Справа № 583/3262/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 року Охтирський міськрайсуд Сумської області в складі:

головуючого судді Ільченко В.М.

за участі секретаря Верби Н.О.

представника позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

28.10.2016 відкрито провадження у справі. Позивач свої вимоги мотивує тим, що до серпня 2014 року мав у власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, розташовані за адресою: м. Охтирка, пров. 60-років СРСР, 11 Сумської області. В серпні 2014 року внаслідок внутрішнього крововиливу в мозок став безпомічною людиною, перестав розуміти значення своїх дій та керувати ними, потребував сторонньої допомоги. Так як дружини та дітей не має, його станом скористалася сестра ОСОБА_5 і 13.08.2014 між позивачем та відповідачкою, яка є дочкою ОСОБА_5, був укладений договір довічного утримання. Зазначає, що на час укладення договору не розумів значення своїх дій, 18.08.2014 знов був поміщений в лікарню в звязку з ускладненням здоровя, де проходив лікування до 29.08.2014. В подальшому була призначена 1 група інвалідності. Після 13.08.2014 відповідач з будинку забрала всі правовстановлюючі документи та укладений договір, а тому про зміст та суть договору позивач не знав. Після повернення з лікарні відповідачка та ОСОБА_5 пояснили, що будинок йому не належить та він має його залишити. На заперечення позивача відповідач стала створювати нестерпні умови для проживання ображала, погрожувала фізичною розправою, влаштовувала голосні вечірки, унеможливила нормальне харчування, палила сигарети, ламала та пошкоджувала майно. З метою захисту власного життя позивач змушений був виїхати з будинку та переїхати на постійне місце проживання до іншого міста. Влітку 2016 звернувся за юридичною допомогою і тоді дізнався, що був укладений договір довічного утримання з відповідачкою. При цьому, вартість утримання була оцінена в 300 грн. на місяць, але і ці умови не виконувалися, умови проживання були нестерпними, догляд та піклування не здійснювався. Тому порушує питання про розірвання договору довічного утримання, укладеного 13.08.2014 між ним та відповідачкою; скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку; скасування заборони на відчуження житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки; визнати за ним право власності на житловий будинок з побутовими та господарськими спорудами та земельну ділянку.

В судове засідання позивач не зявився, незважаючи на визнання судом його явки обовязковою, надав письмові пояснення, згідно яких свої вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснив, що до серпня 2014 року у своїй власності мав будинок з господарськими та підсобними спорудами та земельну ділянку, які розташовані за адресою: Сумська область, м. Охтирка, пров. 60 років СРСР (нині ОСОБА_6), №11. Однак в серпні 2014 року через різке погіршення стану здоровя та свій безпорадний стан він змушений був укласти 13.08.2014 договір довічного утримання з відповідачкою ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, запис в реєстрі № 2-50. Однак відповідачка умов договору не виконувала, належним чином за ним не доглядала, харчуванням та ліками не забезпечила, оскільки фактично не мала фінансової можливості це зробити, так як з лютого 2014 р. і по вересень 2016 р. вона не працювала, була безробітною, будь-яких доходів не мала і утримувалася виключно за рахунок його пенсії та його валютних заощаджень. Крім того, вона створила нестерпні умови для проживання у будинку, змусивши його переїхати в інше місто. Коли він приїздив у м. Охтирку та неодноразово намагався потрапити у власний будинок разом зі своєю дружиною, то відповідачка перешкодила йому це зробити змінила замки на вхідних дверях, ключів не дала, чим порушила п.2.2 договору довічного утримання забезпечення відчужувача житлом довічно. Таким чином, вважає, що відповідачка ОСОБА_2 з 13.08.2014 не виконувала та не виконує умов укладеного нею договору довічного утримання від 13.08.2014 ні в частині матеріального забезпечення (300 грн. щомісячно), ні в частині догляду та утримання особи в сумі 210 грн., а також порушила його право на постійне проживання у будинку довічно, а тому прохав задовольнити його позовні вимоги. А саме: розірвати договір довічного утримання, укладений 13.08.2014 між ним та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_7М,, запис в реєстрі №2-50; скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок з побутовими та господарськими спорудами, та земельну ділянку загальною площею 0,0796 га за адресою: Сумська обл., м. Охтирка, пров. 60 років СРСР (нині ОСОБА_6), №11, проведену на імя ОСОБА_2 згідно договору довічного утримання (догляду) від 13.08.2014; скасувати заборону на відчуження житлового будинку з побутовими та господарськими спорудами, та земельну ділянку загальною площею 0,0796 га за адресою: Сумська обл., м. Охтирка, пров. 60 років СРСР (нині ОСОБА_6), №11, накладену згідно договору довічного утримання (догляду) від 13.08.2014; визнати за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з побутовими та господарськими спорудами, та земельну ділянку загальною площею 0,0796 га за адресою: Сумська обл., м. Охтирка, пров. 60 років СРСР (нині ОСОБА_6), №11.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та пояснив, що за договором довічного утримання від 13.08.2014 передбачене щомісячне грошове забезпечення у сумі 300 грн, забезпечення житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у будинку, забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням ( вартість продуктів 150 грн. на місяць), надання побутових послуг, що оцінюється 30 грн на місяць, забезпечення лікувальними засобами, що оцінюється 30 грн на місяць. До розміру матеріального забезпечення мала застосовуватися індексація. Однак відповідачка не надала підтверджуючого доказу отримання позивачем зазначених сум. Більше того, відповідачка не мала фінансової можливості виконувати умови договору, так як не мала власного доходу. Відповідачкою не доведено виконання умов договору довічного утримання щодо безперешкодного проживання позивача та його дружини в будинку, так як комплект ключів виявився непридатним, що перешкодило відповідачу зайти в будинок. Також, позивач є тяжко хворою людиною, яка потребує вживання ліків на постійній основі, а тому відповідачка була зобовязана забезпечити його лікарськими засобами, однак не довела, що вона дійсно придбавала лікарські препарати, а тому й умови щодо забезпечення позивача ліками вона не виконала. В звязку з цим є підстави для розірвання договору довічного утримання від 13.08.2014.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що вона племінниця позивача (донька його рідної сестри ОСОБА_5О.). 20 березня 2014 року їй зателефонувала колишня співмешканка позивача ОСОБА_8, з якою він до цього разом проживав близько 3 років, та повідомила, що у ОСОБА_4 інсульт його паралізувало, він не може розмовляти. Позивач її хрещений батько, з ним були нормальні стосунки і на той час вона ніде не працювала, тому стала за ним доглядати. ОСОБА_8 також іноді приходила, однак ненадовго. Коли ОСОБА_4 знаходився в лікарні, то його лікували фактично за сімейні кошти. Крім інсульту у ОСОБА_4О, був також гайморит, подагра, проблеми з легенями. Тому його відвезли на лікування до м. Харкова у платну клініку, щоб забезпечити його якісним лікуванням. Потім він попросив, щоб його забрали з Харкова і після цього продовжив лікування в м. Охтирці. Одну ніч з ним переночувала ОСОБА_8 і він їй віддав належні йому золоті вироби. Після цього ОСОБА_8 пішла проживати до його друга, тому вона попросила її повернути золоті вироби. Фактично ж увесь час за позивачем доглядала саме вона навчилася його перевертати, мити, хоча він і був досить важким. Протягом всього часу, доки вона доглядала за позивачем, нею придбавалися ліки, вітаміни. Також привозила лікарів (в тому числі і приватних). Наступне проходження лікування в 2014 році було викликано не погіршенням стану здоровя, а необхідністю для оформлення групи інвалідності. Всього на його лікування було витрачено коштів, еквівалентно близько 7000 доларів. Крім ліків вона щодня забезпечувала позивача дієтичним якісним харчуванням. Доглядала вона його за допомогою матері та вітчима. Всього позивач лежав 1 рік та 1 місяць сам не міг навіть помитися. Але вона постійно доглядала за ним, змушувала підніматися. Через рік брат привіз спеціальні повзунки і позивач став потроху ходити. До останнього часу ОСОБА_4 жив з нею разом, претензій не виказував і навіть не повідомив, що звертається до суду з позовом. Ініціатива на укладення договору була з боку ОСОБА_4, який спочатку хотів укласти договір дарування свого будинку та земельної ділянки, однак її мати вирішила, що все має бути по-чесному і вирішили укласти договір довічного утримання. Процедура укладення договору відбулася вдома у позивача десь через півроку після інсульту, коли він вже краще себе почував. Для цього запросили нотаріуса і оформили та підписали договір у його присутності. Пенсію позивач отримував особисто в руки від поштарки, коли вже мав фізичну можливість це зробити. Весь час, поки він був лежачий, вона проживала разом з ним. Готувала йому дієтичну їжу завжди із свіжих продуктів, забезпечила всі необхідні умови. Коли став підніматися, то мала можливість перейти проживати до свого співмешканця, а позивача відвідувала щодня, хоча інколи він сам говорив, щоб вона не приходила. До своїх обовязків ставилася добросовісно вела спеціальний облік витрат за договором, де записувала, коли викликала «швидку допомогу», масажиста, і т.д. Десь днів за 20 до того як позивач виїхав, до будинку, за згодою позивача, переїхав її співмешканець. Стосунки були нормальні. Вона замків не міняла. В той день, коли позивач виїхав, все було як завжди вона приготувала суп, сказала йому, щоб поїв, однак позивач відмовився (в гостях були як раз дядя ОСОБА_9 та дядя ОСОБА_3) і вона пішла на роботу. Коли повернулася, то побачила, що позивач забрав речі і виїхав. На телефонні дзвінки не відповідав. Зауважила, що якщо позивач мав бажання жити з жінкою, то міг жити з нею в будинку без будь-яких перешкод з її боку. Вважає, що нею умови договору довічного утримання виконувалися належним чином і добросовісно, в даний час має всі можливості для виконання умов договору. Вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні також заперечив проти позову та пояснив, що якщо припустити, що відповідачка дійсно не виконувала б умови договору довічного утримання та неналежним чином доглядала б за позивачем, то він не зміг би мати той стан здоровя, в якому він перебуває зараз, адже фактично стан його здоровя покращився настільки, що він зміг самостійно на автомобілі виїхати до іншого міста без сторонньої допомоги, хоча і є інвалідом І групи, а це можливо лише за умов належного догляду. На даний час фактично змінилися обставини, які стали підставою для укладення договору довічного утримання і тому позивач має право ініціювати розірвання договору довічного утримання через зміну обставин, які стали підставою для укладення договору покращення фізичного стану, зміна сімейного положення. В такому разі не заперечували б проти позову. Разом з тим, оскільки позивач не бажає компенсувати відповідачці понесені нею витрати, в порушення моральних суспільних норм вирішив розірвати договір довічного утримання з мотивів нібито не виконання відповідачкою умов договору. А це є безпідставно і не заслуговує на те, щоб позов було задоволено.

Третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_10 в судове засідання не зявилася, однак подала до суду свої письмові пояснення, згідно яких вбачається, що з позивачем вона знайома близько 18 років, а тому їй відомо, що в 2007 році він розлучився і з того часу один проживав у своєму будинку в м. Охтирка. Вони весь час підтримували тісні стосунки позивач часто приїжджав до неї у м. Бердянськ, де жив по кілька днів, а потім повертався в Охтирку. Їй також відомо, що в березні 2014 року ОСОБА_4 захворів, у нього стався інсульт, через що він потрапив у лікарню і з того часу аж до 21.03.2016 звязок між ними обірвався, поки він їй не зателефонував і не розповів, що у нього мобільний телефон відібрали його сестра ОСОБА_11 та її донька ОСОБА_2 і через це він не міг з нею звязатися. Після цього стосунки між ним відновилися. Влітку 2016 року під час телефонної розмови з ним вона дізналася, що ОСОБА_4 в 2014 році уклав договір довічного утримання з донькою своєї сестри ОСОБА_2 Коли в серпні 2016 р. позивач потрапив до неврологічного відділення Охтирської ЦРЛ, то вона приїхала до нього в м. Охтирку і доглядала під час його лікування. За час перебування в м. Охтирці з 10 по 19 серпня 2016 р. вона не бачила в лікарні відповідачки та її матері ОСОБА_5 Вдома у позивача був безлад та антисанітарія бруд по всьому будинку, забруднений одяг, брудна постільна білизна, миші. В будинку були речі інших мешканців, які належали ОСОБА_2, її співмешканцю ОСОБА_9, та маленькій дівчинці Христині. Як їй відомо, останні почали проживати у будинку позивача фактично з початку серпня 2016 року, а до цього часу позивач проживав сам. Їй також відомо від ОСОБА_4, що він харчувався весь цей час сам за свої власні кошти, продукти йому приносили його друзі та знайомі. Їжу позивач готував собі сам. Грошових коштів на утримання та на придбання ліків відповідачка теж не надавала. За весь період лікування позивача в м. Охтирці відповідачка не придбала для нього жодного лікарського препарату, всі ліки купували разом з позивачем за власні кошти. Тому 29 серпня 2016 року позивач переїхав до неї в м. Бердянськ і з цього часу вони проживають разом. За весь період її спілкування вона впевнилася в тому, що відповідачка ОСОБА_2 взагалі не виконувала своїх зобовязань за договором довічного утримання, а тому вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 є обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що позивача знає ще з дитинства, живе з ним по сусідству. Йому добре відомо, що позивач був досить заможною людиною, міг купити собі автомобіль. У нього була «Пріора», а пізніше він купив собі вантажний автомобіль. Займався тим, що скупляв картоплю і возив продавати на південь. Будинок мав добротний. Про те, що був укладений договір довічного утримання йому нічого невідомо. Десь в 2015 році позивач ОСОБА_4 попросив привезти йому хліба та води і підвезти до Пенсійного фонду, так як, з його слів, у нього забирають пенсію і майже не годують. Після цього став звертатися з проханням привезти харчів частіше. Також одного разу на його прохання возив позивача в поліцію, де він написав заяву про те, що викрали дриль та деякі інструменти (нібито чоловік сестри і пізніше майно повернули). Всього після захворювання позивача він був у нього разів 20 і жодного разу не бачив там відповідачки. При цьому в будинку був порядок, а один раз бачив багато недопалків. Тричі на місяць їздили за продуктами. Крім того, возив його також в лікарню, потрібно було возити на ВТЕК. Зі слів позивача йому відомо, що позивач їздив до своєї молодиці на південь в 2016 році, коли повернувся в м. Охтирку, то не зміг зайти в будинок, так як були замінені замки. І він особисто відвіз тоді позивача до тітки, а потім позивач переїхав до молодиці на південь.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що знає ОСОБА_4 з шкільних років, підтримує з ним дружні стосунки. У позивача була іномарка, ЗІЛ, гроші у нього не виводилися. Свідок ОСОБА_9 таксував і позивач їздив з ним. Неодноразово провідував його, коли він повернувся з лікарні. На прохання позивача прибирав у гаражі, косив буряни на городі, купляв напої та хліб. Коли ОСОБА_4 в 2015 році захворів, то з березня 2015 року купляв на його прохання продукти. Один раз прийшов до позивача і побачив, що на подвірї стоїть стіл, на якому продукти, горілка, але людей не бачив. Позивач йому говорив, що одного разу в будинку був шум, дим і він змушений був тікати з хати. Особисто він в будинок не заходив, але біля східців бачив недопалки. Приходив до позивача через кілька днів після його виписки з лікарні. В той час він сам вставав, сидів, однак не ходив. Його під руки проводили по хаті. Ходити став в травні наступного року. Тоді він вже ходив по перевулку, ходив у магазин. В 2016 році позивач скаржився йому, що його не доглядають, не дають нормально жити, хочуть зжити зі світу, що він нікому не потрібний, хочуть його «сплавити в дурку». Одного разу прийшов провідати позивача і зранку бачив там відповідачку ОСОБА_2 Коли вона пішла, позивач сказав, що буде збирати речі, коли піде відповідачка.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що позивач ОСОБА_4 це її колишній зять, який був одружений з її донькою Надією. Жили вони добре, десь до 2000 року розлучилися, але мирно. Після розлучення донька залишилася з нею, а позивач перейшов проживати в свій будинок. Через деякий час в 2014 році вона зустріла спільного знайомого ОСОБА_9, який повідомив, що у позивача стався інсульт і сестра з племінницею його доглядають. Коли вона приїхала провідати позивача, відразу ж звернула увагу на те, що жіночих рук у будинку не видно. ОСОБА_4 повідомив, що племінниця молода. Їсти собі він готує сам, або хтось приносить, сказав, що його відвідує сусід. Їв він як дуже зголодніла людина. Особисто вона була у позивача в 2014 році десь 3-4 рази, але відповідачку бачила там лише один раз і їжі на кухні не бачила, ліків не бачила, а бачила недопалки. Позивач тоді пересувався з паличкою. В 2015 році вона його вже не відвідувала.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що в 2014 році вона працювала державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори. В серпні 2014 року до неї на прийом в загальному порядку прийшли відповідачка ОСОБА_2 та її мати ОСОБА_5 проконсультуватися з питання переоформлення власності. Вислухавши їх, вона запропонувала оформити договір довічного утримання чи спадковий договір, умови та особливості яких оголосила. Після цього вони поїхали додому, порадилися і пізніше приїхали та сказали, що вирішили укласти договір довічного утримання. Для оформлення договору поїхали до будинку позивача ОСОБА_4, який на той час був лежачим, а з нотконтори її забирали відповідачка або її мати точно цього вона не може сказати. Разом з бланком договору вона також взяла реєстр, однак внесла запис у реєстр тільки після того, коли договір був укладений та підписаний сторонами власноручно в її присутності. Умови договору позивач читав лежачи (ще й заплакав, говорив «хай все буде його донечці»), будь-яких заперечень не виказував, лише запитав, чи можливо в подальшому розірвати договір, вислухав її розяснення. Потім покликали відповідачку ОСОБА_2 та її матір і підписали договір. За час укладання договору і до самого її звільнення з посади державного нотаріуса позивач не звертався до неї з приводу розірвання договору.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона працює лікарем Охтирської ЦРЛ. В 2014 році ОСОБА_4О, був доставлений з роботи в тяжкому стані діагностовано тяжкий гіпертонічний інсульт. Його обстежили, лікували, а потім він вийшов на групу інвалідності. Позивача доглядали відповідачка ОСОБА_2, сестра позивача ОСОБА_5, а також незначний період часу його співмешканка. Стан позивача був вкрай тяжкий. Після закінчення курсу лікування (3 тижні) за ініціативою родичів ОСОБА_4 повезли у лікарню до м. Харків. З м. Харкова привезли знову до м. Охтирки, де він лікувався 2 тижні. Оперативного лікування не потребував. Вона як член ЛКК готувала документи та направляла його на МСЕК. Після виписки з лікарні, перед направленням на МСЕК, вона обстежувала позивача у нього вдома. Стан його залишався тяжким. Лікували легені, був дисбактеріоз та подагра (порушення обігу сечової кислоти). Також привозили інших лікарів, намагалися лікувати родичі. Кожні рік-півтора необхідно проходити перекомісію. І на чергову перекомісію позивач прийшов з паличкою, це було вже позитивно. Іншого разу вже був інший лікар. Після того як позивачу дали групу інвалідності, то він вже сам орієнтувався щодо прийому препаратів. На то час, коли він став лікуватися, він дійсно був хворою людиною, яка потребувала стороннього догляду. І якщо судити обєктивно, то, виходячи з того, що стан позивача значно покращився, доглядали за ним дуже добре, придбавалося все необхідне, адже період реабілітації у позивача був близько 6 місяців.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що з позивачем познайомилася три роки назад в лікарні. В той час вона надавала послуги по догляду за Ольховським і в цей час до лікарні привезли ОСОБА_4 в дуже тяжкому стані. За ним весь час доглядала відповідачка ОСОБА_2 (також допомагала її мати ОСОБА_5О.) і вона показувала ОСОБА_2 як правильно переслати постіль, диктувала дієтичні рецепти для страв, які необхідно було вживати позивачу (вже після того як виписали з лікарні відповідачка телефонувала їй і питала рецепти). Один раз бачила невдоволену жінку (як пояснила їй пізніше ОСОБА_2, то була колишня співмешканка позивача) і чула розмову за гроші пропонувала відповідачці взяти гроші з дитячих. Коли зустрічала відповідачку в місті, то вона все клопоталася, що треба щось зробити для хрещеного-позивача то вареники на пару, то масажиста. Особисто бачила як відповідачка і її мати купували ліки, хоча це бачив увесь медперсонал.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що позивач ОСОБА_4 це її рідний брат, а відповідачка ОСОБА_2 її рідна донька. З дитинства у неї з братом були добрі стосунки, а потім тісних стосунків не підтримували. В 2008 році позивач взяв автомобіль у кредит, а вона була поручителем. Кредит він погасити не міг, тому вона умовила його продати автомобіль і погасити кредит. З залишку він купив 3 поросят і гусей. Живуть вони недалеко один від одного. Садибу брат придбав при першій дружині, зробив фундамент, а з другою дружиною побудував будинок. Третя дружина зберігала його «сєвєрну» зарплату. Позивач не був оформлений як приватний підприємець. У нього був ЗІЛ, яким він заробляв гроші, перевозячи картоплю. В березні 2014 року ОСОБА_2 повідомила, що у ОСОБА_4 інсульт і він у тяжкому стані. Лікарі давали мало шансів, однак завдяки доччиному догляду (підмивала, міняла положення) стан покращився. Возили його навіть в м. Харків, однак позивач сказав, щоб його забрали. На лікування та реабілітацію пішло багато сил та грошових коштів. Держали бройлерів. Позивач сказав: «Лікуй мене, а ОСОБА_9 буде хата». Брат свого часу відмовився від спадщини, бо ОСОБА_9 доглядала за бабусею. ОСОБА_16 доглядала брата, то домовилися з ним оформити договір довічного утримання. З серпня 2014 року оформили групу інвалідності, позивач став отримувати пенсію спочатку через поштарку, а пізніше оформили через карточку. Грошей на догляд за позивачем йшло значно більше, ніж зазначено в договорі. Всі витрати донька записувала в спеціальний зошит, бо гроші брали з тих, що відкладали на придбання квартири. Відповідачка доглядала за ним, возила лікарів, бо позивач не хотів лежати в лікарні. Їй добре відомо, що позивача з будинку ніхто не виганяв. Про те, що він зібрався їхати в м. Бердянськ до своєї нинішньої дружини, знали всі, крім неї та відповідачки. Він вирішив це зробити сам, добровільно, сам зібрав речі і поїхав теж добровільно, при цьому, їх навіть не повідомив і вони змушені були його шукати.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що працює поштаркою. Вона приносила пенсію ОСОБА_4 додому, і хоча відповідачка теж була вдома, однак пенсію позивач отримував особисто, а гроші клав під подушку, нікому грошей не передавав. Пенсія була невелика десь до тисячі гривень. Говорив їй особисто про те, що будинок він переписав на відповідачку, так як своїх дітей у нього немає. Пенсію вона приносила десь рік-півтора (2013-2014 роки точно не памятає). Звернула увагу на те, що постіль у нього була чиста, в хаті порядок, ніяких неприємних запахів не було, хоча людина була лежача. Коли вона бувала у позивача, то ніяких інших сторонніх осіб там не було. Завжди була відповідачка ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що до серпня 2014 року вона працювала в Охтирській ЦРЛ. 16.03.2014 до ЦРЛ привезли позивача ОСОБА_4 Він був у тяжкому стані, трохи розмовляв, говорив, що племінниці ОСОБА_16 буде його хата, бо вона за ним доглядає. Дійсно, відповідачка доглядала за ОСОБА_4, годувала його, переодягала, повертала, бо сам він не міг зробити нічого ні повернутися, ні встати. Відповідачку підміняла сестра позивача ОСОБА_5 Вони возили його в м. Суми, в м. Харків. Особисто вона допомагала його піднімати. Позивач вимагав до себе багато уваги. Після інсульту бачила його в районі місця проживання, де він вживав спиртні напої. Вона не бачила, щоб інші особи, крім відповідачки ОСОБА_2 та її матері ОСОБА_5, доглядали за позивачем. Після того як його виписали, позивача забрала його сестра. Зі слів лікаря ОСОБА_14 їй відомо, що позивача везтимуть чи в м. Суми чи в м. Харків.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що позивач ОСОБА_4 його двоюрідний брат. В 2014 році йому зателефонувала його рідна сестра Передерій і повідомила, що у ОСОБА_4 інсульт. Влітку 2014 року, коли позивач уже виписався з лікарні, він приїхав до нього додому. Тоді позивач ще не вставав з ліжка. За ним доглядала відповідачка вона його піднімала, годувала, давала ліки. Позивач йому тоді сказав, що ОСОБА_16 за ним доглядає і він на неї перепише хату. Десь раз на тиждень, а інколи і частіше він провідував позивача. Інколи позивач навіть сам йому дзвонив і він до нього заїжджав. Коли він відвідував позивача, то там бачив ОСОБА_9 (чоловіка сестри) та ОСОБА_16 з дитиною. Інших осіб під час своїх візитів він не бачив. Привіз для нього ходунки. Віктор і ОСОБА_16 стали його піднімати, він став потроху ходити (спочатку тримався за ходунки, а потім з паличкою). Коли позивач став ходити самостійно без палички, то перестав йому дзвонити. Один раз брав позивача до себе додому на три дні, а потім його забрала сестра (це було тоді, коли позивач ходив з паличкою). ОСОБА_4 завжди мав доглянутий вигляд. Віта завжди пропонувала і йому пообідати, а ліки стояли біля ліжка. Жодного разу позивач не скаржився, що заволоділи його грошима. В будинку завжди було чисто. Одного разу ОСОБА_4 заїхав до нього на автомобілі ЗІЛ (нібито з дизельним двигуном), залив води у радіатор і більше він його не бачив. Зауважив, що до хвороби позивача вони не спілкувалися з ним років 20. Колись бачив його на ринку і він говорив, що продає картоплю. Знає, що будинок він побудував сам. Позивач говорив, що отримує пенсію. На що він її витрачав йому не відомо. Однак в магазині бачив, які позивач придбавав продукти харчування. В будинку у позивача була стінка, два крісла, диван, компютер, телевізор, холодильник. Взагалі мав середній достаток. ОСОБА_2 у нього золотий ланцюжок. Наприкінці літа позивач заїхав до нього і сказав: «ОСОБА_9 речі». Ще тоді подумав, що він знову на роботу вийшов, але потім він сказав, що залишає м. Охтирку, а наступного дня після його приїзду ОСОБА_5 розшукувала позивача і говорила, що не може до нього додзвонитися, була схвильована.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що відповідачка ОСОБА_2 його падчерка. В 2014 році вона йому подзвонила і сказала, що ОСОБА_4 в лікарні. Біля позивача постійно була ОСОБА_20, а інколи ОСОБА_5 Гроші платила ОСОБА_20. ОСОБА_4 сказав, що гроші у ОСОБА_8М, але вона грошей не давала. За свої гроші відвезли його у лікарню в м. Харків, а потім позивач подзвонив і попросив його забрати, так як злякався смерті іншої пацієнтки. Коли його забрали і везли додому, в м. Богодухові позивачу стало погано, викликали лікарів, ввели ліки і відвезли до м. Охтирки в лікарню. Після виписки з лікарні йому постійно робили масаж (возили масажисток додому). Віта стала жити у позивача, готувала їжу, мила його, переодягала, доглядала, давала ліки, стригла. В 2014 році вона працювала торговим менеджером, потім звільнилася з роботи і стала за ним доглядати. У неї були гроші від продажу бабусиної хати. Саме на ці гроші вона утримувала позивача. Також особисто він допомагав ОСОБА_20 доглядати за будинком позивача зробили деякі ремонтні роботи, полагодили кришу, яка протікала, зробили душ, відкачували воду, оплачували комунальні платежі. Так як позивач не визнавав лікарню, то лікарів возили додому, на це витрачали чималі кошти. Потім оформили інвалідність, оформили пенсію (оформляли він, ОСОБА_5 та ОСОБА_2В.), яку віддавали позивачу. Пенсію він клав собі під подушку. Десь через рік позивач став ставати на ноги. А коли став рухатися самостійно, став вживати спиртне. Одного разу йому навіть стало погано від цього. Пізніше пенсію позивач особисто оформив на карточку, яку сам забирав і став випивати з друзями. Позивач весь час вільно спілкувався з родичами, з друзями. Коли став ходити, то став їздити на автомобілі. Особисто він відвідував позивача щодня тричі на день потрібно ж було піднімати ОСОБА_4 Потім десь всередині чи наприкінці літа 2016 року подзвонила ОСОБА_20 і сказала, що ОСОБА_4 ніде немає і немає його речей. Стали його шукати, звернулися в поліцію та дізналися, що він виїхав до м. Бердянськ.

Суд врахував позицію сторін, покази свідків, дослідив письмові докази та дійшов наступного висновку.

Правовідносини між сторонами виникли з договору довічного утримання та підлягають врегулюванню чинним законодавством з цих питань.

Відповідно до ст. 746 ЦК України, за договором довічного утримання одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Стаття 745 ЦК України передбачає, що договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 746 ЦК України, відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоровя. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа.

Стаття 748 ЦК України передбачає, що набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обовязки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду, спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Відповідно до ст. 750 ЦК України, набувач може бути зобовязаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду). У цьому разі в договорі має бути конкретно визначена та частина помешкання, в якій відчужувач має право проживати.

Згідно ст. 751 ЦК України, матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Згідно ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

У разі розірвання договору у звязку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обовязки за договором.

Аналіз положень вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що залишення за набувачем права власності на частину майна можливе у випадку розірвання договору у звязку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення.

Частина 1 ст. 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Межі заявлених вимог включають в себе, зокрема, предмет та підстави позову.

Відповідно до положень ч.2 ст. 31, п.5 ч.2 ст. 119 ЦПК України, підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Згідно розяснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Зокрема, у позивача суд повинен зясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). У відповідача суд зясовує суть заперечення проти позову та характер такого заперечення (процесуальний чи матеріально-правовий).

З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню (предмет доказування; стаття 179 ЦПК України).

Так, в судовому засіданні було встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу ОСОБА_21 03.04.2000 за реєстровим №889, та на підставі державного акта про право приватної власності на землю серії ЯЛ №413066, виданого 14 червня 2011 року, згідно рішення Охтирської міської ради від 24.02.2011 за №05 сесії 06 скликання та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №000091, позивачу ОСОБА_4 на праві приватної власності належав житловий будинок з побутовими спорудами, розташований за адресою: Сумська обл., м. Охтирка, пров. 60 років СРСР, №11 (реєстраційний номер 02), та приватна земельна ділянка, надана для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва загальною площею 0,0796 га, за цією ж адресою.

16.03.2014 позивач був госпіталізований у неврологічне відділення Охтирської ЦРЛ з діагнозом: геморагічний інсульт по типу внутрішньо мозкового крововиливу в зоні ПСМА. ДЕП ІІ ст. з лівобічною геміплагією, де перебував на стаціонарному лікуванні з 16.03.2014 по 07.04.2014, з 19.04.2014 по 01.05.2014 та з 18.08.2014 по 29.08.2014 включно (а.с.84-86).

13.08.2014 між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, який був посвідчений державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, та зареєстрований в реєстрі за №2-50 (а.с.45-46).

Відповідно до умов договору, ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_2 належний йому житловий будинок з побутовими спорудами загальною корисною площею 155,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Сумська обл., м. Охтирка, пров. 60 років СРСР, №11, та приватну земельну ділянку, надану для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва загальною площею 0,0796 га за цією ж адресою, а відповідачка зобовязувалась здійснювати його матеріальне забезпечення з утримання (догляду) щомісячно, на суму визначену сторонами договору в розмірі 300 грн.; забезпечувати ОСОБА_4 житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваному житловому будинку (при цьому у обох сторін є право користування допоміжними приміщеннями та службами житлового будинку); забезпечувати ОСОБА_4 щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря). У разі спорів з приводу достатності харчування, раціон складає дієтолог чи лікар. Вартість продуктів складає 150 грн. на місяць; надавати ОСОБА_4 побутові послуги (прання постільної білизни один раз на 14 днів, послуги перукарні один раз на місяць, ремонт побутової, а також аудіо -, відеотехніки, тощо) на суму визначену сторонами в розмірі 30 грн. на місяць; забезпечувати ОСОБА_4 належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів на середню суму 30 грн. на місяць, чи 360 грн. на рік. Також відповідно до умов договору позивач мав право вимагати розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем обовязків за договором довічного утримання.

Як на підставу для розірвання договору довічного утримання позивач посилається на невиконання відповідачкою умов договору: незабезпечення належним доглядом, харчуванням, коштами.

Разом з тим, свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_5, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, підтвердили, що з часу, коли позивач захворів, відповідачка здійснювала його догляд та її дії і поведінка свідчили про наявність зацікавленості у покращенні стану здоровя позивача. Ці покази є послідовними та обєктивними, оскільки узгоджують між собою та зібраними письмовими доказами.

Покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 як докази в підтвердження невиконання відповідачкою умов договору суд не може покласти в основу рішення, оскільки свідок ОСОБА_13 показала, що відвідувала позивача 3-4 рази в 2014 році і тоді він пересувався з паличкою, в той час як сам позивач в судовому засіданні підтвердив, що в 2014 році він ще не міг пересуватися, поступово вчився рухатися і за допомогою палички міг пересуватися лише в 2015 році. До того ж, виходячи з тієї обставини, що свідок відвідувала позивача всього 3-4 рази, неможливо зробити висновок про невиконання відповідачкою обовязку догляду за хворим, який не пересувався та потребував постійної сторонньої допомоги.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що приходив до позивача через кілька днів після його виписки з лікарні і позивач хоча і не ходив, однак сам вставав та сидів. Натомість свідок ОСОБА_14, як лікар, отже, компетентна особа, пояснила, що перед направленням на МСЕК, вона обстежувала позивача у нього вдома і стан його залишався тяжким. Отже, в цій частині покази свідка є необєктивними.

Разом з тим, свідок пояснив, що в той день, коли позивач виїхав з будинку, він дочекався, коли ОСОБА_2 піде з дому, що підтверджує доводи відповідачки, що позивач самостійно, без попередження її, залишив місце свого проживання.

Покази свідка ОСОБА_9 також не підтверджують обставин, що свідчать про невиконання умов договору відповідачкою, оскільки про те, що позивача не годують та забирають пенсію йому стало відомо зі слів позивача. Разом з тим, свідок також зазначив, що особисто він бачив, що в будинку було прибрано і позивач їздив до своєї молодиці на південь. Відсутність відповідачки в той час, як свідок за проханням позивача до нього приїжджав, не може однозначно свідчити про невиконання відповідачкою умов договору щодо догляду, оскільки, як вбачається з дій та поведінки позивача, його стан на той час вже значно покращився і він міг навіть керувати автомобілем, а тому не потребував невідлучної присутності особи, що доглядає.

Позивач не спростував доводів відповідачки про те, що ініціатором укладення спірного договору став саме він після того, як в березні 2014 року був госпіталізований до неврологічного відділення Охтирської ЦРЛ з діагнозом: геморагічний інсульт по типу внутрішньо мозкового крововиливу в зоні ПСМА. ДЕП ІІ ст. з лівобічною геміплагією, в звязку з чим потребував сторонньої допомоги та постійного догляду, так як самостійно рухатися не міг та не міг себе обслуговувати. А відповідачка його рідна племінниця та похресниця, яка погодилася доглядати за ним.

Твердження про те, що позивач мав намір саме на укладення договору та його влаштовували умови договору підтверджуються і показами свідка ОСОБА_7 Про те, що позивач усвідомлював наслідки укладення договору свідчить і та обставина, що позивач цікавився можливістю розірвання договору.

Не спростував позивач і доводів відповідачки про те, що весь час, протягом якого позивач перебував у тяжкому стані, і вже після того як стан його здоровя значно покращився і він зміг рухатися самостійно, вона дійсно здійснювала за ним належний догляд та забезпечувала харчуванням, ліками та медичним доглядом, сприяла тому, що йому було оформлено групу інвалідності та нараховано пенсію, яку він отримував вчасно. Саме належне виконання умов договору відповідачкою дало позитивну динаміку стану здоровя позивача з людини, яка потребує стороннього догляду він став самостійно пересуватися та обслуговувати себе та свої потреби, що було б неможливо в тому разі, якщо б за ним не доглядали взагалі або доглядали неякісно.

Твердження позивача про те, що відповідачкою не сплачувалися кошти на його утримання спростовуються наданими відповідачкою квитанціями про перерахування коштів на картковий рахунок позивача та квитанції про поштові перекази ( т. 1 а.с. 209-210).

Таким чином, відповідачка в судовому засіданні довела, що протягом тривалого часу добросовісно та належним чином виконувала обовязки, передбачені договором довічного утримання, забезпечувала позивача необхідними послугами, вживала заходів до виконання договору після зміни позивачем місця свого проживання.

Посилання позивача на створення відповідачкою нестерпних умов для його проживання у будинку належними доказами не підтверджуються.

Позивач не навів фактів неналежного виконання відповідачкою умов договору довічного утримання, зокрема, в якій його частині, враховуючи перелік обовязків відповідачки та їх вартість. Відсутні докази і тому, що відповідачка отримувала пенсію позивача, на що він посилається в позові. Натомість свідок ОСОБА_17, яка працює поштаркою, підтвердила, що пенсію позивач завжди отримував сам і гроші нікому не передавав, а ховав під подушку.

Таким чином, в звязку з відсутністю переконливих доказів, які б підтверджували факт не виконання відповідачкою своїх зобовязань за договором довічного утримання, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог про розірвання договору довічного утримання саме з підстав його невиконання.

Згідно ч.4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення без задоволення позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 58-61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які приймали участь у справі, але не були присутні при проголошенні рішення в той же строк з часу отримання його копії.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області ОСОБА_22