Справа №: 486/844/17 Провадження № 2/486/567/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року Суддя Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Савін О.І., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про примусове вселення та зобовязання не чинити перешкод у користуванні майном.

В С Т А Н О В И В:

02 серпня ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про примусове вселення та зобовязання не чинити перешкод у користуванні майном.

Визначення судді було здійснено автоматизованою системою документообігу за принципом вірогідності відповідно до ч.2 ст. 11-1 ЦПК України, 03.08.2017 року реєстром передачі справ передано судді Савіну О.І..

Однак суддя, якому розподілена позовна заява не може здійснити її розгляд, оскільки ОСОБА_2 та її син ОСОБА_5 у 2013 році ініціювали порушення кримінального провадження відносно головуючого, та яке слідчими органами прокуратури було закрито за відсутності події та складу кримінального правопорушення.

Заявлення самовідводу суддею Савіним О.І. в розгляді справ, що стосуються ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є послідовним та вмотивованим.

З метою уникнення будь-яких підстав у сторін у справі щодо упередженості головуючого, суддя вважає, що дана справа повинна бути розглянута незалежним та безстороннім судом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року) у справі «Білуха проти України» від 28.10.1998 року та інші), важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві.

Судді зобовязані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості повинен брати самовідвід.

Відповідно до ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод «Кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків».

Виходячи із положень ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суд має завжди бути «встановлений Законом». Це формулювання засвідчує принцип Верховенства права, притаманний цій системі Конвенції та її протоколів.

Вислів «встановлений Законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення у справі «Булуй проти Австрії» від 22.02.1996 року та інші.

Термін «Закон», про який ідеться в цьому положенні, стосується таким чином не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Тут йдеться, зокрема, про положення щодо повноважень, щодо несумісностей щодо відводу суддів (рішення у справі «Коєм та інші проти Бельгії».

У відповідності до ст.20 ЦПК України, передбачені підстави для відводу судді. Суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу) в тому числі, якщо є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

В силу ч.3 ст.23 ЦПК України, самовідвід повинен бути вмотивованим і заявленим до початку зясування обставин у справі та перевірки їх доказами.

Будь-яких зясувань обставин та перевірка їх доказами суддею, судом не відбувалось.

Виходячи з положень Європейського суду з прав людини, йдеться про субєктивний підхід, для того, щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці, зокрема, суд не повинен субєктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання бо особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, але доки не буде доведено протилежне, а також слід застосовувати обєктивний підхід, метою якого є пересвідчення надання судом необхідних гарантій незалежності та обєктивної безсторонності.

Окрім того, враховуючи те, що після задоволення самовідводу та перебування у відпустці інших суддів, неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи, у відповідності до ст. 116 ЦПК України дана справа підлягає передачі до суду, найбільш територіально наближеного до цього суду, яким є Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Тому, враховуючи вищевикладене, та керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.ст. 20, 23-25, 116 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заявити самовідвід в розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про примусове вселення та зобовязання не чинити перешкод у користуванні майном.

Цивільну справу звернути до секретаріату Южноукраїнського міського суду Миколаївської області для передачі на розгляд Арбузинському районному суду Миколаївської області (Миколаївська область смт. Арбузинка вул. Шевченка, 204).

Ухвала може бути оскаржена в частині передачі справи на розгляд іншому суду до апеляційного суду Миколаївської області, через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області, протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_6