АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 682/211/17
Провадження № 22-ц/792/1221/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю апелянта, представників сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Жуківської сільської ради Славутського району, Славутської районної державної адміністрації Хмельницької області, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В січні 2017 року ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до відповідачів про стягнення моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог, з врахуванням уточнень посилалося на те, що батькові позивачки ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) із земель колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства селянської спілки "Полісся" с. Жуків Славутського району. ОСОБА_2 помер у 2000 році, після його смерті спадщину прийняла ОСОБА_1 Позивачка не знала, що до складу спадщини входить право спадкодавця на земельну частку (пай). Тому свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) отримала лише 25.05.2015 року. Проте, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У 2016 році ОСОБА_1 стало відомо про те, що Славутська райдержадміністрація з 2012 року передавала земельну частку (пай), належну ОСОБА_2, в оренду ТОВ «Горинь-Агро». Жуківська сільська рада Славутського району та Славутська райдержадміністрація не повідомили ОСОБА_1 як спадкоємця земельної частки (паю) після смерті ОСОБА_2 про розподіл належної їй земельної частки (паю) і передачу в оренду сільськогосподарським підприємствам, хоча знали і могли знати про її місце знаходження, таким чином заподіяли їй моральну шкоду, внаслідок порушення її права власності та неможливості використовувати належне їй майно і отримувати доходи. Про порушення свого права ОСОБА_1 дізналася у січні 2016 року з листа Жуківської сільської ради Славутського району, тому заява Славутської районної державної адміністрації про застосування строку позовної давності до позовних вимог є безпідставною. Позивачка просила стягнути на її користь 2500 грн. з державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України за моральну шкоду, заподіяну Славутською районною державною адміністрацією Хмельницької області, та 2500 грн. моральної шкоди з Жуківської сільської ради Славутського району.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 15.05.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. На думку апелянта, хибним є висновок суду першої інстанції про те, що обов'язок повідомлення спадкоємців про розподіл земельних ділянок не передбачений законом, оскільки таку норму містить ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Судом помилково не застосовано і ст. 1173 ЦК України, що регулює питання відшкодування шкоди особі органом державної влади чи місцевого самоврядування. На думку апелянта суд безпідставно вважав недоведеним заподіяння їй моральної шкоди, при цьому не прийняв до уваги її пояснення та показання свідків, медичні документи. В порушення ч.4 ст.10 ЦПК України судом не було роз'яснено ОСОБА_1 наслідки неподання клопотання про призначення судово-медичних експертиз.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 25.12.1996 року ОСОБА_2 був виданий сертифікат про право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності селянської спілки "Полісся", площею 3,16 умовних кадастрових гектари.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер.

03.11.2000 року дочка ОСОБА_2 ОСОБА_1 як його спадкоємиця за заповітом подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини.

Не будучи обізнаною про наявність такого спадкового майна як право на земельну частку (пай), ОСОБА_1 лише у травні 2015 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_2, на це майнове право. Право на земельну частку (пай) зареєстровано за ОСОБА_1 21.07.2015 року.

У період з 2009 по 2012 роки на підставі відповідних розпоряджень та договорів оренди Славутська райдержадміністрація передавала в короткострокове користування для товарного сільськогосподарського виробництва товариству «Горинь Агро» невитребувані земельні частки (паї) та земельні частки (паї), власники яких не виділили частку (пай) в натурі та не передали в оренду, в т.ч. на території Жуківської сільської ради, до моменту витребування сертифікатів на право на земельну частку (пай) їх власниками, а також отримання власниками державних актів на право власності на земельну ділянку та виділення земельної частки в натурі або укладення власниками земельних часток (паїв) договору оренди.

Земельна частка (пай) ОСОБА_2, як не витребувана після смерті останнього, також у вказаний період передавалась в оренду ТОВ "Горинь Агро".

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачам не було відомо про місцезнаходження ОСОБА_1 як спадкоємиці власника земельної частки (паю), відтак вони об'єктивно не могли її повідомити про результати проведеного розподілу земельних ділянок і відповідно не допустили жодних протиправних дій чи бездіяльності щодо позивачки.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цього висновку є безпідставними.

Так, за змістом ч.ч.1-2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Отже, за змістом вказаної норми обов'язок повідомити про результати проведеного розподілу земельних ділянок у натурі (на місцевості) власників земельних часток (паїв) чи їх спадкоємців, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок виникає лише у разі, якщо відоме їх місцезнаходження.

Жуківська сільська рада, а також Славутська райдержадміністрація ствердили свою необізнаність щодо спадкоємця власника земельної частки (паю) ОСОБА_2 та його місцезнаходження.

Зі змісту позовної заяви та пояснень позивача вбачається, що вона сама до 2015 року не знала, що є власником в порядку спадкування земельної частки (паю).

Отже, за таких обставин у відповідачів не виникло обов'язку повідомити позивачку про результати проведеного розподілу земельних ділянок у натурі.

В свою чергу позивач не довела, що таке неповідомлення призвело до порушення її права.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України).

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження спадковим майном виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

За положеннями ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування виникають з моменту державної реєстрації цих прав; право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тобто, право розпорядження земельною ділянкою (зокрема, передачі в оренду) у позивачки виникло лише з моменту реєстрації права власності на земельну ділянку - 21.07.2015 року.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про втрату можливості апелянтки самостійно передавати земельну ділянку в оренду з часу прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім, випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем не надано суду доказів протиправних дій відповідачів, а відтак і заподіяння їй моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: Зеленська В.І. Провадження № 22-ц/792/1221/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 59