Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 333/3731/17Головуючий у 1-й інстанції Кулик В.Б.
Пр. № 22-ц/778/1387/17Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Кримської О.М.

за участі секретаря Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, інтереси якої представляє законний представник ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання права власності на ? частки квартири

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на ? частки квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 12.09.2003 року між ним та ОСОБА_5 було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають спільну дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2012 року, яке набрало законної сили 13.03.2012 року, шлюб між ОСОБА_5 та ним було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. Відповідач по справі - ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_5 та бабусею ОСОБА_4 відповідно. Спірну квартиру він та ОСОБА_5 придбали за час перебування у шлюбі. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15.04.2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, як спадкоємця після смерті ОСОБА_5 встановлено, що ? частини квартири АДРЕСА_1 є власністю позивача, який після розірвання шлюбу до кола спадкоємців не відноситься. Іншими співвласниками по ? частки вказаним судовим рішенням визнанні спадкоємці ОСОБА_5: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Він звертався до нотаріуса для отримання правовстановлюючих документів на ? спірної квартири, але йому було відмовлено через неподання правовстановлюючих документів на майно та неподання документів про перебування у шлюбі з померлою ОСОБА_5 на момент її смерті.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2017 року (а.с. 83-85) позов позивача у цій справі задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частки квартири АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 88-96) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 лютого 2017 року (суддя-доповідач Спас О.В.) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с.101), справу у складі колегії суддів апеляційного суду (судді Спас О.В., Кухар С.В. та Поляков О.З.) призначено до апеляційного розгляду (а.с. 103).

Позивач ОСОБА_3 через свого представника подав апеляційному суду пояснення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача (а.с. 110-114).

Розгляд цієї справи апеляційним судом (судді Спас О.В., Кухар С.В. та Поляков О.З.) було розпочато по суті у судовому засіданні 12 квітня 2017 року, оголошено перерву (а.с. 115).

В автоматизованому порядку 05 травня 2017 року (а.с. 124-124) суддю - доповідача Спас О.В. замінено суддею-доповідачем Гончар М.С., суддів Кухар С.В. та Полякова О.З. - суддями Маловічко С.В. та Кочетковою І.В. у зв'язку із звільненням судді Спас О.В. у відставку, справу призначено до розгляду новим складом колегії суддів апеляційного суду на 07 червня 2017 року (а.с. 126).

В автоматизованому порядку 06 червня 2017 року (а.с. 127-128) суддею Кримською О.М. замінено у складі колегії суддів апеляційного суду суддю Маловічко С.В. у зв'язку із тривалою відпусткою останньої.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 07 червня 2017 року, був відкладений (а.с. 130 - 131) в порядку задоволення клопотання відповідача ОСОБА_2 (у зв'язку із відсутністю її представника за договором - адвоката (а.с. 24-25) Єрохіної С.А., яка перебуває на стаціонарному лікуванні, докази останнього будуть надані апеляційному суду пізніше) на 27 липня 2017 року з урахуванням відпустки судді - доповідача Гончар М.С. з 12 червня 2017 року по 30 червня 2017 року (а.с. 136) та навантаженості судді-доповідача і колегії суддів.

При цьому, відповідачеві ОСОБА_2 апеляційним судом було роз'яснено, що у наступному судовому засіданні дана справа буде розглядатись апеляційним судом по суті незалежно від причини повторної неявки представника Єрохіної С.А.; тому, якщо ОСОБА_2 буде відомо, що Єрохіна С.А. буде хворіти станом й на 27 липня 2017 року, то ОСОБА_2 пропонується апеляційним судом запросити іншого представника (адвоката та інш.) у судове засідання на 27 липня 2017 року, у тому числі за рахунок Центра з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Оскільки, в силу вимог ст. 303-1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута апеляційним судом протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

Встановлено, що апеляційна скарга ОСОБА_2 була прийнята апеляційним судом (суддя Спас О.В.) до розгляду у цій справі ще 16 лютого 2017 року (а.с. 101).

У судове засідання 27 липня 2017 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с.134-135) відповідач ОСОБА_2, представник останньої - Єрохіна С.А. та представники третіх осіб не з'явились.

Треті особи про причини неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили.

Відповідач ОСОБА_2 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила, подала апеляційному суду заяву (а.с. 137-139), в якій просила повторно відкласти розгляд цієї справи апеляційним судом через лікування її представника Єрохіної С.А., зокрема за межами м. Запоріжжя до серпня 2017 року, при цьому в обґрунтування свого клопотання надала довідку відносно Єрохіної С.А. (а.с.138) на підтвердження перебування Єрохіної С.А. у пульмонологічному відділенні КЗ «Центральна лікарня Комунарського району» у період з 06 червня 2017 року по 30 червня 2017 року, зазначала, що є пенсіонеркою та не має коштів на оплату адвоката.

Відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є малолітньою особою - дочкою позивача ОСОБА_3 (а.с.10), мешкає з останнім; ОСОБА_3, як батько цієї дитини, що не позбавлений батьківських прав відносно цієї дитини, є законним представником відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в силу вимог закону, зокрема ст. 39 ЦПК України; інтереси батька та дитини фактично не суперечать у цій справі, тому участь органу опіки та піклування у даному випадку не була обов'язковою у цій справі в інтересах дитини; залучення дитини в якості відповідача було потрібно формально, оскільки остання вже є співвласником спірної квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 у вигляді 1/4 частини на підставі рішення апеляційного суду в іншій цивільній справі Є№ 22-ц/778/1743/14 (а.с. 7-10), яке набрало законної сили.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Підстави, передбачені ст. 43 ЦПК України, для заміни судом законного представника ОСОБА_3 для дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у цій справі при вищевикладених обставинах відсутні.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, враховуючи повторну неявку представника відповідача ОСОБА_2 - Єрохіної С.А. незалежно від причини останньої (ст. 169 ЦПК України) та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України колегії суддів ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх нез'явившихся осіб, які беруть участь у справі, за присутністю ОСОБА_3 та представника останнього за довіреністю (а.с. 112-113) ОСОБА_8

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача у цій справі, керувався ст. 16, 392 ЦК України, ст. ст. 60 - 61, 63, 68 СК України, ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 208, 209, 212, 214-215, 292, 294 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності останніх.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 12.09.2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено шлюб.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 мають спільну дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2012 року, яке набрало законної сили 13.03.2012 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

Відповідач у справі - ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_5 та бабусею ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно.

Зазначені дані визнавались сторонами у суді першої інстанції та встановлені рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2014 року в іншій цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, тому не підлягають доказуванню в силу вимог ст. 61 ч. ч. 1, 3 ЦПК України.

Додатково рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15.04.2014 року у вищезазначеній іншій цивільній справі встановлено що: 14.08.2007 року ОСОБА_5 уклала договір № 543 «Про дольову участь у інвестуванні будівництва житлового будинку АДРЕСА_3, відповідно до якого вона інвестувала кошти у розмірі 228800 грн. на побудову двохкімнатної квартири АДРЕСА_1. Згідно з додатковою угодою до вищевказаного договору, вартість квартири була уточнена до суми 225500 грн., яку необхідно було внести до 14.08.2007 року.

ОСОБА_5 працювала у ВАТ «Державний ощадний банк України» і домовилася про отримання кредиту з відстрочкою платежу в сумі 225202,45 грн. на оплату вартості квартири АДРЕСА_1.

16.08.2007 року ОСОБА_5 уклала іпотечний кредит № 2247. Згідно із додатковим договором про іпотечний кредит від 12.11.2007 року ОСОБА_5 була зобов'язана почати здійснювати погашення кредиту з травня 2008 року.

ОСОБА_5 звернулася до ОСОБА_2 з проханням дозволити їй приватизувати квартиру АДРЕСА_2 на себе і 20.04.2005 року вона отримала свідоцтво про право власності на це житло НОМЕР_1, яке продала за договором купівлі-продажу 11.06.2008 року ОСОБА_10 за 270175,00 грн. Відповідно до квитанції № 761798001 від 11.06.2008 року, всі отримані від договору купівлі-продажу кошти ОСОБА_5 перерахувала банку і повністю сплатила борг за іпотечним кредитом.

Також апеляційним судом у вищезазначеному рішенні в іншій справі за участю тих самих осіб було встановлено, що «спадщина, після смерті ОСОБА_5 відкрилася лише на 1/2 частку спірної квартири як спадкового майна, інша 1/2 частині цієї квартири є власністю іншого із подружжя - ОСОБА_3, який після розірвання шлюбу до кола спадкоємців не відноситься».

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній… справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також судом першої інстанції у цій справі було правильно встановлено, що в матеріалах цієї справи відсутні належні, допустимі докази того, що за своє життя померла ОСОБА_5 оспорювала право позивача ОСОБА_3 на 1/2 частку вищезазначеної квартири.

Тому, суд першої інстанції правильно вважав, що посилання представника відповідача Єрохіної С.А. на те, що спірна квартира не була об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5, не знайшли свого підтвердження у суді першої інстанції, оскільки даним обставинам судом дана належна правова оцінка, з посиланням на норми ст. ст. 60 - 61, 65, 68 СК України про те, що спірна квартира була об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_5, бо вищевказані договори укладалися ОСОБА_5 у період шлюбу із ОСОБА_3 за його згодою та в інтересах їх сім'ї, а також про те, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. При цьому реєстрація права власності на спірну квартиру та отримання на неї свідоцтва про право власності на ім'я ОСОБА_5 було здійснено відповідно 19.03.2008 року та 27.12.2007 року, тобто раніше сплати ОСОБА_5 грошових коштів на погашення кредиту у розмірі - 22772,51 грн. по квитанції від 11.06.2008 року (а.с. 78).

Відповідач подала суду першої інстанції заяву про застосування спливу строків позовної давності у цій справі (а.с. 75-77), яку суд першої інстанції правильно вважав такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену ним в її запереченнях на позов позивача у цій справі, та яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції правильно не застосував строк позовної давності в якості відмови у задоволенні позову позивача у цій справі.

Так, хоча шлюб між позивачем ОСОБА_3 та померлою ОСОБА_5 був розірваний ще у березні 2012 року.

Однак, згідно із ст. 68 СК України: розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1); розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 за своє життя не оспорювала права власності на ? частину вищезазначеної квартири за ОСОБА_3

ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом про поділ майна подружжя, визнання за ним права власності на ? частину квартири, яка придбана подружжям за спільні кошти під час шлюбу та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5, лише у липні 2016 року.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки (ст. 72 ч. 2 СК України).

Встановлено, що з моменту розірвання шлюбу і до звернення до суду із вищезазначеним позовом ОСОБА_3 пройшло більше, ніж три роки.

Однак, в силу вимог ст. 71 ч. 2 СК України позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Судом у цій справі було встановлено, що ОСОБА_3 дізнався про порушення свого права власності на вищезазначену ? частину вищезазначеної квартири лише тоді, коли приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вакуленко С.О. своєю постановою від 20.05.2015 року відмовила йому у видачі свідоцтва через неподання ним правовстановлюючих документів на вищезазначену квартиру та неподання документів про перебування у шлюбі з померлою ОСОБА_5, які зберігаються у відповідача ОСОБА_2 та яка відмовляється їх йому надати.

При вищевикладених обставинах, встановлено, що права ОСОБА_3 на вищезазначену ? частину вказаної квартирі порушені, однак, з 20.05.2015 року, а тому 3-річний строк позовної давності для звернення ОСОБА_3 із вищезазначеним позовом до суду першої інстанції у липні 2016 року ще не сплив.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник не спростували належними, допустимими доказами у цій справі встановлену чинним на час розгляду цієї справи рішенням суду в іншій цивільній справі за участю тих самих осіб (рішення апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2014 року, що набрало законної сили, у справі № 22-ц/778/1743/14 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, треті особи: Районна адміністрація по Комунарському району Запорізької міської ради,як орган опіки та піклування, Комунарський районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, а.с. 9) обставину належності ОСОБА_3 на праві власності ? частини вищезазначеної квартири в порядку поділу майна подружжя, яка не підлягає додатковому доказуванню у цій справі в силу вимог ст. 61 ч. 3 ЦПК України.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Описки суду першої інстанції в оскаржуємому рішенні (в частині дати укладення шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 тощо) не можуть бути підставою для скасування або зміни цього рішення у цій справі апеляційним судом в порядку апеляційного перегляду цієї справи, а можуть бути усунуті в порядку ст. 219 ЦПК України з власної ініціативи суду першої інстанції або за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Деякі додаткові помилкові висновки суду першої інстанції в окаржуємому рішенні суду щодо обґрунтування відмови у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 у цій справі про застосування строку позовної давності, в цілому не призвели до неправильності вирішення цієї справи по суті, а тому не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Встановлено, що суд першої інстанції в оскаржуємому рішенні хоча й послався на ст. 88 ЦПК України, але останнім фактично не вирішувалось питання про розподіл між сторонами понесених ними судових витрат у цій справі, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, тому останнє також не було предметом апеляційного перегляду у цій справі апеляційним судом, та може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за заявою осіб, які беруть участь у справі, або за ініціативою суду в порядку, передбаченому ст. 220 ЦПК України.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_3 будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору (а.с. 87), сплаченого нею при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2017 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Кримська О.М.