Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1493/17

Провадження № 2/126/659/2017

"25" липня 2017 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудь О. Г.

секретар Кучанська В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" про захист прав споживача , визнання правочину недійсним та застосування реституції,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 за участю третьої особи ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авто Просто» про захист прав споживача, визнання правочину недійсним застосування реституції Позов мотивує тим, що 04 квітня 2017 року він уклав з ТОВ «Авто Просто» договір № 721434, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля за рахунок об'єднання грошових коштів учасників через систему «Авто Так». Відповідно до умов Додатку 1 до Договору №721434 метою його укладення було отримання автомобіля марки «ZAZ Sens» вартістю 179550 грн..

04 квітня 2017 року між ним та ТОВ «АТ Сервіс» було укладено договір доручення, відповідно до умов якого довіритель уповноважує повіреного сплатити від імені і за рахунок довірителя винагороду ТОВ «Авто Просто» у сумі 6463 грн. за наданій послуги адміністрування.

Позивач ОСОБА_1 зазначив, що він уклав Договір № 721434 під впливом обману із застосуванням нечесної підприємницької діяльності, оскільки при укладанні оспорюваного договору йому була надана не чітка та неправдива інформація по договору, що суперечить вимогам ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Умови договору № 721434 від 04 квітня 2017 року є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. При укладенні оспорюваного правочину сторонами не був встановлений строк, після якого договір припиняє свою дію, також не було встановлено строків (термінів) отримання автомобіля та не визначено ціну автомобіля. Умови договору № 721434 від 04 квітня 2017 року передбачають обов'язок споживача виконати всі свої зобов'язання навіть якщо продавець не виконає свої. Також умови договору містять жорсткі обов'язки для споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, оскільки останній не несе будь-якої відповідальності за невиконання умов договору.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що договір про надання фінансової послуги не відповідає вимогам чинного законодавства України, грубо порушує його права як споживача.

Згідно договору про адміністрування фінансових активів було здійснено оплату періодичних платежів із щомісячною винагородою в сумі 79999 грн., а по договору доручення 6463,80 грн..

Позивач вважає, що при укладенні договору № 721434 від 04.04.2017 року також було порушено вимоги ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України, оскільки не було отримано згоди на укладення даного договору від його дружини ОСОБА_2

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив визнати з моменту укладення недійсним договір "Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі" № 721434 від 04 квітня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Авто Просто"; стягнути з ТОВ "Авто Просто" на користь ОСОБА_1 грошові кошти в загальній сумі 86463,21 грн.

У судовому засіданні представник позивача за дорученням ОСОБА_3 позов підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та просила його задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Авто Просто» Онищенко О.А. позов не визнав та заперечував проти його задоволення. В судовому засіданні та письмових запереченнях проти позову свої доводи про безпідставність вимог позивача обґрунтовував тим, що договір № 721434 укладений в рамках системи послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів в групах АвтоТак, яку створено ТОВ "Авто Просто"; система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним із учасників автомобіля шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними внесками протягом декількох років; при виконанні договорів учасниками, укладеними в рамках системи АвтоТак , ТОВ "Авто Просто" надає учасникам послуги, що направлені на придбання автомобіля на основі системи АвтоТак; ці послуги полягають в формуванні груп учасників, організації і проведенні в групах асигнаційних актів, а також інші послуги, передбачені договором.

Опис послуг в договорі приведений детально, щоб виключити необхідність їх усного тлумачення та уникнення подальших непорозумінь між сторонами з приводу трактування договору. Таким чином, позивачу до підписання договору довелась вичерпна інформація про послуги, які надаються відповідачем. Підпис позивача в договорі стоїть поряд із текстом про те, що учасник отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів Договір та всі Додатки до нього. Даний факт є свідченням обізнаності позивача як відносно предмету Договору, так і щодо його прав та обов'язків і прав та обов'язків відповідача. Учасник має 14 днів на додаткове детальне ознайомлення з її умовами, а також право на прийняття остаточного рішення про участь чи відмову від участі в системі АвтоТак, при чому у разі відмови йому були б повернуті всі сплачені ним кошти. Про своє рішення учасник має повідомити ТОВ «Авто Просто» шляхом подання заяви до центрального офісу. Неподання заяви про розірвання договору та підпис позивача на договорі та Додатках до них є доказом того, що позивачу були повністю зрозумілі усі визначення, умови та зміст Договору і Додатків до нього. Вважає, що всі твердження позивача про обман щодо умов договору, які мають істотне значення, є необґрунтованими, безпідставними та надуманими. Таким чином, укладений між позивачем та відповідачем договори направлений на реальне настання правових наслідків - отримання учасником автомобіля в результаті виконання ним умов Договору.Наголошував, що ТОВ "Авто Просто" не є лізинговою компанією та не надає автомобілі в лізинг, а договір укладений між ТОВ "Авто Просто " та позивачем не є лізинговим. Стверджує, що позивач посилається на вимоги законодавства, що у даному випадку застосуванню не підлягають, а тому позов є неогрунтований та задоволенню не підлягає.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 позов підтримала та просила задовольнити .

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного судочинства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Судом встановлено, що 04 квітня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» було укладено Договір № 721434 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, відповідно до умов розділу 1 ст. 1 якого предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АвтоТак». Договір укладається шляхом його підписання та підписанням додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору. "Авто Просто" є товариством, що надає фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах АвтоТак. "Авто Просто" забезпечує придбання автомобіля за рахунок об'єднаних грошових коштів учасників на умовах договору та у відповідності до внутрішніх правил за умови виконання учасником всіх зобов'язань, передбачених договором про адміністрування.

Відповідно до умов Додатку № 1 до договору № 721434 ОСОБА_1 погоджено марку автомобіля та його модель, а також поточну ціну автомобіля, а саме: транспортний засіб «ZAZ Sens» вартістю 179550 грн..

Відповідно до умов Додатку № 1 до договору № 721434 ОСОБА_1 зобов'язано сплатити винагороду за послуги, пов'язані з включенням договору до системи АвтоТак та формування групи у % + ПДВ у розмірі 6463,80грн., періодичний платіж у % - 0,8333, щомісячна винагорода - 0,415+ПДВ; винагороду за послуги, пов'язані з передачею автомобіля учаснику 3,00+ПДВ.

Відповідно до умов Додатку № 2 до договору № 721434 ОСОБА_1, як учасника, зобов'язано протягом строку дії договору належним чином та у встановлений договором строк виконати усі зобов'язання зі сплати періодичних платежів разом із щомісячною винагородою товариства, учасник має право на сплату 50 % від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового платежу.

Також, 04 квітня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АТ Сервіс» був укладений договір доручення, відповідно до умов п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, повірений зобов'язується вчинити визначені договором дії від імені довірителя.

Відповідно до умов п. 2.1. договору доручення передбачено, що між довірителем та ТОВ «Авто Просто» укладено договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групах через систему АвтоТак № 721434 від 04 квітня 2017 року. Умовами договору про адміністрування передбачений обов'язок довірителя по сплаті на користь ТОВ «Авто Просто» винагороди у розмірі 6463,80 грн., що визначена у договорі про адміністрування як винагорода за послуги ТОВ «Авто Просто», пов'язані з включенням договору про адміністрування до системи АвтоТак та формуванням групи.

Відповідно до умов п. 2.3. договору доручення шляхом укладення цього договору довіритель уповноважує повіреного сплатити від імені довірителя винагороду ТОВ «Авто Просто», отриману повіреним від довірителя за цим договором.

04 квітня 2017 року згідно квитанції Приватбанку № ТS 202578 № на розрахунковий рахунок ТОВ «АТ Сервіс» ОСОБА_1 сплатив 6463,80 грн..

Крім того ОСОБА_1 сплатив на рахунок ТОВ "АвтоПросто" передбачені додатком № 1 до Договору періодичний платіж (1496,25 грн.) та щомісячну винагороду з ПДВ (745,13 грн. + 149,03 грн) всього -2390, 41 грн., що підтверджується квитанцією №1 ТВБВ № 10001/076 №1 від 25.04.2017 року та за послуги з придбання автомобіля -77609 грн., що підтверджується квитанцією № 2 ТВБВ № 10001/076 №1 від 25.04.2017 року .

Відповідно до вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, та визначенні умов договору з урахуванням вимогЦивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості.

Згідно вимог ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізінгоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно до вимог ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно умов договору № 721434 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі» передбачено, що даний договір укладений у письмовій формі, згідно з яким товариство за винагороду зобов'язується забезпечити придбання автомобіля учаснику за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи, а учасник зобов'язується сплатити загальну кількість періодичних платежів, необхідних для повної оплати поточної ціни автомобіля та вартість послуги (винагороди товару).

Отже, даний договір за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно вимог ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні сторонами договору № 721434 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі» не було дотримано вимог закону про нотаріальне посвідчення договору.

Слід зазначити, що спірний договір та умови програми «АвтоТак» свідчать про те, що послуга, яка надавалася позивачу, за своєю суттю є фінансовою послугою у вигляді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (п. 111 ч.1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг»), оскільки послуги, які є предметом договору, здійснюються шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми боргу, з проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури; за двома договорами передбачено залучення коштів фізичної особи.

За змістом статті 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та вимог ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-VІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» було внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону № 2664-ІІІ та доповнено пунктом 111, відповідно до якого фінансовими послугами вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, як уповноважений державний орган, 9 жовтня 2012 року затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах».

Згідно з пунктом 1.2 розділу І Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Ліцензіатом є фінансова установа, яка одержала ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Згідно з пунктом 1.5 Ліцензійних умов фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензіїНацкомфінпослуг відповідно до цих Ліцензійних умов.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ТОВ «Авто Просто» має ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах № 198421 від 15 січня 2013 року. 19 січня 2012 року ТОВ «Авто Просто» було зареєстровано як фінансову установу, що підтверджується виданим свідоцтвом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Разом з тим, слід зазначити, що при укладенні спірного договору № 721434 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, не були дотримані вимоги Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, або договорів у цілому, що обмежують права споживача.

Відповідно до вимог ч. 3ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено несправедливі умови договору, зокрема, несправедливими є: умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд, або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Відповідно до п. 7Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року за № 9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбаченої законом. У разі, якщо під час розгляду про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством вважати такий правочин нікчемним, суд вказуючи на нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки нікчемного правочину.

Частиною 1ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, для кваліфікації умов договору як несправедливих, необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 с. 509ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємооблік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пп. 2, 3 ч. 3ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Дослідивши умови договору, суд дійшов висновку про те, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Відповідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у справі № 6-330цс16 від 08.06.2016 р. та у справі № 6-3020цс15 від 11.05.2016 р., аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Зі змісту спірного договору № 721434 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі» вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, специфікацій та умов, графіку сплати лізингових платежів згідно з додатками № 1, 3 до договору, на які робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак такі додатки до договору позивачем та відповідачем не підписувались і не складались.

Отже, такі норми прямо суперечать ч. 1ст. 808 ЦК України, враховуючи те, що в зазначеному договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Таким чином, з аналізу змісту договору лізингу, укладеного між сторонами, вбачається виключення та обмеження прав лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання останнім своїх обов'язків, звужені обов'язки лізингодавця, встановлені вЗаконі України «Про фінансовий лізинг»,ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання та неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу, одночасно значно розширені права лізингодавця, що суперечать вимогам цивільного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 11.05.2016 року у справах № 6-65цс15 та №6-3020цс15.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що укладений договір № 721434 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі» не відповідає вимогам ЦК України,Закону України «Про фінансовий лізинг»,Закону України «Про захист прав споживачів», тому є недійсним.

В позовній заяві позивач зазначив про те, що він уклав оспорюваний договір під впливом обману, оскільки до нього було застосовано нечесну підприємницьку діяльність, оскільки при укладанні оспорюваного договору йому була надана не чітка та неправдива інформація по договору, що суперечить вимогам ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

На підставі вищезазначеного вбачається, що правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Крім того, відповідні обставини наявності умислу, істотність значення обставин, щодо яких введено в оману, і сам факт обману, повинна довести сторона, яку введено в оману.

Однак, як вбачається з матеріалів та підтверджено наданими в судовому засіданні поясненнями сторін, позивач ОСОБА_1 добровільно виявив бажання скористатися послугами відповідача та укласти оспорюваний договір.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що при укладенні договору № 721434 від 04 квітня 2017 року його було введено в оману.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати стягнути з відповідача ТОВ «Авто Просто» в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 1, 2, 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. ст. 11, 16, 203, 207, 215, 216, 627, 799, 806-808 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 60, 213, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживача, визнання правочину недійсним та застосування реституції - задовольнити.

Визнати з моменту укладення недійсним договір «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групі» №721434 від 04.04.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто».

Стягнути з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 86463 (вісімдесят шість тисяч чотириста шістдесят три) грн. 21 коп.

Стягнути з ТОВ «Авто Просто» судовий збір в сумі 1504 грн. 63 коп. на користь держави.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Бершадський районний суд Вінницької області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду.

Суддя О. Г. Рудь