22-ц/775/369/2017(м)
Головуючий 1 інстанції Копилова Л.В.
Доповідач Принцевська В.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого Принцевської В.П.,

суддів Лопатіної М.Ю., Биліни Т.І.

секретар Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1»язко ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 10 листопада 2014 року по справі за позовом ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1»язко ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитом, за зустрічним позовом ОСОБА_1»язко ОСОБА_5 до ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» про визнання договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И В:

Представник публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» (далі - банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1»язко ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитом, посилаючись на те, що між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_3 14 вересня 2007 року був укладений кредитний договір № 1, згідно з умовами якого останньому надано кредит у розмірі 150 000 доларів США строком повернення згідно Графіку та остаточною датою повернення 13 вересня 2027 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами за строковою заборгованістю, що нараховуються банком за ставкою у розмірі 12,9% та процентів за користування кредитом за простроченою заборгованістю, що нараховуються банком за ставкою у розмірі 17,9 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачкою ОСОБА_4 був укладений договір поруки №1/2 від 14.09.2007 року, а з ОСОБА_1»язко О.П. договір поруки № 1/3 від 14.09.2007 року. Відповідно до умов вказаних договорів поруки ОСОБА_4 та ОСОБА_1»язко О.П. поручилися перед банком за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором.

На протязі тривалого часу відповідач ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором не виконує і станом на 10 березня 2014 року його заборгованість за кредитним договором складає 168 605,91 дол.США. 25 грудня 2013 року відповідачам банком були направлені вимоги про виконання зобов»язань за кредитним договором. Проте відповідачі залишили без реагування ці вимоги. У зв»язку з цим просить суд стягнути з відповідачів солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором та договорами поруки в сумі 168 605,91 дол. США, в тому числі: 122 109,44 доларів США - заборгованість за сумою кредиту; 46 496,47 доларів США - сума заборгованості за непогашеними відсотками за користування кредитом.

Заперечуючи проти первісного позову відповідачка ОСОБА_1»язко О.П. звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим, посилаючсиь на те, що з 01 травня 2011 року позичальник - відповідач ОСОБА_3 порушує зобов»язання за кредитним договором, і з цього часу він регулярно отримував від банку вимоги щодо дострокового повернення кредиту. Вказує на те, що банк з часу виникнення заборгованості у позичальника та по грудень 2013 року жодного разу не повідомив про те, що за забезпеченим нею кредитом існує прострочене зобов»язання. Банк використав своє право та ще у 2011 році звернувся до боржника з вимогою про дострокове погашення суми боргу. Зазначені відомості містяться в матеріалах кредитної справи та не були надані банком до поданої позовної заяви. Їй же банком була направлена єдина вимога щодо виконання зобов»язань у грудні 2013 року, тобто у строк, що перевищує шість місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання. В договорі поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки п.4.1 цього договору встановлено, що вона діє до повного виконання зобов»язань сторонами за основним договором. Просить визнати договір поруки за № 1/3 від 14 вересня 2007 року, укладений між банком та нею, припиненим.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 10 листопада 2014 року позов ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» задоволено в повному обсязі. Зустрічний позов ОСОБА_1»язко ОСОБА_5 залишено без задоволення.

З даним рішенням не погодився ОСОБА_1»язко ОСОБА_2, який є колишнім чоловіком відповідачки ОСОБА_1»язко ОСОБА_5. Він вважає, що суд помилково розглянув справу без притягнення його до участі в якості співвідповідача. Також він вважає, що рішенням по даній справі були вирішені питання щодо його майнових прав та інтересів тому, що в процесі виконання цього рішення був накладений арешт на автомобіль, який було придбано подружжям ОСОБА_1»язко в період зареєстрованого шлюбу. Він посилається на те, що суд не повно з»ясував обставини справи та ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1»язко ОСОБА_5 задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_1»язко ОСОБА_2 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1»язко О.П. в судове засідання не з»явилися, повідомлені про час і місце судового засідання телефонограмами, які зареєстровані в журналі телефонограм № 1 за номерами 1252, 1253, 1254.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника та представника позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу з наступних підстав.

14 вересня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Донгорбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 1, відповідно до умов якого Банк надав відповідачеві кредит в сумі 150 000 дол.США строком погашення 13 вересня 2027 року зі сплатою 12,9 % річних згідно графіку погашення кредиту та відсотків за його використання, що передбачені умовами вказаного договору.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором між банком та відповідачкою ОСОБА_4 14 вересня 2007 року укладено договір поруки №1/2 .

З метою забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором між банком та відповідачкою ОСОБА_1»язко О.П. 14 вересня 2007 року укладено договір поруки №1/3.

Як свідчить розрахунок, розмір заборгованості відповідачів перед банком за кредитним договором станом на 10 березня 2014 року складає: 168 605,91 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 122 109,44 доларів США, заборгованості за непогашеними відсотками за користування кредитом в сумі 46 496,47 дол. США .

19 грудня 2013 року Банк направив відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_1»язко О.П. письмові вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту та відсотків за користування кредитом, які отримані особисто відповідачами 28 грудня 2013 року ОСОБА_3 та 23 січня 2014 року ОСОБА_1»язко О.П.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За ч.ч.1,4 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

В зустрічній позовній заяві відповідачка ОСОБА_1»язко О.П. посилається на те, що банк використав своє право і в 2011 році звернувся до боржника з вимогою про дострокове погашення суми боргу, а до неї ж звернувся тільки в 2013 року, тому її порука перед банком припинилася.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Пунктом 4.1 договору поруки № 1/3 від 14 вересня 2007 року встановлено, що вона діє до повного виконання зобов»язань сторонами за основним договором. Таким чином строк припинення договору поруки не встановлений.

Суд першої інстанції правильно встановив, що доказів пред»явлення вимоги про дострокове остаточне повернення боргу за кредитним договором до боржника банком ще в 2011 році, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_6 суду не надала. Суд дійшов правильного висновку, що вимоги за зустрічним позовом є необгрунтованими та не доведеними.

Також, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що так як відповідачі належним чином не виконували умови кредитного договору №1 від 14 вересня 2007 року та договорів поруки №1/2 і № 1/3 від 14 вересня 2007 року, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 10 березня 2014 року складає 168 605,91 дол. США і складається із: заборгованості за кредитом в сумі 122 109,44 доларів США, заборгованості за непогашеними відсотками за користування кредитом в сумі 46 496,47 дол. США, тому ця заборгованість підлягає стягненню з них в солідарному порядку в повному обсязі.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними.

Статтею 292 ч.1 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1»язко І.М. вказує, що на стадії виконання рішення суду першої інстанції по даній справі був накладений арешт на автомобіль, який було придбано подружжям ОСОБА_1»язко в період зареєстрованого шлюбу, у зв»язку з цим, заявник вважає, що рішенням суду по даній справі були вирішені питання щодо його майнових прав та інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1»язко О.П. не є майновим поручителем за виконання боржником ОСОБА_7 своїх зобов»язань по спірному кредитному договору. В даному випадку, згідно з умовами договору поруки №1/3 від 14.09.2007 року обєм відповідальності ОСОБА_1»язко О.П. перед кредитором визначається умовами і обємом зобов»язань боржника перед кредитором за основним зобов»язанням, включаючи повернення суми кредиту, виплати процентів за його використання, неустойки (пені, штрафів) і спричинених збитків.

Тобто для укладення такого договору поруки ОСОБА_1»язко О.П. не повинна була брати згоду у свого чоловіка. Відповідно суд першої інстанції не повинен був притягувати в якості співвідповідача ОСОБА_1»язко І.М. - чоловіка відповідачки ОСОБА_1»язко О.П.

В пункті 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз»яснено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що заявник апеляційної скарги ОСОБА_1»язко І.М. не є такою особою, яка має право оскаржувати рішення суду першої інстанції по даній справі тому, що даним рішенням не були вирішені питання про його права та обов'язки.

Статтею 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись: ст.,ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1»язко ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді