АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/1787/17 Номер провадження 22-ц/786/1681/17Головуючий у 1-й інстанції Гальонкіна Ю.С. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Одринській Т.В.

Суддів: Карпушина Г.Л., Кузнєцової О.Ю.

при секретарі Ачкасовій О.Н.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 22 травня 2017 року

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Порше мобіліті" до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 22 травня 2017 року було задоволено заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_2, ОСОБА_4про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Накладено арешт на легковий автомобіль «Volkswagen», модель А308.51, 2012 року випуску, білого кольору, номер кузова Y89А30851С9А26015, д.н.з ВІ 3827 АА, який належить на праві власності ОСОБА_2 та заборонено їй вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження цього автомобіля.

Відповідачі не погодилися з ухвалою в звязку з чим їх представник подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апелянт вважає ухвалу суду незаконною в звязку з неправильним застосуванням норм матеріального права та невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Крім того, апелянтом було зазначено, що судом першої інстанції при накладенні арешту на автомобіль не було звернуто увагу, що спірний автомобіль перебуває в заставі Банку, що в свою чергу, позбавляє відповідачів можливості будь яким чином реалізувати даний автомобіль без згоди заставодержателя.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до задоволення не підлягає за наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали суду без змін.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з наявності підстав, передбачених законом, для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача.

З таким висновком погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Перелік заходів забезпечення позову визначено в ст. 152 ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі виник спір з приводу стягнення 779112 грн 23 коп. заборгованості, яка складається із основної суми боргу за кредитним договором, збитків, штрафу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Також, позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль, з приводу якої між сторонами існує спір. Заява про забезпечення позову мотивована тим, що відповідач може відчужити спірне майно.

Виходячи з характеру заявлених вимог, будь-яке відчуження спільного майна створюватиме реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів, вважає безпідставними посилання апелянта на те, що накладений арешт на належний автомобіль порушує її права як власника та позбавляє її можливості розпоряджатись належним їй майном , виходячи з наступного.

Так, Закон, передбачаючи такий вид (спосіб) забезпечення позову, як накладення арешту на майно (п. 1 частини першої ст. 152 ЦПК України), поряд з цим передбачає також самостійним способом забезпечення позову передачу речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам (п. 7 частини першої ст. 152 ЦПК України), що фактично є нічим іншим, як обмеженням права користування спірним майном.

Таким чином, із викладеного випливає, що п. 1 частини першої ст. 152 ЦПК України має стосуватися арешту без передачі речі іншій особі, тобто без позбавлення відповідача права володіння і користування майном. А отже, в цьому випадку йде мова про арешт майна шляхом заборони його відчуження не обмежує право користування вказаним майном. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Звернення з такою заявою не суперечить вимогам закону і є правом позивача. Подання позивачем заяви щодо забезпечення позову є реалізацією ним своїх процесуальних прав, передбачених ст.151 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову як необґрунтовані.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала суду відповідає вимогам ст.ст. 151-153 ЦПК України, є законною та обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги висновків ухвали не спростовують. Підстав для скасування ухвали не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись п.1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 313-315 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 22 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: / підпис/ ОСОБА_5 / підпис/ ОСОБА_6

З оримгіналом згідно:

Головуючий суддя : Т.В.Одринська