Справа № 520/5718/17
Провадження № 2/520/7637/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2017 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі судді Луняченка В.О.

При секретарі Нефедової Г.В.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

17.05.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 міської ради, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на ? частину квартири №30 у будинку №46/1 по вул. ак. Вільямса у м.Одесі.

Представник позивача ОСОБА_1, ОСОБА_3, діючий на підставі довіреності, до судового засідання надав заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу за їх відсутністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради до судового засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, вивчив матеріали справи і встановив наступне:

ОСОБА_1, на підставі обмінного ордеру №1288, від 02.03.1984 року, проживає у квартирі №30 за адресою м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, б. 46/1, разом ОСОБА_1 з 1984 року у зазначеній квартирі проживали - її бабуся - ОСОБА_4, яка померла у 1990 році, та її чоловік - ОСОБА_5, який помер у 1996 році. Крім того від народження у вказаній квартирі проживають обидві дочки позивача- Гнатюк ОСОБА_6 (1989 р/н) та ОСОБА_7 (1984 р/н), що підтверджено довідкою №208 від 30.01.2017 року з місця мешкання та складу сімї і реєстрації, виданою КП «ЖКС «Чорномосрький» ( а.с. 34).

Позивач є відповідальним квартиронаймачем по квартирі №30 у будинку №46/1 по вул. ак. Вільямса у м.Одесі з 1984 року.

У 1993 році, ОСОБА_1 звернулась до органів приватизації із заявою на приватизацію зазначеної квартири, яка використовувалась нею та членами її сім'ї на умовах найму. Згідно розпорядження №8697 від 05.05.1993 року та свідоцтва про право власності на житло від 05.05.1993 року що зареєстроване і записане у реєстрову книгу за №4-1697 позивачу та членам її родини квартира №30 у будинку №46/1 по вул. ак. Вільямса у м.Одесі у рівних частках була передана у власність.

Згідно Свідоцтва про право власності, власниками у рівних частках (1/4) квартири №30 у будинку №46/1 по вул. ак. Вільямса у м.Одесі є ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_9. Права власності за вказаними особами були зареєстровані ОСОБА_2 МБТІ 29 квітня 1994 року.

07.06.1996 року ОСОБА_8 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ЖД №100928. Позивач не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5

Після смерті ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалась, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину №47553216 від 26.04.2017р.).

Отже, 1/4 частку у праві власності на квартиру №30 у будинку №46/1 по вул. ак. Вільямса у м.Одесі, яка належала ОСОБА_5 в порядку спадкування ніхто не прийняв.

Станом на час звернення до суду із позовною заявою, Позивач продовжує проживати у спірній квартирі, утримувати її.

ОСОБА_1, як відповідальна особа, на яку відкриті особові рахунки по комунальних послугах та повнолітні співвласники Квартири, після смерті ОСОБА_5, з 1996 року володіють ? частки вищевказаної квартири.

Співвласники ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не претендують на спірне майно.

Належна ОСОБА_5 1/4 частка квартири не була успадкована за відсутністю спадкоємців, відумерлою спадщина в установленому законом порядку не визнавалась, відповідно хто є власником спірної 1/4 частки та про відсутність підстав набуття права власності позивач не знала та не могла знати, а отже володіння позивача 1/4 Частки є добросовісним.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на такі докази: свідоцтво про право власності на квартиру №30 у будинку №46/1 по вул.. ак. Вільямса у м.Одесі ( а.с.28), розпорядження органу приватизації від 05.05.1993 року ( а.с.29), технічний паспорт на квартиру №30 у будинку №46/1 по вул. ак. Вільямса у м.Одесі від 10.02.1993 року ( а.с.30-31), свідоцтво про смерть ОСОБА_5 сері І-ЖД №100928 видане 09.06.1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої райради народних депутатів м.Одеси ( а.с.32), витяг із спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) ( а.с. 33)., довідка №208 від 30.01.2017 року з місця мешкання, склад сімї та реєстрації ( а.с. 34), свідоцтво про смерть ОСОБА_4 серії ІІІ-ЖД № 374539 видане 19.04.1990 року відділом РАГС Жовтневого району м.Одеси ( а.с. 36), корінець ордеру №1288 від 02.03.1984 року, виданий ОСОБА_1 про право на вселення в порядку обміну у квартиру №30 у будинку №46/1 по вул.. ак. Вільямса у м.Одесі ( а.с.35) квитанції про сплату житлово- комунальних послуг ( а.с 39-132)

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 Цивільного Кодексу України (надалі - ЦК України), а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Положення щодо набувальної давності закріплені у ЦК України, зокрема, як первісний спосіб набуття права власності, оскільки права набувача залежать не від волевиявлення попереднього власника, а від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України добросовісності заволодіння, відкритості та безперервності подальшого володіння річчю протягом певного строку.

Отже, визнання права власності за володільцем на підставі ст. 344 ЦК України, можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності володіння.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ, а відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном.

Надані суду докази свідчать що ОСОБА_1 з 1996 року, фактично, безтитульно володіла ? частиною квартири №30 у будинку №46/1 по вул.. ак. Вільямса у м.Одесі, володіння було добросовісним, відкритим і безперервним. З 1996 року власник ? частини зазначеної квартири ОСОБА_5 відсутній у зв'язку зі смертю, правонаступників після нього не має.

Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу права власності на нерухоме майно, регулюються нормами, визначеними в ст.344 ЦК України

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Згідно п.11 Постанови ВССУ №5, виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року.

Починаючи з червня 1996 року по теперішній час, майже 21 рік, Позивач відкрито та безперервно користується 1/4 частки квартири, а також та всією квартирою взагалі, утримує її, проводить ремонт та сплачує комунальні послуги, що підтверджується договорами, укладеними між нею та підприємствами, що надають відповідні житлово- комунальні послуги.

При вищенаведених обставинах суд вважає позов ОСОБА_1 підлягаючим задоволенню з таких підстав: ст.344 ЦК України визначає, що «Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є».

Керуючись ст.ст.213,214,215 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності за набувальною давністю- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на ? частину квартири №30 у будинку №46/1 по вул. ак. Вільямса у м.Одесі, загальною площею 48,6 кв.м., в тому числі жилою площею 29,2 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м.Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Луняченко В. О.