Справа № 758/7681/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4386/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Ларіонова Н.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеус А.М.

при секретарі: Юрченко А.С.,

представника позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, на заочне рішення Подільського районного суду м.Києва від 27 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на рухоме майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Чотирнадцята Київська державна нотаріальна, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6., в порядку спадкування за законом, а саме: на легковий автомобіль марки «Вольво», модель S40 2.0 І, 2004 року випуску; легковий автомобіль марки «Вольво», модель 760 2.4 D, 1989 року випуску; легковий автомобіль марки ВАЗ-2105, 1987 року випуску.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер батько позивача - ОСОБА_6, після смерті якого залишилася спадщина у вигляді зазначених вище автомобілів. 13 червня 2014 року позивач звернувся до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_6 на вказані автомобілі, однак нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Свою відмову нотаріус мотивувала тим, що позивачем не було надано документи, які б підтверджували право власності померлого на легкові автомобілі. Документами, які підтверджують право власності померлого ОСОБА_6 є копії технічних паспортів на автомобілі, а також його право власності підтверджується і обліковими картками від 06 червня 2016 року, що видані Територіальним сервісним центром 8043. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 є позивач, як син померлого - ОСОБА_4 та донька померлого - відповідач ОСОБА_5. На час смерті спадкодавця місце проживання ОСОБА_5 було зареєстровано за однією зі спадкодавцем адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_5 тривалий час, тобто з 2010 року, фактично не проживає у зазначеній вище квартирі. Стверджує, що відповідач, фактично не проживала разом зі спадкодавцем на час його смерті і протягом тривалого часу до моменту відкриття спадщини.

Заяву про прийняття спадщини після смерті батька відповідач у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори не подала.

Оскільки відповідачка ОСОБА_5 як спадкоємець першої черги з спадкодавцем на час його смерті не проживала, заяву про прийняття спадщину у встановлений законом строк до нотаріальної контори не подала, позивач як спадкоємець першої черги набув право на все спадкове майно після смерті батька.

Посилаючись на зазначені обставини та на підставі ст..ст.1216,1218,1268 ЦК України просив позов задовольнити..

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_4, право власності: на Ѕ частину автомобіля марки «Вольво», модель S40 2.0 І, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, кузов НОМЕР_5; на Ѕчастину автомобіля марки «Вольво», модель 760 2.4 D, 1989 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, кузовНОМЕР_11; на Ѕ частину автомобіля марки ВАЗ-2105, 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, кузов НОМЕР_7, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6.

В решті позовних вимог відмовлено.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

ОСОБА_5 в судове засідання не з»явилася. про день та час розгляду справи була повідомлена за останнім відомим місцем проживання.

Представник третьої особи направила лист, в якому просила справу розглядати у її відсутність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер батько позивача - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Очаківського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області 04 березня 2014 року, актовий запис № 56.

Заповіту після смерті спадкодавця не залишено.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_8, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського району м. Києва від 22 травня 1997 року, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розірвано 20 квітня 1989 року, про що зроблено актовий запис №209.

Позивач та відповідач у справі відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємцями за законом першої черги, як діти спадкодавця.

Після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно, на яке претендує позивач, що складається з: легковий автомобіль марки «Вольво», модель S840 2.0 І, 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_9, н.з. НОМЕР_1; легковий автомобіль марки «Вольво», модель 760 2.4 D, 1989 року випуску, кузов № НОМЕР_11, н.з. НОМЕР_12; легковий автомобіль марки ВАЗ-2105, 1987 року випуску, кузов НОМЕР_7, н.з. НОМЕР_3. Власником вказаних транспортних засобів є померлий ОСОБА_6

Листом за вих..№31/26-13124бх від 16 вересня 2016 року Регіональний сервісний центр повідомив суд, що згідно з даними автоматизованої інформаційної системи МВС, станом на 13 вересня 2016 року: транспортний засіб VOLVO S840 2.0 І, 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_9, н.з. НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_13 від 15 серпня 2007 року, зареєстровано на ім'я ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; транспортний засіб VOLVO760 2.4 D, 1989 року випуску, кузов № НОМЕР_11, н.з. НОМЕР_12, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_14 від 04 липня 2013 року, зареєстровано на ім'я ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, транспортний засіб ВАЗ 2105, 1987 року випуску, кузов № НОМЕР_7, н.з. НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_15 від 07 березня 2002 року, зареєстровано на ім'я ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

24 березня 2014 року, тобто у встановлений ст.1270 ЦК України строк, позивач звернувся до державного нотаріуса Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_6 на легковий автомобіль марки Вольво», модель S840 2.0 І, 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_9, н.з. НОМЕР_1; легковий автомобіль марки «Вольво», модель 760 2.4 D, 1989 року випуску, кузов № НОМЕР_11, н.з. НОМЕР_12; легковий автомобіль марки ВАЗ-2105, 1987 року випуску, кузов НОМЕР_7, н.з. НОМЕР_3.

Листом вих.№ 1079/02-14 від 05 квітня 2016 року державний нотаріус Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. повідомив позивача, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на все майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6, неможливо. Оскільки на день смерті спадкодавця, за його місцем реєстрації була також зареєстрована дочка померлого - ОСОБА_5, яка із заявою про прийняття спадщини не зверталася, тому вона фактично прийняла спадкове майно.

Крім того, у зазначеному листі державний нотаріус вказує, що позивач має право на спадщину за законом тільки на частину спадкового майна після смерті ОСОБА_6

Постановою за вих.№1786/01-16 від 13 червня 2014 року державний нотаріус Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. відмовила позивачу, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки позивачем не було надано документи, які б підтверджували право власності померлого на легкові автомобілі.

При цьому відомостей про відмову ОСОБА_5 від спадщини матеріали спадкової справи не містять.

Відповідно до довідки КП «Введенське Подільського району м.Києва» за вих.№ 975 від 12 вересня 2014 року за місцем реєстрації померлого ОСОБА_6 в АДРЕСА_1, також зареєстровані позивач - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 12 серпня1978 року, та відповідач по справі - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 17 лютого 1980 року, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, з 02 червня 1977 року - власник особового рахунку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач та відповідач після померлого батька є спадкоємцями першої черги, відповідач на час смерті спадкодавця була постійно зареєстрована за однією адресою з померлим, протягом шести місяців відповідач заяву про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не подала, а тому правові підстави для визнання за ОСОБА_4 права власності на все спадкове майно відсутні.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального закону.

Відповідно до ст..1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Згідно з ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, оскільки сторони у справі є дітьми померлого ОСОБА_6, вони є спадкоємцями першої черги.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч.ч.1,2 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту, неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну ( ч.2 ст.1275 ЦК України).

Виходячи з наведеного, слід дійти висновку, що сторони у справі є спадкоємцями однієї черги, у позивача виникає право на спадкування частки, що належить його сестрі, у разі відмови останньої від прийняття спадщини.

Судом установлено, що ОСОБА_5 в установлений законом шестимісячний строк заяву про відмову від спадщини, а також заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подала.

Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Встановлено, що на момент смерті спадкодавця зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_5 є адреса місця проживання її батька ОСОБА_6

Виходячи із норм цивільного права, що регулюють спадкові правовідносини, а також враховуючи відсутність відмови відповідачки ОСОБА_5 від прийняття спадщини, факт реєстрації місця проживання відповідачки разом з спадкодавцем, - відсутні підстави вважати, що позивач набув право на спадкове майно, частина, якого з моменту смерті спадкодавця належала відповідачці як спадкоємцю першої черги.

Самі по собі акти про не проживання відповідача за зареєстрованим місцем проживання правового значення у даній справі не мають.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка забраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4,- відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 27 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: