Справа № 465/4954/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/3476/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю представника відповідача ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Кредитної спілки «Християнська злагода», з участю третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання договору про надання кредиту та договору іпотеки припиненими,-

встановила:

В серпні 2016 року позивач ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до КС «Християнська злагода», в якому просила визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними, поновити строк позовної давності, визнати Кредитний договір № 175/07 від 07.05.2007 року та Договір іпотеки від 08.07.2007 року припиненими.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07.05.2007 року між КС «Християнська злагода» та позивачем укладено кредитний договір № 175/07, відповідно до умов якого Відповідач мав надати позивачу споживчий кредит в розмірі 1515000 грн. 00 коп., що є еквівалентом 300000 доларів США, строком на 36 місяців з травня 2007 року по 07 травня 2010 року зі сплатою 48% річних. В забезпечення виконання зобов»язань по кредитному договору від 07.05.2007 року укладено Договір іпотеки від 08.05.2007 року між Відповідачем, як Іпокодержателем та позивачем як Іпотекодавцем, посвідчений 10.07.2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8

Жодних інших кредитних договорів та договорів іпотеки з Кредитною спілкою «Християнська злагода» не укладала та не підписувала.

Зазначає, що передбачені Кредитним договором зобов»язання щодо надання Кредитною спілкою «Християнська злагода» їй грошових коштів в розмірі 1515000, 00 грн. не були виконані, графік повернення платежів, які кредитна спілка також зобов»язалася надати позивачу, надані не були, підстави для відмови у наданні кредиту, передбачені п..4.3.1. Кредитного договору також відсутні.

Вважає, що такими діями відповідач порушив взяті на себе зобов»язання за згаданим Кредитним договором, вчинивши заборонену чинним законодавством односторонню відмову від виконання зобов»язань, при цьому строк Кредитного договору закінчився 07.05.2010 року, відтак існують достатні та беззаперечні підстави для визнання Кредитного договору № 175/07 від 07.05.2007 року припиненим.

Також позивач вважає, що Договір іпотеки від 08.05.2007 року, укладений між Кредитною спілкою «Християнська злагода» та позивачкою, є припиненим у зв»язку із припиненням основного зобов»язання, на забезпечення якого укладений Договір іпотеки від 08.05.2007 року. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до Кредитної спілки «Християнська злагода», з участю третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання договору про надання кредиту та договору іпотеки припиненими - відмовлено.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.08.2016 року, шляхом накладення арешту на квартиру № 18 в будинку № 80-а на вул. Академіка Сахарова у м. Львові - скасовано.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_5, вважає, що оскаржуване рішення не ґрунтується на вимогах закону, ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню.

Стверджує, що передбачені кредитним договором зобовязання щодо надання КС «Християнська злагода» грошових коштів у відповідному розмірі відповідачем не були виконані, також графік повернення платежів, який відповідач зобовязувався надати, наданий не був, хоча підстави для відмови у наданні кредиту, передбачені п. 4.3.1 договору, відсутні.

Зазначене, на думку апелянта, свідчить про те, що такими діями відповідач порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором, оскільки вчинено односторонню відмову від виконання договірних зобовязань.

Крім цього апелянт вважає, що оскільки строк договору закінчився 07.05.2010 року, тому основне зобовязання припинилось, відтак є підстави для визнання договору припиненим.

В цій частині суд не навів жодного обґрунтування стосовно продовження дії та існування зобовязань за кредитним договором.

В апеляційній скарзі зазначає, що у випадку задоволення позовної вимоги про визнання кредитного договору припиненим, підлягає задоволенню і вимога про визнання припиненим договору іпотеки, який укладався виключно на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 08.02.2017 р. у справі № 6-2560цс16.

Вважає, що суд безпідставно покликався на судові рішення між сторонами з приводу повернення ОСОБА_5 коштів КС «Християнська злагода», а також безпідставно відмовив у поновленні позовної давності, оскільки позовна давність пропущена позивачем з поважних причин.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2017 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 та треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_5 викликалася в судове засідання та не з»явилася, повідомлення про вручення судових повісток в судове засідання на 04 липня 2017 року та 31 липня 2017 року повернулися в суд за закінченням терміну зберігання (т. 2 а.с. 31, 34-36).

Представник позивача ОСОБА_9, яка приймала участь в розгляді справи в суді першої інстанції, прибула в судові засідання, призначені на 31 липня 2017 року та 01 серпня 2017 року, проте документи, які б посвідчували її повноваження на представництво інтересів позивача ОСОБА_5, суду не надала.

Інші учасники розгляду справи в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача та третіх осіб на заперечення доводів скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні виходячи з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що зобовязання за кредитним договором в силу вимог статті 599 ЦК України не припинилося, тому і договір іпотеки є чинним та діє до повного виконання зобов'язання іпотекодавцем, відтак немає підстав і для визнання припиненим договору іпотеки.

Крім цього, оскільки суд встановив безпідставність позовних вимог, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, відмовив у задоволенні заяви представника відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності.

Також на підставі ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд скасував заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.08.2016 року, якою накладено арешт на квартиру № 18 в будинку № 80-а на вул. Академіка Сахарова у м. Львові.

Розглядаючи апеляційну скаргу та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов»язків є договори та інші правочини.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 6 ЦК України ).

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Договір належить до юридичних фактів, на основі яких виникають зобов»язання.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що 07 травня 2007 року між ОСОБА_5 та Кредитною спілкою «Християнська злагода» укладено договір № 175/07 про надання споживчого кредиту в розмірі 1515000, 00 грн., що є еквівалентом 300000 доларів США, строком на 36 місяців, з 07.05.2007 року по 07.05.2010 року зі сплатою 48% річних.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено, що якщо в зобов»язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов»язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

В свою чергу, згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Таким чином, згідно із статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов»язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 598 ЦК України).

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У позовній заяві та апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_5 покликається на те, що передбачені кредитним договором зобовязання щодо надання грошових коштів у відповідному розмірі відповідачем КС «Християнська злагода» не були виконані, також графік повернення платежів, який відповідач зобовязувався надати, наданий не був. Зазначене, на думку апелянта, свідчить про те, що такі дії відповідача свідчать про односторонню відмову від виконання договірних зобовязань, що відповідно до ст. 615 ЦК України вказує на припинення зобов»язання.

В свою чергу, відповідно до ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

На переконання колегії суддів та обставина, що за кредитним договором № 175/07 від 07.05.2017 року КС «Християнська злагода» не надала позичальнику ОСОБА_5 споживчий кредит у розмірі 1515000,00 грн. не дає підстави для висновку про припинення зобов»язання, оскільки доказів про односторонню відмову від зообов»язання зі сторони відповідача позивач не надала, при цьому невиконання зобов»язання сторони правочину тягне за собою відповідальність, передбачену ст. 611 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання кредитного договору №175/07 від 07.05.2007 року припиненим, на підставі вимог заявлених позивачем ОСОБА_5

Натомість, у запереченні на позовну заяву представник відповідача покликається на те, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 01.12.2016 р. задоволено позов Кредитної спілки «Християнська злагода» про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_10 в межах 605000 гривень на користь Кредитної спілки "Християнська злагода" 439 635 гривень. 84 коп. за кредитними договорами №173/07 від 04 травня 2007 року та №173/07 від 07 травня 2007 року, стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_11 в межах 30 000 гривень на користь Кредитної спілки "Християнська злагода" 439 635 гривень 84 коп. за кредитним договором №112/07 від 19 березня 2007 року, стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 130 482 гривні.; на користь ОСОБА_12 46 388 гривень; на користь ОСОБА_4 166 830 гривень; на користь ОСОБА_13 400 000 гривень шляхом звернення стягнення на майно, передане в іпотеку, а саме квартиру № 18 в будинку № 80 А по вул. Ак. Сахарова у м. Львові (до квартири відноситься комора в підвалі під літ. ХСІV площею 2,6 кв.м).

Відповідно до висновків апеляційного суду ОСОБА_5 отримала від КС «Християнська злагода» кредит на загальну суму 1183335,84 грн.

Разом з тим, статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В забезпечення виконання основного зобов'язання за кредитним договором № 175/07 від 07 травня 2007 року між Кредиткою спілкою «Християнська злагода», як іпотекодержателем, та ОСОБА_5, як іпотекодавцем, укладено договір іпотеки від 08.05.2007 року, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру №18 в будинку № 80-а на вул.Академіка Сахрова у м. Львові, що складається з чотирьох кімнат житловою площею 88,3 кв.м. та кухні; загальна площа квартири 168,0 кв.м., яка належатиме ОСОБА_5 на праві приватної власності в майбутньому, і на яку, відповідно до законодавства може бути звернено стягнення.

Відповідно до п. 1.3. Договору, іпотека за цим Договором забезпечує повне виконання позичальником зобов»язань перед іпотекодержателем, що виникають із Договору № 175/07 про надання кредиту, інших договорів, які укладені та/або будуть укладені між Сторонами, і є та/аюо будуть її невід»ємною частиною, за умовами яких іпотекодатель зобов»язується перед іпотеко держателем повернути кредит в розмірі 1515000,00 грн., що на день укладення договору еквівалентно 300000 дол. США, сплатити відсотки за його користування, можливі неустойку та інші платежі в розмірі, порядку та строки, передбачені кредитним договором.

Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами боржника. Іпотека за правовою природою є заставою та регулюється нормами § 6 гл. 49 ЦК та Законом України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку».

Згідно із ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що підставами припинення іпотеки, зокрема, є: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Враховуючи те, що зобов'язання за кредитним договором не припинилися, тому відсутні підстави для визнання припиненим договору іпотеки, яка має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобов»язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Також, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки суд відмовив у задоволенні позовних вимог у зв»язку із безпідставністю таких, така підстава як пропуск позовної давності не може бути застосована для відмови у позові.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_14