Справа № 515/368/17
Провадження № 2-п/515/1306/17
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

Іменем України

27 червня 2017 року м.Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Шевиріна А.О.,

за участю секретаря Чумаченко Д.М.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 02 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 02 червня 2017 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дітей ОСОБА_3С, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 900грн. щомісячно на кожного до досягнення ними повноліття.

14 червня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, в якій зазначив, що не зявлявся в судові засідання у справі через відсутність коштів на дорогу до м.Татарбунари, а також вказав, що не є біологічним батьком старшої дитини ОСОБА_3, оскільки з 2005 року та на момент її народження перебував у місцях позбавлення волі.

У судовому засіданні відповідач заяву підтримав та просив її задовольнити з наведених підстав. Пояснив, що офіційно не працевлаштований, і тому має можливість сплачувати аліменти лише у розмірі 350 грн. на кожну дитину. Пояснив також, що має намір доводити, що не є рідним батьком одної дитини, що має суттєве значення для вирішення спору.

Позивач у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечувала. Пояснила, що відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги дітям. Посилання на те, що він не є батьком дитини ОСОБА_3 нічим не підтверджені. Наполягала, що син і донька є біологічними дітьми ОСОБА_2, при цьому сам факт перебування відповідача в місцях позбавлення волі не доводить неможливості зачаття дітей. Зазначила, що мала можливість бачитися з ОСОБА_2 у тюрмі та мати з ним там певні стосунки.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що підстав для задоволення заяви відповідача немає з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.231 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення чи скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду у загальному порядку.

Згідно з ч.1 ст.232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, обов'язковими для скасування заочного рішення суду є одночасна наявність трьох умов: відсутність відповідача в судовому засіданні, повідомлення ним про причини неявки, а також наявність доказів, на які посилається відповідач, які повинні мати істотне значення для правильного вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що 11.04.2017 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 12.05.2017 року, яке, через відсутність відповідача, було відкладено на 02.06.2017 року.

02.06.2017 року у зв'язку з повторною неявкою відповідача зі згоди ОСОБА_1 ухвалено заочне рішення у справі.

Суд зазначає, що сама по собі відсутність грошових коштів на проїзд не є поважною причиною неявки відповідача у судові засідання, призначені на 12.05.2017року та на 02.06.2017року, та не звільняє від обовязку повідомлення суду про існування такої причини.

У цьому звязку суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином та завчасно повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, мав можливість повідомити суд про причини неявки за допомогою поштового чи електронного звязку або шляхом направлення телефонограми.

Крім того, суд бере до уваги те, що відповідач, оспорюючи своє батьківство відносно однієї з двох дітей, жодних доказів на підтвердження вказаних обставин не надав, при цьому мав можливість протягом тривалого часу звернутися до суду з відповідних позовом. Суд також бере до уваги те, що ОСОБА_2 не надано будь-яких доказів на підтвердження свого незадовільного матеріального становища.

Суд критично оцінює доводи ОСОБА_2 щодо порушення його процесуальних прав, передбачених ст.ст.27, 31 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України в частині неможливості ознайомлення з доказами у справі, оскільки позовна заява разом з усіма доданими документами направлялася відповідачу при відкритті провадження у справі, й факт її отримання відповідачем 24.04.2017 року підтверджується поштовим повідомлення про вручення. Інші докази, крім доданих до позовної заяви, в матеріалах справи немає.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для визнання поважними причини неявки відповідача в судові засідання та, з урахуванням відсутності посилань на належні й допустимі докази на підтвердження обставин щодо неперебування у біологічному звязку з ОСОБА_3, відсутності інших доказів, що мають істотне значення для вирішення спору, доходить висновку про відсутність підстав для задоволення його заяви та скасування заочного рішення у справі.

У цьому звязку, керуючись ст.ст.208-210, 230-232 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 02 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини залишити без задоволення.

Ухвала суду, згідно зі ст.293 ЦПК України, окремому оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з загальним порядком заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: