Справа № 587/131/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., при секретарі Токаревій В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі, та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_1 про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» про стягнення з ТОВ АФ «Косівщинська» на її користь грошових сум у зв'язку з неналежним виконанням договору оренди землі та його розірвання. В уточнених позовних вимогах позивачка просила стягнути з ТОВ АФ «Косівщинська» на її користь 2197 грн. 27 коп., з них заборгованість з орендної плати у сумі 1671 грн. 14 коп., 3% річних у сумі 99 грн. 99 коп., інфляційне збільшення заборгованості у сумі 426 грн. 14 коп.; розірвати договір оренди землі від 05 січня 2005 року, що укладений між нею та ТОВ АФ «Косівщинська», який зареєстрований у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», номер запису в Державному реєстрі земель № 17 від 18.12.2006 року; стягнути з відповідача на її користь витрати на судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп.

ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі, пославшись на те, що відповідно до договору оренди землі, укладеного між сторонами, ОСОБА_1 передала належну їй земельну ділянку в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції з терміном дії договору 5 років, а відповідно до п.1.3. Додаткового договору - на 10 років. ОСОБА_1 зобов'язалася не вчиняти дії, які б перешкоджали б орендарю користуватися земельною ділянкою( п. 29 договору). Не дивлячись на це, ОСОБА_1 на підставі договору від 04 січня 2013 року передала належну їй земельну ділянку в оренду третій особі - ТОВ «Авіс-Україна». У відповідності з укладеним договором ТОВ «Авіс-Україна» обробляло земельну ділянку ОСОБА_1 протягом 2013-2104 років, а ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» була позбавлена такої можливості, внаслідок чого були порушені права ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», яка понесла збитки внаслідок протиправних дій ОСОБА_1, в тому числі збитки в розмірі 13613,26 грн. Оскільки ОСОБА_1 порушила умови укладеного між нею та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» договору оренди землі,отримала від ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» орендну плату за користування земельною ділянкою за той період, коли ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не могла з вини ОСОБА_1 користуватися земельною ділянкою, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» просила розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений з ОСОБА_1, стягнути з ОСОБА_1 1443,38 грн. виплаченої за 2013 рік орендної плати з врахуванням суми переплати, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» 13613,26 грн. збитків, а також судові витрати по справі.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 22 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні всіх позовних вимог.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 29 березня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції від 4 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 29 березня 2016 року скасовано в частині вимог за первісним позовом, а також в частині вимог за зустрічним позовом, а справа направлена для розгляду до суду першої інстанції.

В писмьовій заяві представник позивача за первісним позовом ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі, а проти зустрічного позову заперечувала та просила розглянути його без її участі.

Представник ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» в письмовій заяві проти позову ОСОБА_1 заперечував, в повному об'ємі підтримав позов ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» та просив розглянути справу без його участі.

З'ясувавши правові позиції сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд не вбачає підстав для задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі, як не вбачає підстав для задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_1 про про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі.

Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Косівщинською сільрадою 24 січня 2000 року, позивачці ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,95 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована на території Косівщинської сільської ради Сумського району (а.с. 15-16).

05 січня 2005 року між позивачем та ТОВ АФ «Косівщинська» був укладено договір оренди цієї земельної ділянки (далі - Договір), який 18 грудня 2006 року за №17 зареєстрований у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» (а.с. 10, 11).

Згідно з цим Договором ОСОБА_1 надала вказану земельну ділянку товариству в користування строком на 5 років (п.8) на умовах сплати даним товариством орендної плати у розмірі 442 грн., що становить 1,5% від грошової оцінки землі (п.10) і яка вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця (п.12); обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п. 11).

Крім того, п.14 цього Договору визначено, що розмір орендної плати переглядається один раз у два роки зокрема в разі змін розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції.

Відповідно до п. 36 вказаного Договору його дія припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання іншою стороною договірних зобов'язань, а також з інших підстав, визначених законом.

Земельна ділянка була передана позивачем та прийнята відповідачем в оренду згідно акту приймання - передачі від 19 грудня 2006 року (а.с. 12).

01 січня 2009 року між позивачем та відповідачем до вищевказаного Договору землі було укладено Додатковий договір, який 28 вереня 2010 року за №92 зареєстрований у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» (а.с. 14).

Пунктом 1.2 цього додаткового Договору викладено в новій редакції п.8 Договору оренди землі та збільшено до 10 років строк оренди, а пунктом 1.3 - внесено зміни до п.9 Договору оренди землі та визначено, що орендна плата вноситься в розмірі 1083 грн. 75 коп. за рік, що становить 3,0% від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю).

Як вбачається з квитанції ОСОБА_1 було перераховано 3425 грн. 78 коп. орендної плати за 2011, 2012 і 2013 роки (а.с. 50).

Згідно ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629, ч. ч.1, 2 ст. 651 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі", який є спеціальним законом і пріоритетним перед іншими законами у застосуванні щодо спірних правовідносин, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі").

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як встановлено ст.ст. 15, 21 вказаного Закону, однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Орендна плата на землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Частина 1 ст. 27 Закону передбачає, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ст.ст. 30, 32 Закону України "Про оренду землі", зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до ст. 36 цього Закону, у разі невиконання зобов'язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом "д" ст. 141 ЗК України як підстава для припинення права користування земельною ділянкою передбачена систематична несплата орендної плати.

Законодавець не розкриває поняття терміну - « систематична » щодо кількісних та якісних характеристик, що вказує на недостатню правову визначеність для суб'єктів правовідносин, на яких поширюється зазначена норма матеріального права.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-146цс12) договір оренди землі можливо розірвати лише у разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Тобто, у зазначеній правовій позиції у повній мірі не розкрита кількісна та якісна характеристика поняття « систематична несплата ».

Вищевказана норма не передбачає інших складових, окрім зазначених, а відтак факт несплати орендної плати не може включати в себе ані часткової, ані несвоєчасної несплати, які є різними за змістом та наслідками.

Зокрема, наслідком повної несплати є неотримання грошових коштів взагалі, часткової - їх недоотримання, а при несвоєчасній відбувається повна сплата належної суми, але поза межами обумовлених договором строків.

З матеріалів справи вбачається, - та не спростовується позивачем, - що орендна плата за 2013 рік була виплачена своєчасно і у повному обсязі -як вбачається з квитанції ОСОБА_1 було перераховано 3425 грн. 78 коп. орендної плати за 2011, 2012 і 2013 роки (а.с. 50).

Орендна плата за 2011 та за 2012 роки хоча й несвоєчасно, але виплачена позивачу у повному обсязі. Тобто, в даному випадку мало місце несвоєчасність виплати, а не систематична несплата орендної плати, про що йдеться у п. "д" ст. 141 ЗК України.

Таким чином, орендна плата за 2013 рік була виплачена позивачу своєчасно і у повному обсязі, орендна плата за 2011 і за 2012 роки була йому виплачена із порушеннями визначених договором строків, однак теж у повному обсязі з нарахуванням інфляційних збитків та пені (загальна сума переплати: 3425 грн. 78 коп. - 2908 грн. 19 коп. = 517 грн. 59 коп.).

За таких обставин суд не вбачає законних підстав до стягнення орендної плати за спірний період, а відповідно і для застосування до цих виплат положень ч.2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права та інтереси особи.

Як встановлено судом, отримавши повністю орендну плату за 2011-2013 роки, ОСОБА_1 протягом грудня 2013 року - грудня 2014 року не зверталася ТОВ АФ «Косівщинська» чи до компетентних органів або суду із будь-якими запереченнями проти подальшого обробітку його земельної ділянки цим товариством.

Отже, на день звернення з даним позовом права позивача фактично були відновлені, а договірні правовідносини продовжились, і у подальшому аналогічних порушень прав позивача відповідачем допущено не було.

Таким чином, сам по собі факт несвоєчасної сплати орендної плати не може вважатися систематичною несплатою орендної полати, отже, не може бути у даному випадку підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди.

Не вбачає суд і підстав для задоволення позову ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі.

У відповідності з статтею 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України ( 2768-14 ) та іншими законами України.

Орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав внаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних. ( ст. 28 Закону України «Про оренду землі»).

У відповідності з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Обгрунтовуючи свої уточнені позовні вимоги, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» послалось на те, що у 2013 році ТОВ Агрофірма «Косівщинська» планувало засіяти земельну ділянку, що належить ОСОБА_1, соняшником, а у 2014 році ТОВ Агрофірма «Косівщинська» планувало засіяти земельну ділянку, що належить ОСОБА_1, пшеницею.

Таким чином, як зазначав представник товариства, загальна сума упущеної вигоди ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» за 2013-2014 роки в даному випадку складає 13613,26 грн., яку ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» просило тягнути з ОСОБА_1, а також просив стягнути з ОСОБА_1 1443,38 грн. виплаченої за 2013 рік орендної плати з врахуванням суми переплати.

У відповідності зі ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Всупереч вимогам ст. 10,60 ЦПК України ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надало суду доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема, не надало належних доказів в обґрунтування розміру завданих збитків у вигляді упущеної вигоди та на підтвердження реальної можливості отримання певних сум від користування орендованих у ОСОБА_1 земельних ділянок протягом 2013 р., 2014 р.

Надані представником ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» розрахунки неотриманого доходу нараховані доходи носять абстрактний характер, оскільки ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» могло і не отримати цих доході через дію багатьох факторів ( природні явища, несприятливі погодні умови, тощо).

З матеріалів справи вбачається, що під час дії договору оренди, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ АФ «Косівщинська», 01 вересня 2011 року позивач уклала договір оренди цієї ж земельної ділянки з ТОВ «АВІС-УКРАЇНА», який був зареєстрований у державному реєстрі 28 грудня 2012 року (а.с. 135, 136).

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року по справі за позовом ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» до управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області, треті особи: ТОВ «АВІС-УКРАЇНА», ОСОБА_1 та ін. визнано протиправною та скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеної між ТОВ «АВІС-УКРАЇНА» та ОСОБА_1 (а.с. 81-83).

Вказана постанова була залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року і набрала законної сили (а.с. 84 - 87).

Під час розгляду цієї справи ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» надавало докази на підтвердження того факту, що саме воно обробляло спірну земельну ділянку ОСОБА_1 протягом 2013-2014 років.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про оренду землі» збитками вважаються, зокрема, доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди можуть бути відшкодовані тільки ті доходи, які б могли бути реально отримані.

Представниками ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не спростовано, що земельна ділянка ОСОБА_1 в натурі не виділялася, вона знаходиться в єдиному земельному масиві, який був переданий в оренду на підставі договорів оренди, відтак, визначити реальний розмір прибутку, який можна було б отримати від обробітку спірної земельної ділянки, неможливо.

Крім того, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надало належних доказів на підтвердження того, що спірні земельні ділянки планувало засіяти в 2013 - 2014 роках саме соняшником і пшеницею, а не іншими культурами.

В той же час зі звіту форми №4-сг «Посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2013 року» вбачається, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на орендованих землях, в тому числі і на земельній ділянці ОСОБА_1, окрім іншого, вирощувало багаторічні трави, а саме люцерну на сіно, зелений корм, силос (а.с. 104, 105).

Оскільки ТОВ Агрофірма «Косівщинська» не довело, що не обробляло та не могло обробляти протягом 2013, 2014 років земельну ділянку ОСОБА_3, відповідно відсутні правові підстави для повернення сплаченої ТОВ Агрофірма «Косівщинська» на користь ОСОБА_1 орендної плати за 2013 рік.

Для застосування такої міри відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язання, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) наявність реальних збитків (зокрема неодержаних кредитором доходів); 2) протиправність поведінки боржника; 3) причинний зв'язок між протиправними діями боржника та збитками; 4) вина боржника (психічне ставлення особи до своєї неправомірної поведінки та її наслідків).

За відсутності хоча б одного з елементів цивільного правопорушення цивільна відповідальність у вигляді стягнення збитків не може бути застосована.

Так, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надало жодних доказів можливості отримання реальних доходів. Натомість надало лише розраховані за середніми статистичними показниками уявні розрахунки бажаних, але не реальних доходів, які начебто могли б отримати.

Таким чином, у даному випадку відсутній склад цивільного проступку, а отже і не може бути застосований до ОСОБА_1 такий вид відповідальності, як стягнення збитків (упущеної вигоди). З заявлених підстав позов ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, необхідно відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ТОВ Агрофірма «Косівщинська» в зв'язку з їх необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 60, 212 - 215 та 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі за безпідставністю позовних вимог.

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_1 про стягнення збитків за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя