Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/5812/17
Номер провадження2/711/1984/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2017 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради, третя особа: Придніпровський відділ державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Черкасиводоканал» ЧМР, третя особа: Придніпровський відділ державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про зняття арешту з майна. Свої вимоги мотивує тим, що позивачу на праві власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1.

11.07.2017 року ОСОБА_1 стало відомо, що на підставі постанови АА 038523, від 28.03.2005 року державного виконавця відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_2 на його 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 був накладений арешт, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Між тим, вказана постанова державного виконавця від 28.03.2005 року № АА 038523 стосується примусового виконання виконавчого листа № 2-2130/04, виданого на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.11.2004 року за позовом КП «Черкасиводоканал» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по водопостачанню та водовідведенню за адресою: АДРЕСА_3 та накладено арешт на майно ОСОБА_1, а саме на: ? квартиру АДРЕСА_4; 1/3 квартиру АДРЕСА_5; 1/5 квартири АДРЕСА_6. До вказаної цивільної справи на підставі, якої накладався арешт, позивач жодного відношення не має.

Тобто, позивач вважає, що державним виконавцем помилково накладений арешт на 1/3 частину квартири, яка на праві власності належить позивачу по справі. 13.07.2017 р. позивач звернувся до Придніпровського відділу ДВС щодо помилкового накладення арешту, де йому в усній формі повідомили, що вказане провадження знищено і вони не можуть скасувати арешт, рекомендовано звернутися до суду.

На підставі викладеного, позивач просить суд, - зняти арешт з 1/3 частини квартири АДРЕСА_7, накладений на підставі постанови № АА 038523 від 28.03.2005 року державного виконавця відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_2

Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися. Надано до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не зявилася, надавши заяви про розгляд справи про розгляд справи без їхньої участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Враховуючи думку осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження суд приходить до наступного:

встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.02.1999р. № 008382 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 належить 1/3 частина квартири №94, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Горького 29.

Постановою державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси ОСОБА_2 від 28.03.2005 року № АА 038523 накладено арешт на майно ОСОБА_1, а саме - ? квартиру АДРЕСА_4, 1/3 квартиру АДРЕСА_5, 1/5 квартири АДРЕСА_6.

Вказана постанова, стосується примусового виконання виконавчого листа №2-2130/04, виданого на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.11.2004 року за позовом КП «Черкасиводоканал» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по водопостачанню та водовідведенню за адресою: АДРЕСА_3.

Судом не встановлені дані, що до вказаної цивільної справи на підставі, якої накладався арешт, має відношення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 Слід зазначити, що відповідачем по справі за позовом КП «Черкасиводоканал» був ОСОБА_1 09.11.1973р.н., а не ОСОБА_1, 22.02.1973р.н.

За даними листа Придніпровського відділу ДВС від 31.07.2017р. №13550/14.3-24, на виконанні у Придніпровському відділі ДВС в період з 2008р. по 2014р. перебували виконавчі провадження про стягнення заборгованості з фізичної особи ОСОБА_1, які завершені у зв»язку з повним фактичним виконанням.

Тобто, на думку суду, державним виконавцем був помилково накладений арешт на 1/3 частину квартири, яка на праві власності належить позивачу по даній справі.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» в ред., що діяла на час виниклих правовідносин). Відповідно до частини другої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин) у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Як зазначено у статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (в ред. від 02.06.2016р., набрав законної сили з 05.10.2016р., враховуючи, що позовна заява надійшла до суду 17.11.2016р.), - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч.6 статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З?ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, оскільки накладеним арештом на нерухоме майно, порушуються права позивача ОСОБА_1 щодо володіння, користування та розпорядженням майном.

На підставі викладеного та, керуючись Конституцією України, ст.ст. 15, 16, 321, 391 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження», постановою Пленуму ВССУ №5 від 03.06.2016р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», ст.ст. 3, 4, 15, 10, 11, 57 - 61, 174, 209 - 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Зняти арешт, накладений постановою державного виконавця Чигирик Д.О. відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції АА 038523 від 28.03.2005р. про арешт нерухомого майна, а саме, - 1/3 частини квартири №94 в будинку №29, що по вул. Горького в місті Черкаси, належного на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло №22215, виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому згідно із розпорядженням від 17.02.1999р. №43, відомості про який внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна 11.04.2005р. за реєстраційним номером обтяження 1865335.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: ОСОБА_4