441/396/17 2/441/356/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
03.05.2017 року Городоцький районний суд Львівської області в складі:
головуючого Ференц О.І.,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городок цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами як на майно колгоспного двору, -
22.03.2017р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 27.04.2012р. померла його мама - ОСОБА_3, яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1. На час смерті матері він проживав та був зареєстрований у вказаному будинковолодінні, після смерті матері став головою двору, що підтверджується довідкою Суховільської сільської ради від 06.12.2013р. та будинковою книгою.
Вказував, що після смерті матері відкрилась спадщина на житловий будинок на вул. Б. Хмельницького, 41 в с. Суховоля Городоцького району Львівської області, який належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 21.09.1987р., та мав статус «колгоспного двору». ОСОБА_3 вважалась головою двору. За життя мати розпорядилась своїм майном на випадок смерті і, зокрема, склала заповіт, за яким все своє майно, яке б належало їй на час смерті, заповіла йому. Разом з тим, коли він звернувся до приватного нотаріуса Городоцького нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку із тим, що в його свідоцтві про народження прізвище матері зазначено як «Шпик», тоді як в свідоцтві про смерть матері її прізвище значиться «Шпік». Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 03.02.2017р. встановлено факт родинних відносин і, зокрема, що він - ОСОБА_2, є сином ОСОБА_3.
Зазначав, що незважаючи на це нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, покликаючись на те, та що житловий будинок на вул. Б. Хмельницького, 41 в с. Суховоля Городоцького району Львівської області є майном колгоспного двору, він є останній член колгоспного двору, а отже не може набути права в власності на вказане майно в порядку спадкування, а лише як на майно колгоспного двору. Разом з тим, з огляду на те, що на вказане будинковолодіння видане свідоцтво про право власності на імя ОСОБА_3, а також з огляду на те, що Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не передбачає здійснення реєстрації майна колгоспного двору, таке вирішується виключно в судовому порядку, він не може зареєструвати своє право власності на це нерухоме майно. Все вищенаведене змушує його звертатись до суду із позовом про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами на вул. Б. Хмельницького, 41 в с. Суховоля Городоцького району Львівської області як на майно колгоспного двору. Отже, оскільки житловий будинок на вул. Б. Хмельницького, 41 в с. Суховоля Городоцького району Львівської області має статус «колгоспного двору», він є єдиним членом колгоспного двору, що не втратив частку в його майні, вважає, що слід визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами як на майно «колгоспного двору».
З огляду на наведені обставини, просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами на вул. Б. Хмельницького, 41 в с. Суховоля Городоцького району Львівської області як на майно «колгоспного двору».
Позивач в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був своєчасно і належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи.
У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.
Судом встановлено, що 27 квітня 2012 року померла ОСОБА_3 (а.с.6) - мати ОСОБА_2, 01.09.1962р.н. (а.с.7, 15).
Згідно довідки Суховільської сільської ради № 2076 від 06.12.2013р. на вул. Б. Хмельницького 41 в с. Суховоля зареєстрований голова домогосподарства ОСОБА_2. Будинок числиться за померлою ОСОБА_3 (а.с.8).
За заповітом від 27 січня 2011р. ОСОБА_3 все своє майно заповіла синові - ОСОБА_2 (а.с.9). Згідно рішення Городоцького районного суду Львівської області від 03.02.2017р. ОСОБА_2, 01.09.1962р.н., є сином ОСОБА_3, яка померла 27.04.2012р. (а.с.15)
У технічному паспорті на житловий будинок на вул. Б. Хмельницького, 41 Городоцького району Львівської області вказано, що загальна площа будинку становить 86,7, з яких житлова 51,0., будинок 1983 року забудови (а.с.16-19).
Відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 21.09.1987р. житловий будинок на вул. Хмельницького, 4 в с. Суховоля Городоцького району Львівської області належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 (а.с.20).
Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, яка померла 27.04.2012р., проте йому було відмовлено у видачі такого через те, що вищевказаний житловий будинок є майном колгоспного двору (а.с.27).
Згідно ст.ст.15 ЦК України, кожна особа мас право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.16 ІІК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.
Так, згідно Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.
П. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначає, що
а) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору;
б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних;
г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.
Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24.06.1983 року із змінами, внесеними згідно ПВС України №13 від 25.12.1992 року № 15 від 25.05.1998 року передбачено, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього члена двору і поширюється на випадки припинення двору з 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав, а також в разі смерті члена двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.
Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.
Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Згідно ст. 328 ПК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.?
За правилами ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно ч.4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
З огляду на те, що до дня своєї смерті ОСОБА_3 була головою колгоспного двору на вул. Б. Хмельницького, 41 Городоцького району Львівської області, ОСОБА_2 згідно даних по господарських книг був членом цього ж колгоспного двору і до 15.04.1991р. не втратив право на частку у майні цього двору, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті склала заповіт, за яким усе своє майно заповіла сину ОСОБА_2, останній спадщину після смерті матері прийняв, оскільки постійно проживав та був зареєстрований з нею на час її смерті, проте через віднесення будинковолодіння до суспільної групи «колгоспний двір» позбавлений можливості оформити правовстановлюючі документи на нього в позасудовому порядку, суд приходить до висновку про необхідність визнання за ним право власності на вказаний житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15,16, 328, 373 ЦК України, ст.ст.10, 174, 208, 212, 214-215-226 ЦПК України, суд -
Визнати за ОСОБА_2, 01.09.1962р.н., право власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами на вул. Б. Хмельницького, 41 в с. Суховоля Городоцького району Львівської області як на майно колгоспного двору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Городоцький районний суд Львівської області протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Ференц О.І.