп.; - заборгованість по відсоткам 327 013 (триста двадцять сім тисяч тринадцять) грн. 70 коп.; - пеня 948 049 (девятсот сорок вісім тисяч сорок девять) грн. 40 коп.,

звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки «ОСОБА_5, А170», 2007 року випуску, колір чорний, державний реєстраційний номер ВН 9014 ВК, кузов № НОМЕР_1, тип легковий комбі, Свідоцтво про державну реєстрацію ВНС 089277, видане 20 листопада 2007 року РЕВ 1 при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області,

шляхом продажу вищевказаного автомобіля на прилюдних торгах згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

В решті позову публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 номер картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_2, на користь публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» судовий збір у сумі 3 654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн. 00 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_7