Справа № 648/739/17
Провадження № 2/648/469/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року с.м.т. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області у складі:

Головуючого судді Бугрименка В.В.

секретаря Когут Є.А.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 22 лютого 2013 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу № DNOOА+02004211, за умовами якого відповідач отримала в платне користування належний позивачу автомобіль марки Fiat, модель Linea, 2012 року випуску, тип ТЗ: Седан/Лифтбек, №кузова/шасі: ZFA0408, реєстраційний номер: AE7674HC. В свою чергу відповідач зобов'язувалась сплачувати позивачу щомісячні лізингові платежі відповідно до графіку, який є невідємною частиною договору. Разом з цим, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконує, внаслідок чого, станом на 21 лютого 2017 року, утворилась заборгованість в розмірі 319543,86 грн., з яких: заборгованість по залишку вартості предмету лізингу - 119060,80 грн.; заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу - 45754, 56 грн.; пені - 135783,80 грн., заборгованість за страховою винагородою - 8487,80 грн.. Просив стягнути з відповідача на користь банку лише заборгованість по залишку вартості предмету лізингу - 119060,80 грн. та судові витрати за сплачений судовий збір в сумі 1785,91 грн..

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримує.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з тих підстав, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу є нікчемним, оскільки, в супереч вимог ст.799 ЦК України, не посвідчений нотаріально. Просив відмовити в позові.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно до ч.1 ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Судом встановлено, що 26 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_2 укладено письмовий договір фінансового лізингу № DNOOА+02004211 (далі договір), строком на 60 місяців, який складається із заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, Умов та правил надання банківських послуг, специфікації та графіка сплати лізингових платежів. Вказаний договір нотаріально не посвідчено.

Згідно умов договору (п.1.1, специфікації), ПАТ КБ «Приватбанк» передало, а відповідач відповідно отримала у платне користування належний позивачу автомобіль марки Fiat, модель Linea, 2012 року випуску, тип ТЗ: Седан/Лифтбек, № кузова/шасі: ZFA0408, реєстраційний номер: AE7674HC.

Пунктами 1.3, 1.1.5 договору передбачено, що відповідач зобов'язувалась сплачувати лізингові платежі відповідно до графіку, а саме щомісячними платежами в сумі 2970 грн., з 16 по 20 число кожного місяця.

Разом з цим, доводи представника відповідача щодо нікчемності вказаного договору є слушними.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Враховуючи, що укладений між сторонами договір лізингу не було посвідчено нотаріально, суд приходить до висновку, що такий договір є нікчемним.

Така ж правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Зі змісту ч.1 ст.216 ЦК України вбачається, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Враховуючи, що укладений між сторонами договір є нікчемним, суд приходить до висновку, що посилання позивача, на порушення відповідачем зобовязання за договором, є безпідставними, оскільки вказаний правочин не створює юридичних наслідків. За таких обставин, позов задоволенню не підлягає.

Суд не вважає можливим застосувати реституцію з власної ініціативи, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо розміру коштів сплачених відповідачем на виконання вказаного договору, що не позбавляє заінтересованих осіб звернутися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 213, 215, 224 ЦПК України, ст. ст.525-527, 530, 549, 610-612, 625 ЦК України, ст.ст.1, 6, 10, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Херсонської області, шляхом подання апеляційної скарги через Білозерський районний суд Херсонської області, протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.В. Бугрименко