печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року Печерський районний суд м.Києва

в складі головуючого судді Остапчук Т.В.

при секретарі Медведєва М.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 3-тя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Змисловська Тетяна Василівна про визнання недійсними договорів та визнання права вланості на спадкове майно

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договорів , визнання права власності , витребування майна . Позовні вимоги мотивовані тим, що він є спадкоємцем після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 його рідної сестри ОСОБА_6 11.12.2012р. звернувся з заявою про прийняття спадщини . Однак при оформленні свідоцтва було встановлено , що право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить не ОСОБА_6 , а відповідачу ОСОБА_4 на підставі задоволених вимог відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір Іпотеки між ним та ОСОБА_3 укладено 4.07.2014р., а 15.07.2014р. вимоги іпотеко держателя було задоволено. Встановлено було , що 18.06.2003р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування ,на вказаний договір державним нотаріусом Першої київської нотаріальної контори Барановою Т.І. був витрачений нотаріальний бланк ВАМ № 338070, при цьому 18 червня 2003 року за реєстровим № 2-3267 договір дарування між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не посвідчувався, право власності на квартиру не реєструвалось в БТІ. ОСОБА_6 по день смерті мешкала в спірній квартирі , всі оригінали право установчих документів знаходились у неї , а згодом у позивача. Квартира з її володіння ніколи не виходила. Всі юридично значимі дії щодо нерухомого майна були здійснені після її смерті , а саме протягом травня-липня 2014р. 28.05.2014р. був укладений договір купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 В середині вересня 2014 року Відповідач ОСОБА_4 змінив замки, до цього часу всі комунальні послуги за квартиру сплачував позивач.У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_10 . позовні вимоги підтримала, неодноразово надавав письмові додаткові пояснення. Уточнила позовін вимоги та просила визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, що був укладений 18 червня 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2;Визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, що був укладений 28 травня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3;Визнати недійсним договір іпотеки, що був укладений 04 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4;Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1;Витребувати від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1, стягнути з відповідачів сплачений судовий збір.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_11 заперечувала щодо задоволення позову, надав письмові пояснення , зазначала, що підстав для визнання договорів недійсними немає, оскільки правомірно набув права власності на квартиру та є добросовісним набувачем.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 повторно в судове засідання не з»явились , про день та час розгляду справи повідомлені за останнім відомим місцем проживання.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Змисловська Т.В. в судове засідання не з»явилась , надала письмові пояснення.

Тому, суд розглянув справу у відсутність відповідача та третьої особи, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку виходячи з наступного.

Встановлено , що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 (а.с.10)

Позивач 11.12.2012р. звернувся з заявою про прийняття спадщини після померлої рідної сестри ОСОБА_6 (а.с.11) В видачі свідоцтва про право власності за законом було відмовлено , оскільки спірна квартира належала не спадкодавцю , а ОСОБА_4

ОСОБА_6 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування від 10.02.1996р. , свідоцтва про право власності на житло від 26.08.1993р. (а.с. 19,20)

Судом встановлено , що 28 травня 2014 р.був укладений договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. (а.с.8 т. 2)

Згідно цього договору право власності за ОСОБА_2 було зареєстровано на підставі Договору дарування , який укладений 18 липня 2003 року з ОСОБА_6 , посвідчений Державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Барановою Т.І. (а.с. 15 т.2)

В подальшому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. посвідчений договір іпотеки, що був укладений 04 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а 15.07.2014р. вимоги іпотеко держателя ОСОБА_4 було задоволено.

Відповідно до статей 244 та 227 Цивільного кодексу УРСР, в редакції на 03.10.1999 року, передбачено, що договір дарування повинен бути нотаріально посвідчений, крім того, така угода підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. У випадку якщо зазначені вище вимоги не дотримані, то така угода є недійсною. (Статті 47, 48 Цивільного кодексу УРСР, в редакції на 03.10.1999 року).

Стаття 243 ЦК УРСР передбачала , що за договором дарування одна сторона передає другій стороні майно у власність . Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Стаття 59 Цивільного кодексу УРСР, в редакції на 03.10.1999 року, передбачає, що угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Відповідно до вимог пункту 19 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 p. N 18/5, в редакції, що діяла станом на червень 2003 року (надалі - Інструкція), усі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами, реєструються в реєстрах нотаріальних дій. Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі, позначається на документах, що видаються нотаріусом, чи в посвідчувальних написах. Запис нотаріальної дії в реєстр провадиться тільки після того, як посвідчувальний напис на документі або документ, що видається нотаріусом, ним підписані.

Так, в матеріалах справи наявні документи, які вказують, що 18 липня 2003 року державним нотаріусом Першої київської нотаріальної контори Барановою Т.І. був витрачений нотаріальний бланк ВАМ № 338070, при цьому 18 червня 2003 року за реєстровим № 2-3267 договір дарування між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не посвідчувався (а.с.73,79 ,94 ,126-127 ,173 т.3 )

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. надано копію договору дарування від 18 липня 2003 року (а.с. 16), укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на нотаріальному бланку ВАМ № 338070 та посвідчений державним нотаріусом Першої київської нотаріальної контори Барановою Т.І. за реєстровим № 2-3267, однак вказане повністю спростовується відповіддю Першої Київської державної нотаріальної контори від 15 листопада 2016 року. вказано, що за реєстровим номером № 2-3267 ДН ПКНК Барановою Т.І. 26 вересня 2003 року було посвідчено договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_13, а спеціальний бланк нотаріального документа серів ВАМ № 338070 було використано 18 липня 2003 року ДН ПКНК Барановою Т.І. для посвідчення договору дарування квартири за реєстровим № 2-2325, укладений між ОСОБА_14, від імені якої діяв представник за довіреністю ОСОБА_15, та ОСОБА_16

Відповідно до пункту 21 Інструкції передбачено, що документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, приєднуються до примірника угоди, що залишається у справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Однак, оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру на момент смерті знаходилися у ОСОБА_6, дані оригінали документів були оглянуті в судовому засіданні та знаходяться у позивача.

Вказане свідчить про той факт, що оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, крім того ОСОБА_6 мешкала в спірній квартирі на день смерті , було відсутнє її волевиявлення та не встановлено , що відбулася фактична передача згідно з умовами договору дарування.

Крім того, договір дарування між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не був належним чином зареєстрований, у відповідності до норм законодавства, що регулювало питання реєстрації права власності станом на 2003 рік («Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затверджений наказом МЮУ № 7/5 від 07 лютого 2002 року).

Нотаріус, як державний реєстратор, проводить державну реєстрацію права власності тільки того нерухомого майна, яке було належним чином зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права власності. Як вбачається з матеріалів справи, приватний нотаріус Змисловська Т.В. не дотрималась зазначених вимог законодавства при реєстрації договору дарування .

Судом встановлено , 28.05.2014р. при посвідченні договору купівлі-продажу спірної квартири згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. (а.с.12 зв.) внесно відомості про державну реєстрацію договору дарування , серія та номер : 2-3267 від 18 червня 2003 р., яке не було зареєстровано в БТІ.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Встановлено , що позивач на момент укладення спірного договору дарування квартири в 2003 р. не був власником цього майна, однак на даний час є спадкоємцем померлої , який, як в встановлено судом у встановлений законом шестимісячний строк, звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округуВолкової А.В. про прийняття спадщини, що залишилась після смерті його сестри та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом .

Таким чином, приймаючи до уваги , що майно вибуло з володіння спадкодавця не з його волі іншим шляхом, а так само вибуло з володіння спадкоємця, не з його волі, суд прийшов до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання недійсним договорів дарування , купівлі-продажу та витребування майна із чужого незаконного володіння на користь позивача.

Крім того, згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Таким чином, оскільки, як установлено судом, спірна квартира була відчужена від імені ОСОБА_6 поза її волею, то вона мала право домагатися відновлення свого права на неї. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину позивач з часу її відкриття набув речові права на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав. Право розпорядження зазначеною квартирою виникає в позивача з часу державної реєстрації його права власності на квартиру (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). /правова позиція Верховного Суду України за №164цс12 від 23.01.2013 р./

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась на те, що належна ОСОБА_6 на праві власності квартира була відчужена усупереч її волі та зазначав, що договір дарування є недійсним , оскільки вона її ніколи не відчужувала , а відтак належне їй майно вибуло з її володіння поза її волею.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (ст. 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин.

Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне.

За п. 3 ч.1 ст. 388 ЦК України можливість витребувати майно від добросовісного набувача є за наявності у діях власника майна волі на передачу майна.

За змістом наведеного майно, яке вибуло з володіння власника не з її волі іншим шляхом., слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Вказане стверджується правовими позиціями Верховного Суду України-

постанова від 7.11.2012р. № 6-107 цс 12 , постанова від 11 червня 2014 року № 6-52цс14.,постанова від 1 липня 2015 р. у справі № 6-619цс15 постанова від 2 вересня 2015 р. у справі № 6-1168цс15

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Аналізуючи зібрані жокази в їх сукупності суд приходить до висновку , що позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, що був укладений 18 червня 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (який вказаний в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ) , договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, що був укладений 28 травня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; договору іпотеки, що був укладений 04 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, витребування від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 підлягають задоволенню , є обґрунтованими, знайшли підтвердження в судовому засіданні та підлягають поновленню порушені права позивача. Вимоги позивача про визнання за ним право власності на спадкове майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню , оскільки можуть буди реалізвані ним самостійно шляхом надання оргіналів праустановчих документів на квартиру нотаріусу та отримання свідоцтва.

При таких обставинах позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст..88 ЦПК України з відповідачів в рівних частинах підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі3654 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст..47,48,59,227, 243,244 ЦК УРСР,ст. 387,388,396,1218,1268 ЦК України, та ст. 10, 57, 60, 209, 88, 84, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 3-тя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Змисловська Тетяна Василівна про визнання недійсними договорів та визнання права вланості на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, що був укладений 18 червня 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, що був укладений 28 травня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати недійсним договір іпотеки, що був укладений 04 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Витребувати від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частинах на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3654 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Остапчук Т.В.