АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4743/17 Справа № 202/9731/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2016 року у справі за позовом прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» про зобов'язання вчинити дії та стягнення авторської винагороди,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2014 року Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачі є співавторами винаходу «Сталева виливниця колісних злитків», що підтверджується патентом №784663, зареєстрованим в Державному реєстрі патентів на винаходи 15 березня 2007 року на підставі договору «Про уступку права на отримання патенту» №550061676 від 20 вересня 2009 року, укладеного між співавторами винаходу «Сталева виливниця колісних злитків та ПАТ «Нижньодніпровський трубопрокатний завод». Згідно розділу 4, пункту 4.2 зазначеного договору виплата винагороди відбувається при наявності патенту на винахід у випадку використання у власному виробництві. Порядок розрахунку розміру винагороди та його виплати проводиться у відповідності до розділу 7 Інструкції, якою затверджено Порядок складання, подачі, розгляду заяви на раціоналізаторські пропозиції, використання раціональних пропозицій, винаходів та виплати авторської винагороди. Пунктом 7.10. Інструкції передбачено, що розмір авторської винагороди не може бути меншим 10% доходу, щорічно отриманого підприємством від використання винаходу. Пунктом 5 договору визначено, що винахідники мають право знайомитись з розрахунком суми винагороди та з матеріалами використаними для їх розрахунку. Однак, всупереч зазначених умов договору відповідач не здійснив в повному обсязі виплату авторської винагороди у відповідності до умов договору, не надав співавторам інформацію щодо доходу, отриманого підприємством від використання винаходу в період дії договору, а саме за період з 2007 рік по 2012 рік.

У зв'язку з чим, враховуючи зміни та уточнення, прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 просив суд зобов'язати відповідача виконати умови п. 4.2. договору № 550061676 «Про уступку права на отримання патенту», укладеного 20 вересня 2006 року між авторами винаходу «сталева виливниця колісних злитків» та ПАТ «Інтерпайп НТЗ», а саме здійснити розрахунок та виплатити авторську винагороду за кожен рік використання відповідачем винаходу та зобов'язати відповідача виконати умови п. 5.1. договору №550061676 «Про уступку права на отримання патенту», укладеного 20 вересня 2006 року між авторами винаходу «сталева виливниця колісних злитків» та ПАТ «Інтерпайп НТЗ», а саме ознайомити винахідників винаходу «сталева виливниця колісних злитків» з розрахунками сум винагороди за кожен рік використання відповідачем винаходу та матеріалами, використаними для їх розрахунку.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачі є авторами винаходу «Сталева виливниця колісних злитків», що підтверджується патентом №784663, зареєстрованим у Державному реєстрі патентів на винаходи 15 березня 2007 року.

Між авторами винаходу, від імені яких діяв ОСОБА_3, та ВАТ «Нижньодніпровський трубо прокатний завод», правонаступником якого є ПАТ «Інтерпайп НТЗ», було укладено договір «Про уступку права на отримання патенту» від 20 вересня 2006 року №550061676, відповідно до якого винахідники уступили відповідачу право на отримання патенту України на вказаний винахід, а відповідач погоджується прийняти на себе право на отримання патенту України на винахід «Сталева виливниця колісних злитків» та зобов'язується на протязі двох місяців подати матеріали в патентне відомство України, а також, сприяти веденню винаходу в цивільний обіг та виплатити винахідникам винагороду згідно з розділом 4 договору.

Згідно з п. п. 4.1., 4.2. цього Договору виплата винагороди відбувається при наявності патенту на винахід у випадку використання винаходу у власному виробництві. Порядок та розрахунок розміру винагороди та його виплата здійснюється згідно з розділом Інструкції «Порядок складання, подачі, розгляду заяви на раціоналізаторські пропозиції, використання раціоналізаторських пропозицій, винаходів та виплати авторської винагороди».

Пунктом 5 договору передбачено, що винахідники мають право знайомитися з розрахунком суми винагороди та з матеріалами, використаними для їх розрахунку.

Пунктом 10 Інструкції, якою затверджено Порядок складання, подачі, розгляду заяви на раціоналізаторські пропозиції, використання раціоналізаторських пропозицій, винаходів та виплати авторської винагороди передбачено, що розмір авторської винагороди не має бути меншим 10% доходу, щорічно отриманого підприємством від використання винаходу.

Наказом голови Правління ВАТ «НТЗ» №1243 від 21 вересня 2005 року було визначено, що оформлення документів, необхідних для виплати авторської винагороди по винаходам, проводиться згідно з Порядком оформлення документів для виплати авторської винагороди по раціоналізаторським пропозиціям та винаходам, який затверджено 27 вересня 2005 року та пунктом 2.4.1. якого встановлено граничну суму виплати авторської винагороди по винаходам в розмірі 100000,00 грн. (на весь строк дії патенту на винахід та у випадку використання винаходу), в тому числі за перший рік використання - не більше 50000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до ст. 16 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

У пункті 38 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року №5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» судам роз'яснено, що перераховані в ст. 16 ЦК України загальні способи захисту цивільних прав та інтересів поширюються на захист авторського права і (або) суміжних прав. Зазначений перелік є вичерпним, оскільки в частині другій цієї ж статті ЦК України зазначається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Спеціальні способи захисту передбачені статтею 432 ЦК України та статтею 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права». Це, зокрема, компенсація, відшкодування моральної шкоди при порушенні майнових прав, конфіскація контрафактних примірників творів, фонограм, відеограм, та програм мовлення; вимога публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права і (або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень.

У серпні 2006 року між групою авторів винаходу «Сталева виливниця колісних злитків», де представником виступав ОСОБА_3, та відповідачем було укладено договір про уступку прав на патент, внаслідок чого у березні 2007 року відповідач отримав патент.

Офіційно сталева виливниця була введена в експлуатацію з 01 січня 2007 року.

При цьому, законодавством не встановлено розмір авторської винагороди за використання винаходу, а тільки передбачається, що дане питання повинно бути вирішене сторонами шляхом укладання відповідного договору.

Між співавторами винаходу та відповідачем не укладався окремо договір про виплату авторської винагороди.

На підприємстві діяв наказ №1243 від 21 вересня 2005 року, яким було встановлено суму винагороди за винаходи у розмір 100000,00 грн. Однак відповідач не ознайомив всіх співавторів винаходу з даним наказом. Крім того, у договорі про договір про уступку прав на патент не було визначено, що сторони керуються локальним нормативним актом щодо виплати суми авторської винагороди, а саме наказом №1243 від 21 вересня 2005 року.

Відповідно до п. 7.6 Інструкції договір про виплату винагороди оформлюється на підставі висновку постійно діючої комісії по визначенню розміру винагороди від використання винаходу чи доходу від продажу ліцензії. Як пояснила у судовому засіданні представник відповідача, на підприємстві не створена постійно діюча комісія по визначенню розміру винагороди від використання винаходу чи доходу від продажу ліцензії.

21 вересня 2005 року відповідачем була прийнята постанова про виплату винагороди за перший 2007 рік використання винаходу, затверджена головою Правління 04 вересня 2008 року.

Відповідно до цієї постанови авторам винаходу було сплачено 50000,00 грн.

При цьому, дана постанова була підписана одним із авторів винаходу - ОСОБА_6

Сума економічного ефекту складала 2378209,00 грн.

За другий 2008 рік використання було видано розпорядження №725 про виплату винагороди у розмірі 50000,00 грн.

Авторами винаходу було підписано та надано відповідачу угоду про розподіл винагороди у розмір 50000,00 грн.

Сума економічного ефекту складала 5005548,78 грн.

Наказом №1550 від 07 грудня 2011 року авторам було виплачено додатково за 2007- 2008 роки винагороду у розмірі 50000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ст. ст. 257, 261, 267 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався положеннями Цивільного кодексу України, враховував встановлені обставини справи, надані сторонами пояснення і докази, та виходив із того, що, по-перше, обраний позивачами спосіб судового захисту є неналежним, а, по-друге, позивачі звернулись до суду із пропуском строку позовної давності, про наслідки застосування якої було заявлено представником відповідача.

В своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповне з'ясування фактичних обставин справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.

Зокрема, апелянт не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо невірно обраного способу захисту прав, зазначаючи, що суд у відповідності до ст. 526, 628, 629 ЦК України при вирішенні спору мав керуватися перш за все умовами договору та встановити яким чином було порушено право позивачів.

Однак, колегія суддів не погоджується із такою позицією апелянта, оскільки до даних цивільно-правових відносин в порядку ст. ст. 432, 16 ЦК України неможливо застосувати таких спосіб захисту, як примусове виконання обов'язку в натурі, так як такий спосіб застосовується в спорах щодо передачі майна боржником, виконання робіт, надання послуг тощо.

Позивачі, в свою чергу, із вимогами про стягнення розміру заборгованості з виплати авторської винагороди за кожен рік використання винаходу, із наданням відповідних доказів (розрахунок заборгованості за договором про уступку прав на патент, докази розміру економічного ефекту, якщо такий було отримано, обумовлення періоду, за який автори винаходу вважають необхідне здійснити розрахунок економічного ефекту від використання винаходу та отримати винагороду), до суду не зверталися.

Аналогічна правова позиція була висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 07 жовтня 2015 року при перегляді даної цивільної справи касаційною інстанцією і яка, зокрема, була врахована судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного апелянтом рішення.

Також, не можна погодитись і з доводами апеляційної скарги щодо безпідставності застосування строків позовної давності.

Так, із матеріалів справи вбачається, що автори винаходу, в інтересах яких до суду звернувся прокурор, були обізнані про розмір виплаченої авторської винагороди ще з 2008 року, однак звернулися до прокурора, а прокурор в свою чергу звернувся з позовом до суду тільки у 2014 році., тобто з пропуском строку позовної давності.

А тому, виходячи із вищевикладеного і враховуючи що дана цивільна справа була неодноразово переглядом судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова