Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Бондаренко Н.В.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 25 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за порушення грошового зобовязання,-

в с т а н о в и л а :

15 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за порушення грошового зобовязання.

Заочним рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 25 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що за період з 31 серпня 2011 року по 01 лютого 2016 року із загальної суми боргу ОСОБА_3, яка становила 66759,12 грн., на його користь було стягнуто 43623,06 грн., а залишок суми боргу в розмірі 23136,06 грн., залишився не стягнутим і не сплаченим. 10 лютого 2016 року з ОСОБА_3, було стягнуто залишок суми боргу у розмірі 23136,06 грн., в повному обсязі і до виплати цих коштів позивачу, вони перебували на депозитному рахунку відділу ДВС Сарненського РУЮ. Враховуючи те, що зобовязання, було грошовим, тому до стягнення підлягають відсотки за порушення грошового зобовязання.

Зазначає, що надав суду належні та допустимі докази того, що за рішенням Сарненського районного суду Рівненської області у ОСОБА_3 перед ним виникли грошові зобовязання, строки виконання яких вже давно минули. В процесі розгляду справи довів суду те, що сплативши 10 лютого 2016 року залишок суми боргу у розмірі 23136,06 грн., ОСОБА_3 порушила строки сплати цієї суми боргу і визначив розмір індексу інфляції та трьох процентів річних за період з 01 вересня 2015 року по 09 лютого 2016 року, тобто до дня сплати цієї суми боргу.

Просить заочне рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 25 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог, зазначивши, що позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог.

Колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

Судом встановлено, на виконанні у ВДВС Сарненського РУЮ перебувало зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 66 759,12 грн.

Заборгованість погашалася в період із 31 серпня 2011 року по 01 лютого 2016 року шляхом перерахування коштів боржником на рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_1

Суму в розмірі 23 136 грн 06 коп. перераховано ОСОБА_2 10 лютого 2016 року на депозитний рахунок ВДВС Сарненського РУЮ.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з нормами ЦПК України спосіб судового захисту та підставу й предмет позову визначає позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначив обставини і факти на обґрунтування заявлених позовних вимог на підставі ст. 625 ЦК України, навів детальний розрахунок суми боргу та на підтвердження своїх позовних вимог надав довідку ВДВС Сарненського РУЮ від 11 лютого 2016 року № 45/05 (а. с. 5), згідно з якою суму інфляційних втрат і три проценти річних ним пораховано від простроченої суми у розмірі 23 136 грн 06 коп., яку сплатив боржник 10 лютого 2016 року, та визначено час прострочення - з 01 вересня 2015 року по 09 лютого 2016 року.

Відповідачем дані обставини не спростовані.

Проте, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув, та в порушення вимоги ч.4 ст. 10 ЦПК України прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Згідно з ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 25 квітня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за порушення грошового зобовязання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) грн. 05 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1157 (одну тисячу сто пятдесят сім) грн. 52 коп. судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді :