Єдиний унікальний номер 741/293/17
Провадження № 2/741/226/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 05 травня 2017 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Жирка О.В.

та представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Софіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син - ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина на належні йому на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 і НОМЕР_3 земельні ділянки площами 0,45 га, кадастровий номер НОМЕР_4, та 2,52 га, кадастровий номер НОМЕР_5, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Софіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області. Носівська районна державна нотаріальна контора відмовила їй (позивачу) у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв'язку із не підтвердженням родинних зв'язків між нею та ОСОБА_3, як матір'ю та сином.

ОСОБА_2 просила:

- встановити факт, що ОСОБА_3 був її сином;

- встановити факт, що вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3;

- визнати за нею право власності на вищезазначені земельні ділянки в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3.

У судове засідання позивач не з'явилася, її представник позовні вимоги підтримала в повному обсязі з мотивів, які зазначені у позовній заяві, просила їх задовольнити.

У судове засідання представник Софіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з'явився, сільський голова подав до суду заяву, в якій зазначив, що сільська рада не заперечує проти позову ОСОБА_2, просив справу розглядати без участі їх представника.

Суд розглядає справу у відсутності позивача та представника відповідача за наявними у справі доказами.

Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 за життя набув право власності на земельні ділянки площами 2,52 га, кадастровий номер НОМЕР_5, та 0,45 га, кадастровий номер НОМЕР_4, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Софіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області, що підтверджується копіями державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 і НОМЕР_2 (а.с. 11; 12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У судовому засіданні встановлено, що за життя ОСОБА_3, який проживав в АДРЕСА_1, заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 4 травня 2017 року (а.с. 42-47), а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом.

З матеріалів справи (а.с. 39-40) вбачається, що після смерті ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_2 заведена спадкова справа.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У судовому засіданні встановлено, що позивач не може документально підтвердити те, що ОСОБА_3 був її рідним сином, у зв'язку з тим, що при видачі свідоцтва про народження не вірно було зазначено прізвище матері, а саме замість дошлюбного прізвища «Клименко» зазначено прізвище, отримане після реєстрації шлюбу, «ОСОБА_3», що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві, поясненнями представника позивача та матеріалами справи (а.с. 7-9).

У судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дали показання про те, що вони добре знали ОСОБА_6, який після повернення з фронту у 1945 році одружився з ОСОБА_2. У подружжя народився син ОСОБА_7. У 1947 році подружжя розлучилося. ОСОБА_2 стала проживати окремо в своєму будинку. Пізніше ОСОБА_2 придбала будинок в с. Софіївка та проживала із сином ОСОБА_7, який не був одружений, не мав дітей.

Показання свідків суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки вони добуті відповідно до чинного законодавства, узгоджуються з іншими доказами, підтверджують обставини, на які посилалася позивач.

Добуті по справі докази підтверджують те, що ОСОБА_3 був сином ОСОБА_2

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Встановлення цього факту має для позивача юридичне значення, так як дозволить їй реалізувати своє право на спадкове майно, яке залишилося після смерті сина.

Позивач позбавлений можливості в іншому порядку встановити зазначений факт.

За встановлених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині встановлення факту родинних відносин підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_3 суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Ураховуючи те, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася після 1 січня 2004 року, суд приходить до висновку, що відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання за нею права власності на земельні ділянки, які належали ОСОБА_3, суд виходить з наступного.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З довідки виконавчого комітету Софіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 16 від 9 лютого 2017 року (а.с. 13) вбачається, що ОСОБА_2 в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3

У судовому засіданні встановлено, що оригінали державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 та НОМЕР_2 втрачено, що підтверджується оголошенням про втрату у газеті «Носівські вісті» (а.с. 50).

Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналізуючи добуті й досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1225, 1261, 1268 ЦК України, п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, був сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на земельні ділянки площами 2,52 га, кадастровий номер НОМЕР_5, та 0,45 га, кадастровий номер НОМЕР_4, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Софіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області та на які на ім'я ОСОБА_3 були видані державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 і НОМЕР_2, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.В.Киреєв