Провадження № 2/127/1152/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2017року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання, -

встановив:

Одеський державний університет внутрішніх справ звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1, відповідно до вимог ЗУ «Про міліцію» від 20.12.1990року №565-ХІІ, проходив службу в органах внутрішніх справ України з 15.08.2005 р. по 24.05.2011р. У 2005 році був зарахований курсантом Одеського юридичного інституту Національного університету внутрішніх справ, поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання у відповідності до наказу від 15.08.2005р. №95о/с. Відповідач закінчив університет, отримав диплом фахівця, був відряджений для подальшого проходження служби др. ГУМВС України у Вінницькій області. Відповідно до наказу УМВС України у Вінницькій області від 24.05.2011р. №91 о/с відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «Ж» (за власним бажанням). У звязку із тим, що відповідач протягом зазначеного проміжку часу з моменту звільнення, з 24.05.2011року по сьогоднішній день, добровільно не відшкодував витрати, понесені університетом на його навчання, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. На виконання вимог Указу Президента України №77/96 від 23.01.1996року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» та наказу МВС України №660 від 30.08.1999року «Про затвердження Порядку підготовки фахівців у вищому навчальному закладі МВС України за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і навчальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування» між ОЮІ НУВС та ОСОБА_1 було укладено контракт про підготовку фахівців в Одеському юридичному інституті Харківського Національного університету внутрішніх справ за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування від 18.06.2006р. №1735. На виконання вимог ст. 18 ЗУ «Про міліцію», указу Президента України №77/96 від 23.01.1996 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» та Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України затвердженого наказом МВС України №150 від 14.05.2007 року між ОЮІ ХНУВС, УМВС України у Вінницькій області та ОСОБА_1, 05.10.2007р. було укладено договір про підготовку фахівця в Одеському юридичному інституті Харківського національного університету внутрішніх справ. Загальна сума витрачених на навчання ОСОБА_1 за період з 15.08.2005р. по 11.07.2009р. складає 31 763,78грн.Крім того, після завершення кожного наступного року навчання, із сумою, витраченою на навчання, ОСОБА_1 було ознайомлено під підпис, про що свідчать його підписи під кожною сумою в довідці. Просять стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача витрати на навчання в сумі 31 763,76грн.

05.01.2017 року представник позивача надала суду уточнену позовну заяву, згідно якої просить стягнути з ОСОБА_1 на користь університету витрати на навчання в сумі 31763,76грн.

В судове засідання представник позивача не зявився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заперечив щодо його задоволення.

Враховуючи думку відповідача, вимоги ст. 158 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно з витягу з наказу ректора Одеського юридичного інституту НУВС №95о/с від 15.08.2005р. відповідно до наказу ректора НУВС від 15.08.2004 року №274 о/с прийняти на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом 1-го курсу факультету №3 з підготовки слідчих, освітньо кваліфікаційного рівня «спеціаліст» за спеціальністю «Правоохоронна діяльність» поставивши на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання, з 15.08.2005року, з присвоєнням спеціального звання «Рядовий міліції» УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_1

Відповідно до контракту №1735 від 18.06.2006року про підготовку фахівців в Одеському юридичному інституті Харківського Національного університету внутрішніх справ за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування рядового міліції ОСОБА_1 прийнято на 1-й курс факультету з підготовки слідчих «Правознавство».

05.10.2007року між ОЮІ ХНУВС та ОСОБА_1 був укладений договір про підготовку фахівця у Одеському юридичному інституті Харківського національного університету внутрішніх справ. Предметом цього договору є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст за напрямом підготовки «Правознавство».

За умовами п. п. 2.1.1, 2.1.3, 2.1.7 цього Договору КНУВС зобовязувався забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно із навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів; забезпечити ОСОБА_1 харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України; після закінчення навчання й отримання відповідної кваліфікації видати йому документ про освіту встановленого зразка, направлення на роботу відповідно до рішенням державної комісії з персонального розподілу випускників, нагрудний знак та грошові виплати, передбачені відповідними нормативно-правовими актами.

Згідно з витягу з наказу ректора Одеського юридичного інституту НУВС №105 о/с від 11.07.2009р. у звязку з черговим випуском курсантів факультетів підготовки фахівців кримінальної міліції, транспортної міліції, для підрозділів слідства та дізнання зняти з усіх видів забезпечення та відрядити для подальшого проходження служби, з 13.07.2009 року до ГУМВС України у Вінницькій області факультет підготовки фахівців для підрозділів слідства та дізнання лейтенанта міліції ОСОБА_1

Наведене свідчить про повне виконання позивачем своїх зобовязань за вказаним вище договором.

За змістом п. 2.3.5 зазначеного Договору ОСОБА_1 зобовязувався після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обовязків за посадою, на яку його призначено, та відпрацювати не менше трьох років.

Відповідно до п. 2.3.6 цього договору у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого договором трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього Договору, зокрема за власним бажанням, ОСОБА_1 зобовязувався відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у вищому навчальному закладі, згідно із затвердженим розрахунком.

Із послужного списку лейтенанта міліції ОСОБА_1 вбачається, що наказом ГУМВС України у Вінницькій області від 15.07.2009 року №120о/с для подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ його було призначено на посаду слідчого відділення Ленінського РВ Вінницького МУ ГУМВС України у Вінницькій області.

24.05.2011 року наказом ГУМВС України у Вінницькій області №91о/с відповідача ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ на підставі п. 64 підпункту ж Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, за власним бажанням.

Відповідно до п. 4.1 Договору відшкодування витрат на підготовку фахівця здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг та вартості спожитих енергоносіїв.

За змістом п. 4.4 Договору у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007року №313 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ (далі Порядок) та визначено механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, повязаних з їх утриманням у таких закладах, у разі звільнення із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням.

У п. 2 цього Порядку встановлено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Згідно із п. 4 Порядку розрахунок фактичних витрат здійснюється відповідно до норм утримання у вищому навчальному закладі.

Відповідно до п. 6 Порядку у разі відмови від добровільного відшкодування особою витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

З довідок про відшкодування витрат на підготовку фахівця у ОДУВС видно, що розмір фактичних витрат на утримання ОСОБА_1 у навчальному закладі за період його навчання з 01.09.2005року по 12.07.2009рік становить 31 763,76грн.

Із розміром фактичних витрат та необхідністю їх відшкодування у разі звільнення зі служби в органах внутрішніх справ до встановлено договором трирічного терміну перебування на службі відповідача ОСОБА_1 було ознайомлено.

У ст. 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦПК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Враховуючи той факт, що після закінчення навчання 11.07.2009року ОСОБА_1 у порушення умов п. 2.3.5 Договору від 05.10.2007року три роки в органах внутрішніх справ не відпрацював та був звільнений зі служби за власним бажанням 24.05.2011 року, суд вважає, що згідно із п. 2.3.6 цього Договору відповідач зобовязаний був відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі, однак цього добровільно він не зробив, чим порушено права позивача.

Виходячи з наведеного, вимоги позивача про стягнення із ОСОБА_1 фактичних витрат, повязаних з утриманням у вищому навчальному закладі, ґрунтуються на умовах Договору та вимогах законодавства.

До матеріалів позовної заяви представник позивача надала клопотання про поновлення строків предявлення позовної заяви, оскільки університет звертався до суду за вирішенням питання щодо відшкодування ОСОБА_1 витрат за його навчання. Однак, ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 20.07.2012 року повернув позовну заяву. Крім того, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.04.2015року позовну заяву залишено без розгляду.

Однак, суд вважає за необхідне клопотання залишити без задоволення з наступних підстав.

У ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У ч. 1 ст. 254 ЦК України передбачено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Верховний Суд України у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі №6-152цс14 висловив правову позицію і вказав на те, що при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й обєктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Згідно зі ст.264 ЦК перебіг строку позовної давності переривається: 1) вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (наприклад, часткове повернення боргу, лист з проханням про відстрочку повернення боргу тощо); 2) у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників; 3) у разі пред'явлення особою позову, якщо предметом такого позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Позов має бути поданий з дотриманням встановлених вимог до його оформлення та змісту. Якщо ці вимоги порушені, то позов не приймається судом до розгляду або залишається без розгляду і не перериває позовну давність (ст.265 ЦК).

Частиною першою ст. 265 ЦК встановлено, що залишення позову без розгляду не є підставою для зупинення перебігу позовної давності. Підстави для залишення позову без розгляду встановлені ст. 207 Цивільного процесуального кодексу України. Норми ст. 207 ЦПКУ мають певні спільні підстави для залишення позову (позовної заяви) без розгляду, причому ці підстави стосуються недоліків при поданні позову або неналежних дій (бездіяльності) позивача у певних випадках. З огляду на викладене, метою цієї норми є перш за все запобігання зловживання правом, тобто подання необґрунтованого або неналежно обґрунтованого позову, з метою штучного подовження строку позовної давності.

За змістом статті 257, частини другої статті 264, частин четвертої, пятої статті 267 Цивільного кодексу України, частини першої статті 118, частини першої статті 122 Цивільного процесуального кодексу України перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності (правова позиція №6-895цс15 від 02.12.2015року).

З викладеного вбачається, що звернення позивача до суду з позовними заяви, які ухвалою суду від 20.07.2012року повернуто та залишено без розгляду ухвалою суду від 21.04.2015року, не є підставою для переривання строку позовної давності.

Судом встановлено, що з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 за власним бажанням звільнено 24.05.2011 року, до суду з даним позовом про стягнення з відповідача витрат, повязаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, позивач звернувся 16.11.2016року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, перебіг якого закінчився ще 24.05.2014року.

Згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заявив клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності враховуючи, що поважних причин пропуску строку для звернення до суду з даним позовом до ОСОБА_1 позивачем не наведено, а також клопотання відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає у звязку з пропуском позивачем позовної давності.

Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 15, 16, 254, 256, 257, 261, 264, 265, 267, 526, 610, 611, 629 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову Одеському державному університеті внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: