Справа № 744/1070/16-ц
Провадження № 2/744/7/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року Семенівський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Гнипа О. І.,

при секретарі Казановській Ю. В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_3, через свого повноважного представника, ОСОБА_1, предявив позов до відповідача, ОСОБА_2, за яким сторона позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 13690 гривень 20 копійок заборгованості та 718 гривень 69 копійок як три проценти річних за прострочення сплати боргу на 1 рік і 9 місяців, а всього 14408 гривень 89 копійок. В обґрунтування позовних вимог стороною позивача у позові зазначено про те, що 06 січня 2015 року відповідач позичила у позивача 529 доларів США, що у на національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України гривні до 1 долара США станом на 12 грудня 2016 року становить 13690 гривень 20 копійок, які зобовязалася повернути до 10 березня 2015 року. Після отримання 529 доларів США ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали письмову угоду від 06 січня 2015 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 передав у власність 529 доларів США ОСОБА_2, яка вказану суму коштів прийняла. Зразу після отримання 529 доларів США відповідач ОСОБА_2 сама особисто, вільно, відповідаючи своїй внутрішній волі, написала розписку, в якій вказала, що одержала від позивача в борг 529 доларів США. В цій же розписці відповідач зазначила, що зобовязується повернути борг до 10 березня 2015 року. Під час складання такої угоди, яка підтверджена згаданою розпискою, позивач і відповідач не обговорювали питання несвоєчасного повернення боргу, так як на той час позивач не мав аніяких сумнівів у частині того, що борг відповідачем буде повернутий своєчасно, тобто у строк, вказаний в розписці. Після спливу строку сплати боргу, тобто 10 березня 2015 року, позивач неодноразово просив відповідача повернути борг. Відповідач постійно завіряла, що борг поверне, але ніяких дій, направлених на повернення боргу позивачеві, не робила, й до цього часу борг не повернула взагалі. Станом на 14 грудня 2016 року відповідач прострочила сплату боргу на 1 рік і 9 місяців. За кожний прострочений місяць вона зобовязана сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, що складає 718 гривень 69 копійок. Отже, заборгованість у повному обсязі складає 14408 гривень 89 копійок. Так як відповідач на цей час не сплатила позивачеві ні єдиної частки боргу, а обмежується тільки обіцянками, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав і інтересів.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявився, направив в суд свого повноважного представника ОСОБА_1.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_1, у судовому засіданні позов підтримав частково у частині необхідності стягнення з відповідача на користь позивача 13690 гривень 20 копійок суми основного боргу. У частині потреби стягнення з відповідача на користь позивача суми 718 гривень 69 копійок трьох процентів річних позовні вимоги не підтримав. Пояснив, що на його переконання, сума основного боргу має бути стягнена з відповідача по суті за обставин, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала повністю і пояснила суду про те, що вона впевнена, що повернула позивачеві борг у сумі 4200 гривень, адже цю суму вона вважає еквівалентом розміру основного боргу. Однак, аніяких доказів щодо засвідчення обставин повернення боргу у неї зовсім немає.

Суд, вислухавши представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за потрібне вирішити позов за наступних установлених судом обставин.

У справі встановлено, що відповідач 06 січня 2015 року під розписку одержала від позивача гроші у розмірі 529 доларів США зі строком повернення до 10 березня 2015 року. В обумовлений сторонами строк відповідач гроші позивачеві не повернула, незважаючи на вимоги позивача.

Вартість 1 долара США по відношенню до гривні за курсом Національного банку України станом на 12 грудня 2016 року (часу, що передував зверненню позивача до суду) становила 25.8794.

Указані обставини доводяться у повному обсязі відомостями позову (а.с.2-3), даними оригіналу розписки, яка надана суду представником позивача у судовому засіданні (а.с. 26), відомостями довідки банку про курси валют (а.с. 9), а також даними пояснення представника позивача у судовому засіданні.

Натомість вказані вище доводи відповідача, висловлені нею у поясненні у судовому засіданні, про не визнання нею позову внаслідок нібито повернення певної суми грошей позивачеві, жодними доказами у справі не підтверджуються, а тому судом, з огляду на приписи ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, як безґрунтовні відкидаються.

Поряд з цим, суд зауважує, що у справі відсутні дані та докази, які вказують на обґрунтованість розрахунку розміру заявленої стороною позивача до стягнення суми 718 гривень 69 копійок як трьох процентів річних від простроченої суми з урахуванням кількості днів прострочення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, опосередковуються договором позики, кошти за яким в сумі 13690 гривень 20 копійок (у перерахунку вартості 529 доларів США до гривні) підлягають поверненню відповідачем позивачеві на основі вимог ст. ст. 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, згідно яких:

за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості;

договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками;

на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми;

позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором;

якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, суд убачає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача 13690 гривень 20 копійок не повернутого основного боргу.

Разом з тим, беручи до уваги сутність приписів ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у взаємозвязку з положеннями ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, суд не убачає належних правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних за прострочення грошового зобовязання, що становить, на думку сторони позивача, 718 гривень 69 копійок, оскільки ця сума стороною позивача не обґрунтована відповідним розрахунком.

З огляду на викладене, суд вважає за потрібне позов задовольнити частково за виключенням стягнення вказаної суми 718 гривень 69 копійок.

Спираючись на сутність правил, закладених у норми ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, при частковому задоволенні позову, суд вважає за необхідне розподілити стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача за даним рішенням суду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, беручи при цьому до уваги те, що позов задовольняється частково у відсотковому співвідношенні на 95.01%, через що частковому стягненню підлягає й сума з оплаченої при подачі позову судового збору у розмірі 523 гривні 70 копійок (95.01% (розмір задоволених грошових позовних вимог у відсотках від заявлених) від суми 551.20 (сума оплаченого судового збору в гривнях згідно квитанції, що є на а.с. 1) дорівнює сумі 523.70).

Керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), заборгованість за договором позики від 06 січня 2015 року у розмірі 13690 (тринадцять тисяч шістсот девяносто) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), частину оплаченого при подачі позову судового збору у розмірі 523 (пятсот двадцять три) гривні 70 копійок.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Семенівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. І. Гнип