УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 22 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2015 року розірвано. Сторони мають спільну дитину - дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому позивач просила стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 2 тис. грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 тис. грн щомісячно, починаючи з 17 січня 2017 року і до її повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 22 травня 2017 року змінено рішення суду першої інстанції, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 грн щомісячно, починаючи з 17 січня 2017 року і до повноліття дитини.

Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного рішення апеляційного суду вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Враховуючи матеріальне становище сторін, стан здоров'я дитини та відповідача, а також ті обставини, що відповідач на теперішній час не працює та здійснює догляд за матір'ю ОСОБА_5, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дочки урозмірі 600 грн щомісячно.

При цьому суд належно оцінив, що позивач, посилаючись на отримання відповідачем періодичних доходів та можливість сплати ним аліментів у розмірі 2 тис. грн, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

Статтею 212 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржуване рішення апеляційного суду містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам ст. ст. 213-215, 303, 316 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Таким чином, наведені у касаційній скарзі доводи щодо доказів і доказування зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Крім того, зі змісту оскаржуваного рішення апеляційного суду не вбачається підстав для висновків про порушення судом норм матеріального права, враховуючи установлені судом обставини справи. Таким чином, під час розгляду зазначеного позову суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 22 травня 2017 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В.Ступак