Провадження № 22ц/790/805/17 Головуючий 1-ї інстанції - Довготько Т.М.
Справа № 643/1253/14-ц Доповідач - Бровченко І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Бурлака І.В., Швецової Л.А.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

З Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області для визнання судом надійшла мирова угода між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з приводу врегулювання порядку виконання ОСОБА_1 боргових зобов'язань за виконавчим листом, виданим Московським районним судом м. Харкова у справі № 643/1253/14-ц від 11 червня 2015 року.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2016 року у визнанні мирової угоди від 13 жовтня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою визнати мирову угоду, яка була укладена між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 травня 2015 року видано 11 червня 2015 року виконавчий лист № 643/1253/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 111830 грн.

31 липня 2015 року постановою головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, на підставі вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження ВП № 48315013.

З Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області на затвердження суду надійшла мирова угода між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з приводу врегулювання порядку виконання ОСОБА_1 боргових зобов'язань за виконавчим листом, виданим Московським районним судом м. Харкова у справі № 643/1253/14-ц від 11 червня 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця про визнання мирової угоди, суд першої інстанції виходив із того, що мирова угода, укладена між сторонами, в процесі виконання рішення суперечить вимогам закону, а тому не підлягає визнанню.

Такий висновок суду є правильним.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст.372 ЦПК України, сторони можуть у виконавчому провадженні укласти мирову угоду. Суд має право перевірити і не визнати мирову угоду або не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб.

Відповідно вимог ст. 372 ЦПК України, суд перевіряє, чи умови мирової угоди не суперечать закону, а саме, чи дотриманий сторонами процедурний порядок звернення, чи дійсно укладено мирову угоду, який її зміст, чи зрозуміло, чітко, однозначно, безумовно викладено умови, чи стосується угода предмету спору, чи всі умови мирової угоди визначені у межах позову, стосуються предмету позову і засновані на взаємних поступках, чи в результаті ліквідується спір між сторонами.

Під час перевірки укладеної сторонами виконавчого провадження мирової угоди суд має враховувати багатосуб'єктність учасників із тієї чи іншої сторони виконавчого провадження з огляду на те, що в разі відмови хоча б одного з учасників виконавчих правовідносин укладення мирової угоди суперечитиме законодавству України. Виходячи з характеру та змісту мирової угоди, укладеної між сторонами виконавчого провадження, необхідно, щоб волю до її укладення виявили обидві сторони виконавчого провадження, оформивши її письмово.

Підставою для відмови у визнання мирової угоди, укладеної між сторонами виконавчого провадження, або неприйняття відмови стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення є: суперечливість таких дій закону, порушення прав чи свобод інших осіб на стадії виконавчого провадження.

Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини чітко врегульовано законом і вони не можуть змінюватися волевиявленням сторін.

Окрім того, мирова угода в процесі виконання не може стосуватись питань про визначення фактичних обставин та відповідних правовідносин, основною метою такої угоди є встановлення (зміна) способу та порядку виконання ухваленого судового рішення, що може ґрунтуватись саме на взаємних поступках і, безумовно, стосуватись лише прав та обов'язків сторін й предмета спору. Така мирова угода не може виходити за межі спірних правовідносин, стосуватися прав та обов'язків осіб, які не є сторонами у спорі.

Виходячи з аналізу умов мирової угоди суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що такі умови суперечать закону та впливають на права та інтереси іншої особи, яка сторонами виконавчого провадження має бути визначена в майбутньому.

Разом з тим, умовами мирової угоди не передбачено повного виконання рішення суду на суму 111830 грн. на користь стягувача, а визначається лише сплата боргу у розмірі 90000 грн. не пізніше 3-х банківських днів після підписання мирової угоди та сплата 10000 грн. з розстрочкою.

Крім того, умовами мирової угоди передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню тільки після виконання належними чином мирової угоди, що протирічать вимогам п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Також протирічать вимогам ст. ст. 175, 372 ЦПК України вимога мирової угоди щодо зобов'язання ОСОБА_1 сплатити виконавчий збір на рахунок виконавчої служби, яка не є стороною по справі щодо стягнення заборгованості.

Натомість питання розстрочки виконання рішення суду, а також відмова стягувача від примусового виконання рішення суду (повна або часткова) є самостійними питаннями, які вирішуються окремо.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що умови мирової угоди відповідають закону судова колегія вважає безпідставними.

Крім того під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_3 надав заперечення на апеляційну скаргу, згідно яких просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, оскільки підписана ним мирова угоду порушує його права.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог процесуального закону, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.3.ч.2. ст. 307, п.2.ч.1.ст.312, ст. 313, п.5.ч.1. ст.314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку відповідно до статті 324 ЦПК України не підлягає.

Головуючий:

Судді -