1Справа № 335/3198/17 2/335/1024/2017
25 квітня 2017 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В.., при секретарі Кудряшовій Ю.І. розглянувши у залі суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, в обґрунтування позову вказавши наступне.
25.11.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого Відповідач отримала грошові кошти у розмірі 6000 гривень, на підтвердження чого ОСОБА_2 надала розписку про отримання вказаної суми грошових коштів та зобов'язалася повернути одержані грошові кошти до 25.12.2016 року. 06.01.2017 року рекомендованим листом було направлено письмову вимогу, ОСОБА_2 відмовилась від отримання листа. На момент подання позовної заяви до суду гроші ОСОБА_2 не повернула.
У зв'язку з невиконанням позичальником умов договорів позики, позивач звернувся до суду та просить стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості за Договором позики від 25.11.2016 року у розмірі 6000 гривень та стягнути судові витрати.
В судове засідання позивач не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без фіксації судового процесу, у якій вказав, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 25.11.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6000 гривень. Згідно договору позики ОСОБА_2 зобов'язалася повернути одержані грошові кошти у строк до 25.12.2016 року.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Умови Договорів позики Позикодавцем були виконані у повному обсязі шляхом надання грошових коштів у розмірі 6000 гривень за договором від 25.11.2016 року, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 про отримання грошових коштів.
У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договорів позики, позивач звертався до ОСОБА_2 з проханням повернути отримані кошти, однак грошові кошти за договорами позики Відповідачем не повернуто.
Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Враховуючи, що матеріали справи не містять підтвердження щодо повернення грошових коштів за договорами позики у строк, визначений договором, та на час розгляду справи сума заборгованості позичальником не сплачена, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 6000 гривень за договором позики від 25.11.2016 року підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 640,00 гривень.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 Володимирівни30.11.1973 року народження,яка проживає м. Запоріжжя, бул. ЦентральнийАДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, заборгованість за Договором позики від 25.11.2016 року у розмірі 6000 (шість тисяч ) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 Володимирівни30.11.1973 року народження,яка проживає м. Запоріжжя, бул. ЦентральнийАДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: Ю.В. Апаллонова