Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/4747/16-ц Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 50 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Гансецької І.А., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області про усунення перешкод участі у вихованні дитини, встановлення порядку та способу участі батька у вихованні

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2017 року

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року позивач звернулась до суду з вимогами про стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітнього сина ОСОБА_2 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 В подальшому, відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічними вимогами до ОСОБА_2 про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та визначення способу його участі у вихованні дитини.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2017 року позовні вимоги сторін задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_2 ОСОБА_4 в розмірі 700,00 грн. щомісячно, починаючи з 14.09.2016 р. по 31.10.2016 р. та з 01.04.2017 р. і до досягнення дитиною повноліття; зобовязано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у вільному спілкуванні з сином; визначено способи участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні дитини: побачення батька з дитиною двічі на місяць з 17-00 год. пятниці до 18-00 год. неділі через один тиждень за місцем проживання батька з можливістю відвідувати загальнодоступні місця, без присутності матері дитини, за попереднім повідомленням матері місця знаходження дитини; побачення батька з дитиною щосереди, з 17-00 до 19-00 год. за місцем проживання батька, з можливістю відвідувати загальнодоступні місця без присутності матері дитини, за попереднім повідомленням матері місця знаходження дитини; проведення спільного відпочинку батька та дитини в літній період, в тому числі у санаторно-курортних закладах та інших місцях оздоровлення, без присутності матері, один раз на рік протягом 30 календарних днів, за погодженням з матірю періоду відпочинку та повідомленням матері дитини про місце відпочинку. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з даним рішенням в частині визначення способу участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні дитини, позивач ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду просить останнє скасувати у вказаній частині та ухвалити нове, яким визначити спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні дитини та спілкуванні з нею наступним чином. Побачення батька з дитиною в першу, третю суботу та другу, четверту неділю місяця з 11-00 год. до 17-00 год. за місцем проживання дитини у присутності матері дитини, а також з можливістю відвідувати загальнодоступні місця та місце постійного проживання батька у присутності матері дитини за попереднім з нею повідомленням та погодженням; побачення батька з дитиною щосереди з 17-00 год. до 19-00 год. за місцем проживання дитини у присутності матері дитини, а також з можливістю відвідувати загальнодоступні місця та місце постійного проживання батька у присутності матері дитини за попереднім з нею повідомленням та погодженням.

В обґрунтування скарги апелянт зазначила, що судом першої інстанції не взято до уваги ставлення батька до виконання своїх батьківських обовязків, вік та стан здоровя дитини, оскільки дитині на час подачі позову та ухвалення рішення не виповнилося повних пяти років. В звязку зі станом здоровя та віком дитини, апелянт вважає, що не можна віддавати батькові дитину на три доби без присутності матері.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення зустрічних вимог ОСОБА_3 та встановлюючи такий спосіб участі батька у вихованні сина, вважав, що це відповідатиме інтересам дитини. Суд визначив за доцільне встановити побачення батька з сином за відсутності матері та не за місцем її проживання, врахувавши при цьому позитивні характеристики ОСОБА_3, наявність за його місцем проживання умов для перебування дитини, та той факт, що бабуся дитини (мати відповідача ОСОБА_3С.), яка проживає з відповідачем є педагогом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 уклали шлюб 21.08.2010 року.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 17.12.2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.5). Від шлюбу мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживає з матірю в будинку № 17-а по вул. Комсомольській в смт. Гришківці Бердичівського району (а.с.6,9). Батько дитини ОСОБА_3 проживає окремо від дитини в будинку № 47 по вул. Руська в м. Бердичів Житомирської області (а.с.50).

Розпорядженням голови Бердичівської районної державної адміністрації від 28.09.2016 р. встановлено такі способи участі ОСОБА_3 у вихованні сина ОСОБА_4: побачення у неділю з 10-00 до 17-00 год., в середу та пятницю з 17-00 до 19-00 год. (а.с.51).

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою (ст. 142 СК України).

Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України. Права батьків щодо виховання дитини передбачені статтею 151 СК України, зокрема, відповідно до яких батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).

Здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов'язків визначено статтею 155 СК України.

Таким чином, законом визначена рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини та, відповідно, рівність прав та обов'язків дитини щодо батьків; виховання дитини є обов'язком батьків, право батьків на виховання дитини є переважним перед іншими особами, при тому право на виховання є особистим; право на спілкування між собою батьки та дитина мають безперешкодне.

ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_3 Даніла, ІНФОРМАЦІЯ_5, відтак, ОСОБА_3 має рівні з ОСОБА_2 права та обов'язки щодо сина незалежно від того, що подружжя розірвало шлюб та ОСОБА_3 проживає окремо від дитини. Таке рівне право на спілкування з обома батьками має й дитина. ОСОБА_3 визнає свій обов'язок щодо участі у вихованні дитини та її розвитку, має намір активно приймати участь у вихованні дитини, сприяти її розвитку тощо. Позивачем ОСОБА_2 не надано доказів того, що спілкування батька з сином суперечить інтересам дитини та є обмеженим законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.ч.1-3 ст. 157 СК України).

Сторони після розірвання шлюбу питання виховання дитини спільно не вирішили. ОСОБА_3 поживає окремо від дитини, але має право на особисте спілкування з дитиною, а щодо його участі у виховані дитини, то це є його обов'язком. ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_3 у реалізації прав та у виконанні обов'язків щодо дитини.

Згідно зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 просив визначити порядок участі його як батька в спілкуванні з сином та у вихованні сина шляхом зустрічей та спілкування протягом 3,5 днів на тиждень, тобто з 9-00 год. неділі до 08-00 год. середи, а з 17-00 год. середи до 09-00 год. неділі з матірю.

Позивачка ОСОБА_2 заперечувала проти такого способу участі у вихованні дитини, оскільки вважала, що в такому випадку відбудеться зміна місця проживання дитини.

Орган опіки та піклування, висновок якого суд першої інстанції частково поклав в основу рішення, рекомендував спосіб участі, про який ОСОБА_3 не просив, відтак, приймати цей висновок за основу безпідставно. Поряд з цим, орган опіки та піклування не встановив обставин, які забороняли б батьку дитини на спілкування з нею та в інтересах дитини рекомендував визначити спосіб участі батька у вихованні дитини.

Доводи матері дитини щодо таких зустрічей лише в її присутності в громадських місяцях чи за місцем проживання дитини не приймаються, оскільки це обмежує права батька та дитини на безперешкодне особисте спілкування. Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 157 СК України позивач не довела, що батько неспроможний спілкуватися з дитиною та доглядати за нею самостійно, і таке спілкування буде перешкоджати нормальному розвитку дитини. Батько характеризується досить позитивно, має житло, в тому числі обладнане для дитини, відтак, матір'ю дитини не обґрунтовано, чому дитина не може перебувати в помешканні батька. Матір дитини може, за бажанням, бути присутньою при зустрічах батька з дитиною, однак обумовлювати ці зустрічі обов'язковою присутністю матері безпідставно.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ч.6 ст. 19 СК України, дійшов до правильного висновку про те, що між сторонами існують непорозуміння щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, однак під час розгляду справи не встановлено негативного впливу батька на дитину, тому суд з урахуванням приписів ст. 141 СК України визначив спосіб спілкування батька з сином, який відповідає інтересам дитини з урахуванням усіх встановлених обставин справи, забезпечує в повній мірі можливість ОСОБА_3 брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Ураховуючи викладене та положення ст. 308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: