АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 676/4921/16-ц
Провадження № 22-ц/792/642/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

секретар Задвірний В.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2017 року у справі за клопотанням ОСОБА_2 про примусове виконання на території України рішення іноземного суду,

встановила:

ОСОБА_2звернулася в суд з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення мирового судді судової дільниці № 42 судового району м. Курган Курганської області, Російська Федерація від 20 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 9367 рублів 00 коп. щомісячно, починаючи з 03 липня 2015 року до повноліття дитини.

Ухвалою Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2017 року клопотання задоволено і надано дозвіл на примусове виконання на території України вказаного рішення мирового судді від 20 травня 2016 року. Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 9367 рублів 00 коп., що відповідає величині прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 03.07.2015 року та до повноліття дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з ухвалою суду, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання. Посилається на те, що судовий розгляд справи про стягнення аліментів відбувся без його участі, оскільки його не було повідомлено належним чином про слухання справи. В період виконання судового доручення про вручення повістки він перебував за кордоном. Крім того вказує, що заочне рішення мирового судді від 20 травня 2016 року скасоване, а тому немає підстав для задоволення клопотання ОСОБА_2

В засідання апеляційного суду сторони не зявилися, причин неявки суду не повідомили.

Перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Задовольняючи клопотання ОСОБА_2 суд виходив з того, що відсутні обставини, встановлені ст. 55 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року N 240/94-ВР, які б перешкоджали виконанню рішення суду на території України; відповідачем не надано доказів на підтвердження неналежного його повідомлення про час і місце слухання справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно з ч. 1 ст. 396 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами а, б ст. 55 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року N 240/94-ВР передбачено, що у визнанні передбачених статтею 52 рішень і у видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадках, якщо відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої винесене рішення, воно не набуло законної сили або не підлягає виконанню, за винятком випадків, коли рішення підлягає виконанню до набуття законної сили; відповідач не прийняв участі в процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не був вчасно і належно вручений виклик до суду.

Суд першої інстанції зазначив, що протокол судового засідання Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 10.03.2016 року на виконання доручення російського суду про вручення судових документів ОСОБА_1 є належним підтвердженням належного вручення йому документу про виклик до суду.

Однак такі висновки суду є помилковими.

У справі про стягнення аліментів з ОСОБА_1 було ухвалено заочне рішення від 20 травня 2016 року, в якому зазначено, що відповідач в судове засідання не зявився, судове доручення про вручення документів (позовної заяви з додатками) повернулось без виконання в звязку з не проживанням по місцю реєстрації.

Згідно протоколу судового засідання Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 10.03.2016 року головуючий доповів, що ОСОБА_1 по місцю постійного проживання відсутній, перебуває на заробітках за межами міста Кам'янець-Подільського та не відповідає на телефонні дзвінки, вручити йому судові документи не вдалося.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 11 Постанови від 19.12.2014 року № 13 «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя» розяснив, що застосовуючи міжнародні договори України під час здійснення правосуддя, суди повинні враховувати, що при тлумаченні міжнародного договору застосовуються правила статей 31, 32, 33 Віденської конвенції. Договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також з урахуванням об'єкта і цілей договору. При цьому звичайне значення цілей договору насамперед має визначатися на основі тексту саме цього договору та його контексту, під яким розуміється тип висновків, які можуть враховувати, наприклад, структуру, зміст або термінологію інших положень договору, зокрема таких, що передують правилу тлумачення або містяться після нього.

До даних правовідносин підлягає застосуванню ст. 55 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах.

Виходячи із звичайного значення термінів, застосованих у положеннях пункту б ст. 55 названої Конвенції колегія суддів приходить до висновку, що якщо відповідачу виклик до суду не був вручений вчасно і належно, тобто якщо він його фактично не отримав, і внаслідок цього він не прийняв участі у процесі, то наявні підстави для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення суду, ухваленого за результатами такого процесу.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 виклик до суду фактично вручений не був.

Посилання суду на постанову Верховного Суду України від 23 квітня 2014 року у справі № 6-39цс14 є необґрунтованим, оскільки вона прийнята для усунення неоднакового застосування інших норм матеріального права, ніж ті, які підлягають застосуванню у даній справі, а саме: пункту 1 статті V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень, статті 9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, статті 36 Закону N 4002-XII, статті 3 Закону N 2709-IV та частини другої статті 10 ЦК України.

Крім наведеного, колегія суддів враховує також той факт, що ухвалою мирового судді судової дільниці № 42 судового району м. Курган Курганської області, Російська Федерація від 09 лютого 2017 року вищевказане заочне рішення мирового судді від 20 травня 2016 року було скасовано, виконавчий лист відкликано в звязку з втратою заочним рішенням сили. Ця обставина є самостійною підставою для відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_2, яка передбачена п. а ст. 55 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (у видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадках, якщо відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої винесене рішення, воно не підлягає виконанню).

Отже, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2017 року скасувати.

В задоволенні клопотання ОСОБА_2 про примусове виконання на території України рішення мирового судді судової дільниці № 42 судового району м. Курган Курганської області, Російська Федерація від 20 травня 2016 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_4 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія ухвала