Справа №489/3558/17
Провадження №2/489/2006/17
УХВАЛА

іменем України

01 серпня 2017 року м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва Кирильчук Олег Ігорович, вирішуючи питання прийнятності до розгляду позову ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту,

встановив:

Позов заявлено до Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного управління юстиції у Миколаївській області, Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації та Миколаївської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; позивач просить звільнити все належне йому рухоме та нерухоме майно з-під арешту, який було накладено постановою державного виконавця відділу ДВС Ленінського районного управління юстиції від 27.12.2007 року та зобовязати Миколаївську філію державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції внести відомості до державних реєстрів про зняття арешту з нерухомого майна.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. У звязку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може предявляти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання. У разі предявлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК.

Враховуючи, що ОСОБА_1 на час винесення постанови був боржником у виконавчому провадженні, розділом VII ЦПК передбачений інший порядок вирішення питання щодо оскарження арешту майна, а тому у відкритті провадження в цій частині слід відмовити, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам роз'яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом ч.1 ст.37 зазначеного Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, субєкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №8 спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи, що вимоги про внесення відомостей до державних реєстрів свідчать про наявність спору із субєктом владних повноважень з приводу його бездіяльності, такі вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір є публічно-правовим, а тому у відкритті провадження в цій частині вимог слід відмовити.

Керуючись п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України, суддя

постановив:

Відмовити у відкритті провадження.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя