Справа № 564/1080/17
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя Левчук В.В.
секретар судового засідання Здибель І.О.
представника позивача адвокат ОСОБА_2
відповідача не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Костопільського районного суду Рівненської області цивільну справу №564/1080/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку
ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач вже більше року без поважних причин не проживає по місцю реєстрації. Будинок, в якому зареєстрований відповідач належить ОСОБА_1. Реєстрація ОСОБА_3 призводить до надмірних платежів по оплаті комунальних послуг. За вказаних обставин, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та примусово зняти його з реєстраційного обліку місця проживання.
Відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не подав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.
В судовому засіданні позивач та її представник не заперечують проти ухвалення заочного рішення, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд позов задоволити. Позивач пояснила суду, що була одружена з відповідачем та зареєструвала його у своєму будинку. Після розлучення, відповідач постійно перебуває на заробітках за кордоном, а коли приїздить, то живе у своєї мами, аліменти на утримання дітей не сплачує, комунальні послуги не оплачує.
Враховуючи думку представника позивача, дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд, дотримуючись вимог ст.224 ЦПК України,дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та постановлення заочного рішення у справі.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 показала суду, що відповідач, ОСОБА_3, вже понад рік не проживає у будинку позивача, з якою був одружений і розлучився.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 показала суду, що не бачила відповідача вже тривалий час - близько двох років.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 показала суду, що ОСОБА_3 вже близько двох років не проживає по місцю реєстрації в будинку колишньої дружини, ОСОБА_1.
Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, заслухавши показання свідків, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково.
Так, судом встановлено, що згідно рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 11.10.2016 року по справі №564/1656/16-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано /а.с.5/.
Згідно довідки про розмір аліментів, сплачених у твердій грошовій сумі №4553 виданої 22.05.2017 року в період з листопада 2016 року по квітень 2017 року позивачем не здійснено жодного платежу на погашення заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки.
Згідно свідоцтва про державну реєстрацію прав серії СЕЕ №909175 виданому 27.06.2012 року ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05.06.2012 року, на праві приватної спільної часткової власності належить 429/1000 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою Рівненська область, Костопільський район, м.Костопіль, вулиця Теліги Олени (вулиця Чапаєва), будинок №8 /а.с.7/.
З метою виконання вимог ч.3 ст.122 ЦПК України, судом здійснено запит до адресно-довідкового бюро сектору УДМС України в Рівненській області про надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інших персональних даних, що містяться в реєстрі щодо фізичної особи ОСОБА_3.
Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Рівненській області ОСОБА_3 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.16/.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У відповідності до ч.1 ст.381 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України.
Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших особі, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач вже більше року не проживає за місцем реєстрації, а саме за адресою АДРЕСА_1.
Окрім того, право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, яке виникає з моменту набуття статусу члена сім'ї власника та припиняється з моменту втрати такого статусу.
Вказане сервітутне право встановлюється законом та пов'язується з двома обставинами: 1) правом користування житлом володіє особа, яка є членом сім'ї власника житла; 2) право користування житлом має член сім'ї власника, який постійно з ним проживає.
Як зазначалось вище, згідно рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 11.10.2016 року по справі №564/1656/16-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.
Рішення не було оскаржене в апеляційному порядку та набрало законної сили.

Статтею 156 ЖК України визначено, що у разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею ст.162 Житлового кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що договору найму житлового приміщення між сторонами не укладалось.

Таким чином відповідач більше не належить до членів сім'ї позивача та до спірних правовідносин слід застосовувати норми ст.406 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до п.4 ч.1 ст.406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Отже, у даному випадку, із припиненням сімейних відносин фактично відпадає й підстава, передбачена законом для встановлення такого сервітутного права, тому припинення сімейних відносин має наслідком і припинення права користування житлом колишніми членами сім'ї власника.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність заявленого позову в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою чи померлою) свідоцтва про смерть.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про припинення права особи користування житловим приміщенням є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи чинити ці дії немає потреби, а отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку задоволити частково.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 640 /шістсот сорок/ грн. витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Костопільським районний судом за письмовою заявою відповідача шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_8