Ухвала

іменем україни

01 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей Сумської міської ради, про стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини, встановлення способу участі у вихованні дитини за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 07 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_4 аліменти на доньку у твердій грошовій сумі у розмірі 4 тис. грн, визначити місце проживання дитини з матір'ю, встановити спосіб участі батька у вихованні дитини - один раз на місяць у кожну першу суботу з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. у її присутності з урахуванням стану здоров'я дитини, за попередньою домовленістю.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 16 січня 2010 року до 16 лютого 2016 року, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась донька ОСОБА_7.

Зазначала, що сім'я з відповідачем не склалась, останній не створив належних умов для їх проживання і утримання, усунув її від участі у формуванні бюджету, гроші, які вони отримували від уряду Франції як допомогу на дитину, відповідач витрачав на себе.

Вказані обставини змусили її виїхати на батьківщину в Україну.

Відповідач спочатку проживав із нею та дитиною, а потім у вересні 2014 року без її згоди забрав доньку і виїхав до Республіки Польща.

Вона звернулась до правоохоронних органів про розшук дитини, пізніше у грудні 2014 року їй стало відомо, що відповідача затримала французька поліція за злочин, вчинений проти дитини. Вона негайно виїхала до Франції і забрала дитину, яка була у жахливому стані. Відповідач залишився у Франції під арештом.

Посилаючись на наведені вище обставини, ОСОБА_3 просила позов задовольнити.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 липня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_3 Встановлено спосіб участі у вихованні ОСОБА_7 із батьком ОСОБА_4 наступним чином: один раз на місяць у кожну першу суботу з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. у присутності матері дитини, з урахуванням стану здоров'я дитини, за попередньою домовленістю. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліменти на доньку ОСОБА_7 у твердій грошовій сумі по 3 тис. грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 07 жовтня 2016 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 липня 2016 року змінено в частині розміру стягнутих аліментів, стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліменти на дитину ОСОБА_7 у розмірі 1 200 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що з 16 січня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 лютого 2016 року.

Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Лані-сюр-Марн департамент Сен-і-Марн Франція народилась донька ОСОБА_7.

До червня 2013 року дитина разом із обома батьками проживала у Франції, з червня до вересня 2013 року - у Польщі, а з вересня 2013 року до вересня 2014 року - в Україні у м. Суми разом із матір'ю.

У вересні 2014 року відповідач вивіз доньку до Польщі, а потім до Франції.

30 грудня 2014 року відповідач разом із дитиною був знайдений у АДРЕСА_2. Французькою поліцією був проведений огляд будинку, про що складений протокол із фотокопіями, які свідчать про незадовільні умови перебування дитини, які створив їй відповідач. Ці умови були підставою для взяття відповідача під варту, дитина від нього у той же день була відібрана і лише 02 січня 2015 року передана згідно з актом позивачці.

ОСОБА_7 є громадянкою України й зареєстрована разом із матір'ю у АДРЕСА_1.

Служба у справах дітей Сумської міської ради надала висновок, у якому вважала за можливе визначити місце проживання дитини з матір'ю та визначила спосіб участі батька у вихованні доньки у формі періодичних побачень перебування ОСОБА_4 у м. Суми, за попередньою домовленістю матір'ю та у її присутності, з урахуванням стану здоров'я і режиму дня дитини та інших обставин, що мають істотне значення, у тому числі стан здоров'я одного із батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 28 Договору між Україною і Республікою Польща «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах», ратифікованого постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3941-XII, у правових стосунках між батьками і дітьми, в тому числі аліментних обов'язках батьків застосовується законодавство тієї договірної сторони, громадянином якої є дитина. Компетентними є органи тієї договірної сторони, громадянином якої є дитина, а також органи тієї договірної сторони, на території якої дитина має місце проживання.

Згідно з ч. ч. 1. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини: стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 150 СК України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той із батьків, із ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись із дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Якщо той із батьків, із ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків мас право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (ст. 159 СК України).

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), виходив із обов'язку відповідача утримувати свою неповнолітню доньку та із того, що дитина проживає на території України на законних підставах, мати дитини створила належні умови для її життя і розвитку, тому визначив місце проживання дівчинки разом із нею та з урахуванням приписів ст. 141 СК України визначив спосіб спілкування батька з донькою, який відповідає інтересам дитини з урахуванням усіх встановлених обставин справи, та стягнув аліменти на дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому, суд врахував висновок служби у справах дітей Сумської міської ради, яка вважала за можливе визначити місце проживання дитини з матір'ю, поведінку батька, його нездатність створити належні умови для життя і розвитку малолітньої дитини, а також те, що протягом грудня 2014 року представниками влади Польщі та Франції дівчинка двічі відбиралась від батька і провела 5 днів у прийомній сім'ї у Польщі та 4 дні у притулку у Франції.

З матеріалів справи також убачається, що рішенням апеляційного суду Ам'єна від 21 листопада 2013 року ОСОБА_4 визнано винним за контрабанду заборонених товарів і засуджено до ув'язнення до 8 місяців зі сплатою штрафу 5 тис. євро.

Апеляційний суд правильно змінив розмір стягнутих аліментів на дитину, визначивши його у сумі 1 200 грн з огляду на те, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років із 01 травня 2016 року встановлений Державним Бюджетом України у розмірі 1 228 грн, та виходячи з вимог ст. 182 СК України та обов'язку обох батьків утримувати неповнолітню дитину.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Посилання у касаційній скарзі на наявність судових справ між сторонами у республіці Польща, а також на те, що дитина є громадянкою Польщі, колегія суддів відхиляє, оскільки Польський суд в м. Серадз у рішенні від 21 березня 2016 року, відмовляючи ОСОБА_4 у задоволені його позову до ОСОБА_3 про сепарацію, визнанні його виключної батьківської влади щодо малолітньої доньки, обмеження батьківської влади ОСОБА_3 та стягнення з неї аліментів на користь доньки визнав компетенцію суду у м. Суми і відсутність своєї юрисдикції, а також визнав постійним місцем проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Суми Україна.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 05 січня 2015 року дитина була зареєстрована громадянкою України у посольстві України у Франції, що підтверджується довідкою та записана до закордонного паспорту матері (а. с. 14).

Інші доводи касаційної скарги висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, також не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з цими висновками щодо їх оцінки.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 2 липня 2016 року у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Сумської області від 7 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик