АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/949/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Свитка С. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівБабенка В. М., Карпенко О. В.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2017 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

28 березня 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7 про стягнення боргу, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.09.2011 року відповідач ОСОБА_7 отримала кредит у розмірі 2000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач зазначає, що банк керується п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, щодо зміни кредитного ліміту, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Відповідач ОСОБА_7, підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом в заяві.

Позивач зазначає у позові, що банк свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу ОСОБА_7 кредит у розмірі, встановленому договором. Однак відповідач ОСОБА_7 не надала своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, а тому станом на 31 грудня 2015 року мала заборгованість 15404,76 грн., яка складається з наступного : 1999,32 грн. - заборгованість за кредитом, 9595,69 - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2600, 00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 709,75 грн. штраф (процентна складова), які і просить суд стягнути з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнути судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Сокуренко Н.В. подала апеляційну скаргу. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права. Апелянт посилається, що судом не наведено, які саме положення розрахунку заборгованості є неправильними, чи не відповідають умовам кредитного договору, які положення кредитної угоди не відповідають діючому законодавству. Тому, просить суд рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23.02.2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі та стягнути судові витрати з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «Приватбанк».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог, посилаючись, що відповідач виконала свої зобов'язання перед позивачем по погашенню кредиту, що підтверджується довідкою про закриття рахунку № НОМЕР_1, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог банку та стягнення заборгованості станом на 31.12. 2015 року в розмірі 15404,76 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, яким судом дана належна оцінка.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

При укладанні Договору сторони керувались в тому числі ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вказаного укладеного договору строк його дії 12 місяців з моменту підписання (п.1.1.7.12. Договору), без прив'язки до строку дії картки. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач дала свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку (позивача) з наданням права банку (позивачу) в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання Договору є прямою і безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (позивачем)

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 26.09.2011 року між сторонами : ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач ОСОБА_7 отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості.

Звертаючись до суду із даним позовом, банк посилався на те, що він свої зобов'язання за договором виконав, а саме: надав відповідачу ОСОБА_7 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_7 не надавала банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, штрафами відповідно до умов договору, в зв`язку із чим станом на 31.12.2015 року має заборгованість в розмірі 15 404,76 грн., яка складається: 1 999,32 грн. - заборгованість за кредитом, 9 595,69 - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 600 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 709,75 грн. штраф (процентна складова).

Позивач вважав, що оскільки умови договору відповідачем були порушені, кошти своєчасно не повернуто, тому право Банку підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення вищевказаних сум з відповідача ОСОБА_7

Однак, як вбачається із матеріалів справи доводи позивача спростовуються даними довідки від 10.06.2016 року, що була видана ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.75), в якій зазначено, що картка № НОМЕР_1, яка була надана ОСОБА_7 та всі технічні рахунки, які використовувалися для її роботи закрито.

Обставина закриття картки та всіх технічних рахунків по ній свідчить, що сторони договору визнали факт виконання договору та відсутності будь-яких претензій щодо його виконання сторонами, а тому колегія суддів вважає достовірно встановленим фактом відсутність претензій Банку до відповідача станом на 10.06.2016 року.

Представником позивача під час судового засідання не було надано суду ніяких доказів, які б спростували дану обставину та давали б можливість суду встановити існування заборгованості по договору.

За таких обставин, судом першої інстанції було достовірно встановлено, що станом на 10.06.2016 року договірні відносини між Банком та ОСОБА_7 були припинені та визнані виконаними, внаслідок чого картку № НОМЕР_1 та всі технічні рахунки закрито. Позивачем не спростовано факту виконання зобов'язань між сторонами у вказаний період, тому його вимоги визнані недоведеними, що стало наслідком ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, представник ПАТ КБ «Приватбанку» в обгрунтування вимог скарги вказав, що факт порушення кредитного договору є доведеним, зобов'язання у визначений строк не виконані відповідачем, а тому права позивача порушені і потребують захисту, проте не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог та не спростував доказу щодо закриття картки та рахунків ( а.с. 75), які банк надав відповідачу ОСОБА_7 Тому безпідставними є твердження ПАТ КБ «Приватбанк», що суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового розгляду, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню колегією суддів, оскільки спростовуються висновками суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по справі повно з'ясував обставини по справі, ухвалив рішення з додержанням норм чинного законодавства, а тому висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог є законним та обгрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що позивачем, не доведено в судовому засіданні обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального та процесуального права та ухвалено рішення з додержанням положень чинного законодавства. Крім того, представником ПАТ КБ «Приватбанк» не спростовано, що довідка, на підставі якої ухвалено рішення є недійсною чи відомості, зазначені в ній є неправдивими, а тому колегія суддів погоджується з тією обставиною, що позивачем не доведено, відповідно до ч. 3 ЦПК України в чому виразилось порушення його прав.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими були предметом розгляду суду і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, неповного з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції .

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни - відхилити.

Рішення Корсунь - Шевченківського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2017 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :