АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3885/17 Справа № 207/100/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря - Григорєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк» про зобовязання вчинити певні дії відмовлено (а.с.45-48).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким зобовязати ПАТ «Дельта Банк» виконати п.5 Договору, що у разі виконання Позичальником належним чином всіх умов договору станом на 24 грудня 2017 року, сторони укладають договір про прощення (анулювання) на суму Траншу 2 за договором 211713,27 грн. (а.с.56-58).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 грудня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 укладений договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 22 липня 2008 року (а.с. 10-12), згідно якого забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають (та або випливатимуть) з кредитного договору від 23 липня 2008 року, у тому числі щодо повернення позичальником іпотекодержателю кредиту в сумі 336833 грн. 55 коп., що складається з окремих частин: траншу 1 у розмірі 125120 грн. 28 коп.; траншу 2 у розмірі 211713 грн.27 коп. в строк до 24 грудня 2017 року.

Згідно додаткового договору № 2 від 25 грудня 2014 року (а.с.13-14): п. 5 сторони домовились, що у разі виконання позичальником належним чином усіх умов договору станом на 24 грудня 2017 року, сторони укладають договір про прощення (анулювання) на суму траншу 2 за договором.

30 грудня 2016 року позивачка була повідомлена, що на підставі постанови Національного банку України від 2 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 181 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк», у звязку з чим банк повідомив про неможливість укладання договору щодо прощення (анулювання) частини заборгованості за кредитним договором (а.с. 16).

Згідно договору від 25 грудня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 позивачка зобовязалася повернути відповідачу кредит в сумі 336833 грн.55 коп., що складається з окремих частин: траншу 1 у розмірі 125120 грн. 28 коп.; траншу 2 у розмірі 211713 грн. 27 коп. в строк до 24 грудня 2017 року.

Позивачка має заборгованість за договором, що підтверджено письмовими доказами (а.с. 27-30 ) і про що не заперечують сторони.

Згідно постанови правління Національного банку України від 2 жовтня 2015 року № 664 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 38). Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 від 2 жовтня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 39).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії кредитного договору не закінчився, зобовязання позивачкою у повному обсязі не виконано, строк виконання договору визначений сторонами до 24 грудня 2017 року, тому у розумінні ст. 3 ЦПК України відсутні порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси позивачки. Позовні вимоги заявлені передчасно і на час розгляду справи позивачка не має права вимагати виконання п. 5 додаткового договору № 2 від 25 грудня 2014 року. Крім того, зазначив, що у даному випадку Законом встановлені випадки, коли припинення зобовязань на певних підставах не допускається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожній особі гарантовано право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.ст. 214, 215 ЦПК України суд під час ухвалення рішення зясовує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, яка правова норма підлягає до застосування.

В мотивувальній частині рішення зазначається чи були порушені не визнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси, за захистом яких особи звернулися до суду, а якщо були, то які.

Виходячи зі змісту вищезазначених положень процесуального закону судовому захисту підлягають порушені права особи, а не можливість їх порушення в майбутньому та судове рішення ухвалюється щодо прав особи, які порушені, невизнані або оспорені.

Вимоги позивача у частині зобовязання відповідача виконати п. 5 договору, у разі виконання Позичальником належним чином всіх умов договору станом на 24 грудня 2017 року, не відповідає змісту чинного законодавства, оскільки судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами.

За правилами ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 604 ЦК України, передбачено, що зобов'язання може бути припинено за домовленістю сторін.

Доводи апелянта, що листом від 30.12.2016 Відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання свого обовязку згідно договору, колегія суддів не може прийняти до уваги, виходячи з наступного.

Як вже було встановлено, рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 від 2 жовтня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк».

Спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормами законодавства під час ліквідації банків та в питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно ч.3 ст.1 вказаного Закону відносини, що виникають у зв'язку зі створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного Банку України.

Таким чином, для правовідносин, що виникають під час тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду, пріоритетними є норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Пункт 8 ч.2 ст.46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" забороняє зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Враховуючи, те що на час звернення до суду з позовом, Банк перебуває в стані ліквідації, а тому не має права приймати будь-які рішення стосовно Кредитних договорів, ці повноваження делеговані Фонду гарантування.

Крім того, лист від 30 грудня 2016 року, яким банк повідомив про неможливість укладання договору щодо прощення (анулювання) частини заборгованості за кредитним договором, не несе правових наслідків, оскільки не є двосторонньою угодою (або пропозицією її укласти) щодо змін або скасування окремих положень угоди від 25 грудня 2014 року та додаткового договору до нього № 2 від 25 грудня 2014 року, а на даний час носить суто інформаційний характер.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову. Одночасно колегія суддів звертає увагу на помилковість висновку суду першої інстанції про наявність у позивачки заборгованості за договором, що підтверджено письмовими доказами (а.с. 27-30 ), оскільки вказаний розрахунок свідчить лише про несплачену частину кредиту, строк сплати за якою ще не настав, а тому це не може бути визнано заборгованістю.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції матеріального чи процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. Тому, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: