Справа № 404/591/17
Номер провадження 2/404/1432/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

за участі секретаря - Чайка О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись в суд із позовом, яким просять визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням-- квартирою №77 по вул. Яновського, будинок 100 в м. Кропивницькому. Зазначають, що вони є власниками зазначеної квартири , у якій з 28.09.2011 року зареєстрований відповідач, як чоловік ОСОБА_2. Проте, з моменту реєстрації відповідач забрав усі особисті речі та не проживає в квартир, самостійно знятись з реєстраційного обліку за вказаною адресою відмовляється, витрати на утримання житла не несе.

В судове засідання позивачі подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги підтримали та не заперечували щодо ухвалення заочного рішення ( а.с. 13).

ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся по відомому місцю його реєстрації через відповідну житлово-експлуатаційну організацію, що не суперечить ч.3 ст.76 ЦПК України.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, із наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).

У ст. 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ст. 391 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку(квартири), які проживають разом з ним, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК України.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із подальшими змінами та доповненнями) (далі - постанова Пленуму) роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Враховуючи положення ст. 405 ЦК України та роз'яснення п. 10 постанови Пленуму, зазначені вище обставини, якими відповідач обґрунтовує поважність свого не проживання у спірному будинку мають бути належним чином перевірені та оцінені судом, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.XI.50).

Судом з»ясовано, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору свідоцтва про право власності на житло від 11.06.1993 року, свідоцтва про право на спадщину від 10.04.1996 року (а.с.8, 9).

11 вересня 2004 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 одружились, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №193. Прізвища після одруження: чоловіка- Лішка, дружини-Петрашик (а.с. 10).

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУМВС в Кіровоградській області від 09.02.2017 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 саме з 28.09.2011 року зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 18).

Разом з тим, як вбачається із довідки від 04.01.2017 року в.о. завбудинку ОСОБА_5, підпис якої завірено начальником КП ЖЕО №3 ОСОБА_6, в квартирі АДРЕСА_2 прописаний зять ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 з липня 2011 року, не проживає (а.с. 7).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачі просять усунути перешкоди в користуванні житлом, яким є формально залишена реєстрація проживання в цій квартирі відповідача, який фактично з липня 2011 року не проживає, тобто визнати його таким, що втратив право на проживання.

Саме таке рішення, з огляду на положення статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-1У, є підставою для зняття відповідача з реєстрації за адресою місця знаходження належної позивачу частини квартири відповідним органом виконавчої влади, який за законом уповноважений на вчинення вказаних дій.

Судом не встановлено, що позивачі створювали перешкоди в користуванні житлом відповідачу. За таких обставин, суд вважає, що відповідач втратив право користування квартирою, оскільки не проживає в ній понад рік без поважних причин, а відтак його слід визнати таким, що втратив право користування квартирою №77 по вул. Яновського, будинок 100 в м. Кропивницькому.

Керуючись ст. ст. 88, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов -задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням- квартирою №77 по вул. Яновського, будинок 100 в м. Кропивницькому.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області, через суд першої інстанції. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда