Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/913/17

номер провадження 2/695/783/17

02 серпня 2017 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.

при секретарі Бреусі В.С.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

та відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Птахоплемзавод Коробівський та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Птахоплемзавод Коробівський та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 02.12.2015 року близько 13 год. 40 хв., на відрізку дороги Київська область, Бориспільський район, підїзна дорога, село Проліски, а/д ПСО м. Київ, водій автомобіля «МАN L2000», державний номер АМ 23244 ВС, ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом, не вибравши безпечної швидкості руху та дистанції, здійснив зіткнення з належним позивачу автомобілем IVECO 35С11. Винуватцем вказаної дорожньо-транспортної пригоди є водій автомобіля «МАN L2000» ОСОБА_2, що стверджується відповідною постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.12.2015 року, а сам автомобіль «МАN L2000» належить товариству з обмеженою відповідальністю Птахоплемзавод Коробівський. В результаті ДТП позивачу заподіяна матеріальна та моральна шкода адже транспортному засобу завдано механічні пошкодження, а позивачу фізичних травм. Позивач наполягав, що вартість відновлювального ремонту належного йому автомобіля становить 96157,20 грн., що стверджується актом виконаних робіт, складених СТО ТОВ «Ю-КАР» та квитанцією до прибуткового касового ордера №17 від 10.07.2016 року. Частину заподіяних позивачу збитків, а саме 50000,00 грн. відшкодувала страхова компанія ПрАТ «СГ «Ю.БІ.Ай», на підставі договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Птахоплемзавод Коробівський та страховою компанією. Вказана сума відповідає ліміту відповідальності страховика, однак суми виплаченої страховою компанією не достатньо для повного відшкодування завданої позивачу матеріальної шкоди по відновленню пошкодженого транспортного засобу, яка складає 46157,20 грн., а тому позивач, керуючись нормами ст. 1194 ЦК України, просив стягнути решту суми із відповідачів по справі солідарно. Окрім того позивач наполягав на тому, що в результаті ДТП йому була спричинена моральна шкода, завдано фізичних та душевних страждань повязаних з ушкодженням здоровя, стресовою ситуацією після ДТП та втратою нормальних життєвих звязків. Враховуючи зазначене позивач визначає розмір моральної шкоди в розмірі 17500,00 грн., яку просив солідарно стягнути із відповідачів.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявився, однак звернувся до суду із відповідною заявою, згідно з якою розгляд справи просив проводити за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та вважав їх безпідставними, а тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю.

Представник за довіреністю сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Птахоплемзавод Коробівський, ОСОБА_1, проти задоволення позовних вимог заперечувала та надала суду пояснення аналогічні поясненням викладеним у запереченні проти позову, відповідно до яких відповідач вважає, що додані позивачем документи на підтвердження матеріальних затрат на відновлення транспортного засобу не є доказами того, якої шкоди насправді заподіяно його транспортному засобу в результаті вказаної ДТП, адже в матеріалах справи відсутні будь-які докази оцінки дорожнього транспортного засобу та механічних пошкоджень у встановленому чинним законодавством порядку, не надано ні експертного звіту про оцінку майна, ні ремонтної калькуляції, яка складалася згідно до встановленого чинним законодавством порядку. А тому представник відповідача вважав розмір нанесеної матеріальної шкоди, визначеної позивачем, не доведеним у встановленому законодавством порядку. Окрім того представник відповідача вважав, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є необґрунтованим та не підтверджений жодними доказами.

Суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, проходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та сторонами не заперечується 02.12.2015 року близько 13 год. 40 хв., на відрізку дороги, розташованої у Київській області, Бориспільському районі, підїзна дорога, до села Проліски, а/д ПСО м. Київ, водій автомобіля «МАN L2000», державний номер АМ 23244 ВС, ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом, не вибравши безпечної швидкості руху та дистанції, здійснив зіткнення з належним позивачу автомобілем IVECO 35С11.

Відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.12.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 340 грн. 00 коп., вказана постанова суду набрала законної сили 06.01.2016 року.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Сторони не заперечували, що вказаний автомобіль «МАN L2000», яким керував ОСОБА_2 належить товариству з обмеженою відповідальністю Птахоплемзавод Коробівський.

Як вбачається із Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/5179739, на час вчинення вказаної ДТП автомобіль «МАN L2000», державний номер АМ 23244 ВС був застрахований в ПрАТ «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ». Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну встановлений у розмірі 50000 грн.

Згідно з повідомленням АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» від 04.07.2017 року № 836, страховою компанією була сформована страхова справа, та на підставі всіх зібраних документів було прийнято рішення про визнання зазначеної пригоди страховим випадком, включаючи сплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_3 в розмірі ліміту відповідальності 50000,00 грн.

Відповідно до звіту № 3276 з оцінки транспортного засобу від 07.12.2015 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля IVECO 35С11 внаслідок пошкодження при ДТП, складає 68850,91 грн.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_3 вказану суму заподіяних збитків, яка була нарахова страховою компанією не заперечував, не оскаржував та не піддавав будь-якому сумніву, а тому фактично визнав суму вказаних збитків.

Згідно із ст. 22 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Як вбачається із матеріалів справи позивач визнає, що отримав від страхової компанії 50000,00 грн. страхового відшкодування заподіяних збитків, що також не заперечується відповідачами по справі.

Разом з тим позивач звертається до суду із позовними вимогами, відповідно до яких визначає суму заподіяної йому шкоди у розмірі 96157,20 грн., що стверджує рахунком-фактурою від 17.02.2016 року та актом виконаних робіт від 10.007.2016 року, здійснених ТОВ «Ю-КАР».

Згідно із ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Так позивачем до матеріалів справи не додано жодних підтверджень оцінки та розрахунку шкоди завданої автомобілю позивача, проведеної у встановленому законом порядку, зокрема належної оцінки шкоди встановленої зокрема Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 року №142/5/2092, затвердженої Наказом Мінстерства юстиції України та Фондом державного майна України.

Окрім того суд враховує, що ухвалою суду від 05.05.2017 року ТОВ «Ю-КАР» було зобовязано направити суду докази зарахування на банківський рахунок ТОВ «Ю-КАР» коштів в сумі 96157,20 грн. сплачених ОСОБА_3 по квитанції до прибуткового касового ордера № 17 від 10.07.2016 року, яким останній стверджує свої позовні вимоги, за ремонт автомобіля позивача.

Вказана ухвала суду виконана не була, жодних доказів зарахування вказаної вище суми коштів на рахунок ТОВ «Ю-КАР», а ні позивачем, а ні самим ТОВ «Ю-КАР» надано не було.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У статтях 22, 1192 ЦК України, що містять загальні положення щодо відшкодування збитків наведено поняття збитків, вказується, що розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Однак слід враховувати, що на позивача покладається обовязок доведенння розміру заподіяної йому шкоди.

Під час розгляду справи встановлено, що автомобіль позивачем відновлено, при цьому останнім до суду не надано жодного документу про купівлю нових деталей та вузлів, а акт виконаних робіт не може бути документом, який підтверджує саме вартість таких запчастин. Наданий позивачем рахунок-фактура щодо вартості запчастин не підтверджує тієї обставини, що вказані запчастини були використані для ремонту саме його автомобіля.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що заявлена сума заподіяної шкоди позивачу у розмірі 96157,20 грн. не підтверджується доказами, доданими позивачем до матеріалів справи, оскільки нарахування вартості проведених робіт не відповідає порядку та нормам встановленими чинним законодавством, а отже вимогам ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Окрім того, жодних доказів позивачем з приводу зарахування саме вказаної у позовних вимогах суми коштів на рахунки ТОВ «Ю-КАР» теж суду не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Вирішуючи вказаний спір суд враховує, що згідно вказаного вище звіту з оцінки транспортного засобу від 07.12.2015 року вартість матеріального збитку завданого позивачу складає 68850,91 грн. Сторонами, як вказувалось вище, вказаний звіт визнаний, не оспорювався та не заперечувався.

Позивачу було відшкодовано частину завданих збитків страховою компанією ПрАТ «Ю.БІ.АЙ» у розмірі 50000 грн., тобто в межах ліміту відповідальності страховика, що сторонами по справі теж не заперечується.

Таким чином вбачається, що позивачу залишилася не відшкодована сума завданої матеріальної шкоди у розмірі 18850 грн. 91 коп.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідачі по справі не заперечували, що ОСОБА_2 перебуває в трудових відносинах із сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Птахоплемзавод Коробівський та керував автомобілем «МАN L2000» на законних підставах.

Частиною 1 ст.1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини володільця джерела підвищеної небезпеки у її заподіянні. На володільця джерела підвищеної небезпеки не може бути покладено обов'язок з відшкодування такої шкоди лише в разі, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку, що суму коштів, яка залишилася не відшкодованою ОСОБА_3 в наслідок дорожньо-транспортної пригоди має відшкодовувати саме володілець транспортного засобу, тобто товариство з обмеженою відповідальністю Птахоплемзавод Коробівський.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 17500 грн., суд приходить до наступного висновку.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Як зазначено в роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається із матеріалів справи та стверджується випискою із медичної карти амбулаторно, стаціонарного хворого, позивач при дорожньо-транспортній пригоді зазнав ушкодження руки та на думку суду безумовно зазнав душевних хвилювань, які були спричинені стресовою ситуацією після ДТП.

Однак сума розміру моральної шкоди визначена позивачем на думку суду не обґрунтовано, оскільки така сума не підтверджена жодними доказами, а тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача суми моральної шкоди у розмірі 2000,0 грн., що буде відповідати обставинам справи та співмірності заподіяної шкоди позивачу.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Крім матеріальної шкоди позивачеві спричинено і моральну шкоду, яка виразився в тому, що він морально страждав та був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки така шкода заподіяна позивачу в наслідок винних дій ОСОБА_2, що стверджується відповідною постановою Бориспільського міськрайонного суду від 25.12.2015 року, така моральна шкода має бути стягнута саме із останнього, як винного у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно квитанції № 34 від 10.03.2017 року позивач сплатив судовий збір у розмірі 640 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково, та судовий збір ним не оплачувався, то суд приходить до висновку, що із відповідача сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Птахоплемзавод Коробівський на користь держави необхідно стягнути суму судового збору у мінімальному розмірі станом на дату подання позовної заяви, тобто 640 грн.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задоволені частково, то із ОСОБА_2 на користь позивача необхідно стягнути 640,0 грн. в порядку відшкодування судових витрат, сплачених позивачем при подачі позовної заяви.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 22,

ст., ст. 23, 526, 1167 ЦК України та ст., ст. 10,

ст., ст. 88, 209, 212, 213 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Птахоплемзавод Коробівський та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути із сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Птахоплемзавод Коробівський на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 18850 (вісімнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень 91 коп. в порядку відшкодування матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 2000,0 (дві тисячі) гривень в порядку відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Птахоплемзавод Коробівський на користь бюджету судовий збір в сумі 640,0 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 640,0 грн. в порядку відшкодування судових витрат, сплачених при подачі позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлено та підписано головуючим 07 серпня 2017 року.