Головуючий суду 1 інстанції - Максименко О.Ю.
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 409/193/17
Провадження № 22ц/782/844/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Дронської І.О.

суддів: Карташова О.Ю., Яреська А.В.,

за участю секретаря Єгорової О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 вересня 2017 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Сільськогосподарської виробничої фірми «Агротон» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що він, згідно державного акту НОМЕР_1 на право приватної власності на землю, виданого Білокуракинською райдержадміністрацією 05.08.2004 року, є власником земельної ділянки для сільськогосподарського призначення площею 6,6573 га, що розташована на території Олександропільської сільської ради та протягом останніх років знаходиться у користуванні відповідача «Сільськогосподарської виробничої фірма «АГРОТОН», з яким договір оренди він не укладав. Позивач знав, що раніше він укладав договір оренди з відповідачем і строк дії цього договору повинен був сплинути. Після розірвання шлюбу він переїхав до іншої місцевості та вирішив самостійно обробляти свою земельну ділянку. Оскільки в нього не було копії договору оренди, він звернувся до відповідача з вимогою надати копію договору, але отримавши копію договору оренди він виявив, що в договорі оренди його земельної ділянки, укладеному 19.05.2008 року та зареєстрованому Білокуракинським районним реєстратором 15.06.2009 року за №2098100/29 та акті про передання земельної ділянки в натурі від 19.05.2009 року, стоїть не його підпис, а підпис його колишньої дружини, яка працювала замлевпорядником в Олександропільській сільській раді. 14.04.2016 року він звернувся до СВФ «Агротон» з заявою про розірвання вищевказаного договору, строк дії якого 10 років, але йому було відмовлено. Також позивач зазначає, що договір також не містить істотних умов договору, а саме: інформації про об'єкт оренди (місце розташування, кадастровий номер та розмір земельної ділянки); зазначення способів внесення орендної плати (при грошовій виплаті, перелік та кількість або частку продукції, місце, порядок, строки поставки продукції (при відробітковій виплаті)); зазначення умов використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження чи знищення об'єкта оренди чи його частини. Позивач вважає, що відсутність в договорі хоча б однієї з істотних умов тягне за собою визнання договору недійсним, у зв'язку з чим просить визнати договір оренди земельної ділянки, укладений між ним та ПрАТ «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон», укладений 19.05.2008 року та зареєстрований Білокуракинським районним реєстратором 15.06.2009 року за №2098100/29 недійсним; стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. та правову допомогу в сумі 2000 грн.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним відмовлено у повному обсязі за недоведеністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивачем ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність рішення вимогам ст.213 ЦПК України та по своїй суті незаконність та необґрунтованість рішення, що є підставою для скасування рішення, просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Сторони та третя особа, яких було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи від останніх на адресу апеляційного суду не надійшло.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України без участі сторін за участю представника апелянта ОСОБА_3

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, загальною площею 6,6573 га згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 05.08.2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 81, виданого Білокуракинською райдержадміністрацією, яка розташована на території Олександропільської сільської ради Білокуракинського району Луганської області.

Відповідно до договору оренди землі від 19.05.2008 року, зареєстрованого Білокуракинським районним реєстраційним округом Луганської області 15.06.2009 року за № 209810/29 та акту прийому-сдачі земельної ділянки, земельна ділянка була передана в оренду відповідачу строком на 10 років.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Також судом першої інстанції встановлено, що умови договору виконуються, позивач отримує орендну плату, про що свідчить довідка про виплату орендної плати. За 2013 рік орендну плату позивач отримав особисто, за 2014 та 2015 роки орендну плату отримано ОСОБА_4 за довіреністю, яку від імені позивача, підписала ОСОБА_4 Орендну плату за 2016 рік позивач отримав особисто шляхом перерахування на банківський рахунок останнього, надходження орендної плати у грошовому виді на банківську картку позивачем підтверджено з поясненням, що гроші були ним витрачені на особисті потреби. При цьому судом першої інстанції зазначено, що у зв'язку з тим, що термін зберігання первічної документації складає три роки, в судовому засіданні не встановлено, хто та яким чином отримував орендну плату з 2008 по 2012 роки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, судом першої інстанції зазначено, що посилання позивача на відсутність деяких істотних умов договору (які містилися в ст.15 Закону України «Про оренду землі», в редакції на момент укладення спірного договору) не заслуговують на увагу, з тих підстав, що ці умови передбачені умовами договору, а саме: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки) міститься в п. 1, 2 договору; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, містяться у п.п. 9, 10, 11, 13, 14 договору, умови збереження стану об'єкта оренди містяться у п.17 договору, а способи внесення орендної плати не є істотною умовою договору.

Також, судом першої інстанції зазначено, що позивачем не доведено того, що він не підписував спірний договір оренди, а підпис, який міститься на цьому договорі, йому не належить, оскільки даний факт можливо довести тільки висновком почеркознавчої експертизи, від проведення якої позивач відмовився заявляючи, що не бажає заявляти клопотання про проведення експертизи почерку, оскільки знає, що цей підпис поставила його колишня дружина і він не бажає, щоб у неї були проблеми, а отже, як вважав суд першої інстанції, позивач не довів той факт, що на оскаржуваному договорі оренди містяться підписи, які від його імені виконані іншими особами.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що посилаючись на відсутність істотних умов договору, позивачем не зазначено, які саме порушуються права орендодавця у зв'язку з відсутністю в договорі оренди істотних умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час підписання договору), не зазначено цих істотність умов, а також не зазначено, у чому саме полягає порушення законних прав позивача. В судовому засіданні позивач та його представник також не змогли пояснити, які саме законні права позивача порушені відсутністю, на їх думку, істотних умов в договорі оренди землі.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Проаналізував наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10, 60 ЦПК України).

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2, останній вважає, що спірний договір має бути визнаний судом недійсним з тих підстав, що на момент укладення договору, який є двостороннім не було волі позивача на його укладення та позивач його не підписував.

Крім того, у спірному договорі не було зазначено такі істотні умови як: місце розташування земельної ділянки, кадастровий номер, спосіб внесення орендної плати, відповідальність за несплату орендної плати, умови використання земельної ділянки, не визначено сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження чи знищення об'єкта оренди чи його частини, що є обов'язковими складовими однієї із суттєвих умов договору, відсутність якої, відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» є підставою для визнання договору недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом доказування у зазначеному спорі є: неналежність підпису, що міститься на спірному договорі оренди від імені орендодавця ОСОБА_2 останньому, а також відсутність у спірному договорі оренди істотних умов договору, а саме: місця розташування земельної ділянки, кадастрового номеру, відповідальності за несплату орендної плати, умов використання земельної ділянки, сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження чи знищення об'єкта оренди чи його частини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачем надані докази: копія державного акту на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку; копія договору оренди земельної ділянка та акту прийому-передачі землі від імені ОСОБА_2; заява ОСОБА_2 про розірвання договору та відповідь відповідача про відмову розірвання договору.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_2 відповідачем зазначено, що при укладенні спірного договору між позивачем та ПрАТ «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон» було досягнуто згоди за усіма умовами, договір містить усі передбачені на час укладення істотні умови (кадастровий номер на час укладення договору не був істотною умовою договору оренди землі), у відповідному порядку договір зареєстровано та за відповідним актом передано від орендодавця орендарю, підприємство дотримує усі умови договору, договір понад 8 років виконується обома сторонами, орендна плата сплачується своєчасно та отримується орендодавцем.

Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог позивача, відповідачем надані докази: довідку щодо засіяних сільгоспкультур, довідку щодо нарахування та виплати орендної плати по договору оренди землі.

Колегією суддів встановлено, що згідно з державним актом НОМЕР_1 на право приватної власності на землю, виданого Білокуракинською райдержадміністрацією 05.08.2004 року, ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка для сільськогосподарського призначення площею 6,6573 га, що розташована на території Олександропільської сільської ради.

19.05.2008 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «СВФ «Агротон» було укладено договір оренди належної ОСОБА_2 земельної ділянки, зареєстрованому Білокуракинським районним реєстратором 15.06.2009 року за №2098100/29.

Відповідно до акту прийому-сдачі земельної ділянки від 19.05.2008 року орендодавець ОСОБА_2, на виконання п.20 договору оренди земельної ділянки від 19.05.2008 року передав, а орендар ПрАТ «СВФ «Агротон» прийняв земельну ділянку, площею 6.6573 га, земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку НОМЕР_3. Спірні питання по земельній ділянці відсутні.

На підстав зазначеного, з урахуванням доводів позивача та заперечень відповідача, колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає, що позивачем не спростовано, а відповідачем доведено факт укладення між сторонами 19.05.2008 року спірного договору оренди належної ОСОБА_2 земельної ділянки.

Як і суд першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що він особисто не підписував спірний договір та акт прийому-сдачі земельної ділянки від 19.05.2008 року, оскільки належними та допустимими доказами зазначений факт позивачем не спростовано, від проведення судової почеркознавчої експертизи, на виконання судом першої інстанції вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, позивач відмовився, відповідного клопотання у суді першої інстанції не заявив, що також було підтверджено представником ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційного суду.

Щодо підстав відмови проведення судової почеркознавчої експертизи, то, відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України, колегія суддів вважає, що позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами щодо предмету позову.

Аналізуючи доводи позивача про відсутність у спірному договорі оренди земельної ділянки істотних умов, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції у повній мірі містить мотиви, з посиланням на відповідні положення договору, з яких суд вважав недоведеними позивачем ці обставини, а тому колегія суддів не вважає за потрібне додатково давати правовий аналіз положенням спірного договору.

На підставі зазначеного, за доводами позовної заяви, колегія суддів, як і суд першої інстанції, не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, з тих підстав, що доводи позивача щодо наявності підстав для визнання спірного договору оренди недійсним, останнім не доведені, судом не встановлені, також відповідних доказів не містять і матеріали справи.

За доводами апеляційної скарги апелянт вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність волевиявлення ОСОБА_2 на укладення спірного договору, оскільки останній цього договору не підписував. Також апелянт вважає, що судом не встановлено отримання ним орендної плати від орендатора, ОСОБА_2 підтверджено тільки отримання орендної плати за 2016 рік.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а тому, твердження ОСОБА_2 про те що підпис на спірному договорі виконаний не позивачем, а його колишньою дружиною, без доведення належними та допустимими доказами, у даному випадку, висновком судової почеркознавчої експертизи щодо відповідності підпису, не можуть бути прийняті судом, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо отримання ОСОБА_2 орендної плати, то колегія суддів погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами щодо відсутності первинної документації, з урахуванням терміну зберігання, за 2008-2012 роки що унеможливлює встановлення хто та яким чином отримував орендну плату за цей період, а також отримання ОСОБА_4, дружиною позивача, орендної плати за 2014-2015 роки, а також особисте отримання орендної плати позивачем за 2016 рік.

Між тим, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що у позовній заяві позивачем не зазначалось, як підстава для визнання спірного договору оренди недійсним, несплата відповідачем орендної плати. Зазначене питання судом першої інстанції з'ясовувалось тільки з метою визначення, чи виконувались відповідачем умови договору щодо сплати орендної плати за землю.

Не можна вважати, що відповідачем орендна плата не сплачувалась з тих підстав, що під час розгляду справи стали відомі обставини, зі слів свідка, про довіреність на ім'я ОСОБА_4, яка (довіреність) не була предметом спору, у встановленому порядку зазначена довіреність позивачем не спростовувалась. Доводи ОСОБА_2 про те, що він не бажає неприємностей колишній дружині, а тому питання щодо підробки підписів, у тому числі й на довіреності на право отримання від імені позивача орендної плати ОСОБА_4, у встановленому законом порядку, він встановлювати не бажає, не може бути підставою для визнання договору оренди недійсним.

Також, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачем не були внесені в існуючий договір зміни щодо умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду земельної ділянки відповідно до Закону України від 16.09.2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 14.10.2008 року, оскільки, невнесення орендарем у існуючий договір зазначених апелянтом змін також не може бути підставою для визнання укладеного договору недійсним.

Колегія суддів, з урахування положень ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, вважає, що позивачем не доведено, з матеріалів справи не вбачається та колегією суддів не встановлено порушення права позивача-апелянта ОСОБА_2, як власника земельної ділянки та орендодавця, з наведених у позовній заяві підстав.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апелянтом не доведено порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду, переглянуте судовою колегією в межах доводів апеляційної скарги, відповідає вимогам закону, порушень норм матеріального та процесуального права при розгляді справи та прийнятті рішення не встановлено, тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1. ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 вересня 2017 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Сільськогосподарської виробничої фірми «Агротон» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді: