Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2415/17
Провадження № 2/553/1161/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.11.2017м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Новака Ю.Д.,

при секретарі - Модіній В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов ОСОБА_1 таким, що підлягає до задоволення, за наступних обставин.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 28 жовтня 2005 року до 25 березня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-КЕ №009419 та Рішення Ленінського районного суду про розірвання шлюбу у справі №553/1041/16-ц від 14.03.2016 року).

За час перебування у шлюбі, 27 липня 2008 року у них народилась спільна дитина - ОСОБА_3, який після розірвання шлюбу проживає разом з позивачем (свідоцтво про народження серії І-КЕ №073805).

Також за час життя у шлюбі було набуто спільне нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1, що складається з: 1-а кімната (5) площею 17,7 кв.м., коридору (1) площею 7,1 кв.м., кухні (2) площею 16,4 кв.м., комори (4) площею 1,9 кв.м., вбиральні (сполученої) (3) площею 4,2 кв.м., балкон (з к =0,3) пл. 1,1 кв.м. та становить загальну площу 48,4 кв.м.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №10793685 від 14.10.2013 року форма власності спірного майна приватна, а власником значиться ОСОБА_2.

Право власності на вказане майно було визнано судом. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м.Полтави у справі №553/2758/13-ц від 11.07.2013 року, яке набрало законної сили 23.07.2013 року, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру №129 в будинку №65Б у м.Полтаві, а саме: коридор (1) площею 7,1 кв.м., кухня (2) площею 16,4 кв.м., комора (4) площею 1,9 кв.м., вбиральня (сполучена) (3) площею 4,2 кв.м., балкон (з к =0,3) пл. 1,1 кв.м., всього площею 48,4 кв.м.

Підставами визнання права власності за ОСОБА_2 на квартиру слугувало визнання судом, таким що відбувся та дійсним договір купівлі- продажу майнових прав на квартиру №223 від 30.04.2013 року укладеного між ТзДВ «Полтаватрансбуд» та ОСОБА_2, оскільки згідно акту приймання-передачі відбулося приймання-передача спірної квартири та відбулася сплата коштів обумовлених договором.

Таким чином правомірність набуття зазначеної спірної квартири встановлена судовим рішенням.

Разом з тим, спірна квартира була набута у шлюбі і після його розірвання виникла необхідність у розподілі майна подружжя.

Статтями 60, 61 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, в тому числі заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя.

Згідно ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

При цьому, дані обставини справи стороною відповідача не були спростовані шляхом надання доказів у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України.

Законодавцем визначено, що у відповідності до ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу.

Так, положенням ст.ст. 60,61 СК України визначено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, в тому числі заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя.

Так, статтею 70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, визначено, що власність сімї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя.

Згідно частини 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Положенням ст. 57 СК України визначено, що особистою власністю дружини, чоловіка є:

- майно, набуте нею, ним до шлюбу;

- майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

- майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належали їм на праві спільної сумісної власності, незалежного від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, згідно ч. 1 ст. 70 СК України.

Виходячи із змісту ст. 60 СК України законодавець встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі.

Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як передбачено ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання права власності.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 30, 60, 209, 212, 218 ЦПК України, ст. 11, 321, 355, 372 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 61, 63, 64, 65, 70, 71 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності - задовольнити.

Визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з: 1-а кімната (5) площею 17,7 кв.м., коридору (1) площею 7,1 кв.м., кухні (2) площею 16,4 кв.м., комори (4) площею 1,9 кв.м., вбиральні (сполученої) (3) площею 4,2 кв.м., балкон (з к =0,3) пл. 1,1 кв.м. та становить загальну площу 48,4 кв.м. спільним майном подружжя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з: 1-а кімната (5) площею 17,7 кв.м., коридору (1) площею 7,1 кв.м., кухні (2) площею 16,4 кв.м., комори (4) площею 1,9 кв.м., вбиральні (сполученої) (3) площею 4,2 кв.м., балкон (з к =0,3) пл.. 1,1 кв.м. та становить загальну площу 48,4 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з: 1-а кімната (5) площею 17,7 кв.м., коридору (1) площею 7,1 кв.м., кухні (2) площею 16,4 кв.м., комори (4) площею 1,9 кв.м., вбиральні (сполученої) (3) площею 4,2 кв.м., балкон (з к =0,3) пл. 1,1 кв.м. та становить загальну площу 48,4 кв.м.

Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції може бути подано до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_4