ухвала

іменем україни

02 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Карпенко С.О., Ступак О.В.,
за участю представника відповідача Мороза О.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дьолер Буковина», треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, про стягнення боргу, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дьолер Буковина» на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 16 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_7 звернулася до суду з цим позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 01 жовтня 2013 року між нею та ОСОБА_9 укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого вона отримала право вимоги за договорами, укладеними між ОСОБА_9 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Букофрукт» (далі - ТОВ «Букофрукт»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дьолер Буковина» (далі - ТОВ «Дьолер Буковина»), а саме: за договорами про надання фінансової безпроцентної допомоги від 30 жовтня 2013 року № 6, від 02 листопада 2012 року № 8, від 24 грудня 2012 року № 13 та додатковими угодами від 02 вересня 2013 року.

Крім того, 01 жовтня 2013 року між нею та ОСОБА_8 укладено договір відступлення права вимоги, згідно з яким вона отримала право вимоги за договорами, укладеними між ОСОБА_8 та ТОВ «Букофрукт», а саме: за договорами про надання фінансової безпроцентної допомоги від 30 жовтня 2012 року № 5, від 05 листопада 2012 року № 9, від 24 грудня 2012 року № 12 та додатковими угодами від 02 вересня 2013 року.

Внаслідок невиконання відповідачем умов вказаних договорів утворилась заборгованість в розмірі 1 150 000 грн, з яких: 140 000 грн - заборгованість за договором від 30 жовтня 2012 року № 6, 250 000 грн - заборгованість за договором від 02 листопада 2012 року № 8, 180 000 грн - заборгованість за договором від 24 грудня 2012 року № 13, 140 000 грн - заборгованість за договором від 30 жовтня 2012 року № 5, 200 000 грн - заборгованість за договором від 05 листопада 2012 року № 9, 240 000 грн - заборгованість за договором від 24 грудня 2012 року № 12.

Додатковими угодами від 02 вересня 2013 року передбачено застосування 50 % штрафу за невиконання умов договорів про надання фінансової безпроцентної допомоги, загальний розмір якого становить 575 000 грн, з яких: 70 000 грн - штраф за договором від 30 жовтня 2012 року № 6, 125 000 грн - за договором від 02 листопада 2012 року № 8, 90 000 грн - за договором від 24 грудня 2012 року № 13, 70 000 грн - за договором від 30 жовтня 2012 року № 5, 100 000 грн - за договором від 05 листопада 2012 року № 9, 120 000 грн - за договором від 24 грудня 2012 року № 12.

Також вважала, що відповідач у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання щодо повернення коштів зобов'язаний повернути борг з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та сплатити три проценти річних від простроченої суми.

Посилаючись на ці обставини, просила суд стягнути з відповідача борг в загальній сумі 2 833 826 грн 81 коп, з яких: 1 150 000 грн - основна сума боргу, 575 000 грн - штраф за невиконання умов договорів про надання фінансової безпроцентної допомоги, 1 021 603 грн 32 коп - інфляційні втрати, 87 223 грн 49 коп - три проценти річних.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 листопада 2016 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 05 грудня 2016 року про виправлення описки, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 16 січня 2017 року, позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дьолер Буковина» на користь ОСОБА_7 загальну суму боргу 2 833 826 грн 81 коп., з яких: 1 150 000 грн - основна сума боргу, 575 000 грн - сума штрафу, 1 021 603 грн 32 коп. - сума інфляційних, 87 223 грн 49 коп. - сума 3-х відсотків річних.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дьолер Буковина» на користь ОСОБА_7 витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 150 грн.

У касаційній скарзі ТОВ «Дьолер Буковина» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач набула право вимоги до ТОВ «Дьолер Буковина», яке у свою чергу не виконало зобов'язання щодо повернення у встановлений договорами про надання фінансової безпроцентної допомоги строк позики.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, між ОСОБА_8 та ТОВ «Букофрукт» було укладено договори про надання фінансової безпроцентної допомоги, відповідно до умов яких 30 жовтня 2012 року ОСОБА_8 надав ТОВ «Букофрукт» на безпроцентній основі позику в розмірі 200 000 грн, 05 листопада 2012 року - 200 000 грн, 24 грудня 2012 року - 240 000 грн. Строк повернення позики за цими договорами становить 12 календарних місяців.

02 вересня 2013 року між ОСОБА_8 та ТОВ «Букофрукт» було укладено додаткові угоди № 1 до вищевказаних договорів, якими встановлено сплату штрафу в розмірі 50 % від суми позики у разі невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за цими договорами, інфляційних та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Факт надання ОСОБА_8 позики ТОВ «Букофрукт» підтверджується копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів від 01 листопада 2012 року № 132, від 05 листопада 2012 року № 137, від 26 грудня 2012 року № 145.

Аналогічні договори про надання фінансової безпроцентної допомоги були укладені між ОСОБА_9 та ТОВ «Букофрукт», а саме: 30 жовтня 2012 року було укладено договір № 6, за яким ОСОБА_9 надала товариству позику в сумі 200 000 грн, 02 листопада 2012 року - договір № 8 про надання позики в розмірі 250 000 грн, 24 грудня 2012 року - договір № 13 про надання позики у розмірі 180 000 грн. Строк повернення позики за цими договорами становить 12 календарних місяців.

Крім того, 02 вересня 2013 року між ОСОБА_9 та ТОВ «Букофрукт» було укладено додаткові угоди № 1 до вказаних договорів, якими встановлено сплату штрафу в розмірі 50 % від суми позики у разі невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за цими договорами, інфляційних та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Факт надання ОСОБА_9 позики ТОВ «Букофрукт» підтверджується копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів від 01 листопада 2012 року № 133, від 02 листопада 2012 року № 136, від 05 листопада 2012 року № 138, від 26 грудня 2012 року № 144.

Отже, загальний розмір позики за вказаними договорами становить 1 270 000 грн, з яких, як встановлено судом, повернуто кредиторам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 120 000 грн.

01 жовтня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з яким ОСОБА_7 набула право вимоги, належного ОСОБА_8 на підставі договорів про надання фінансової безпроцентної допомоги від 30 жовтня 2012 року № 5, від 05 листопада 2012 року № 9, від 24 грудня 2012 року № 12, та додаткових угод до цих договорів.

У той же день аналогічний договір був укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, відповідно до умов якого остання набула права вимоги, належного ОСОБА_9 на підставі договорів про надання фінансової безпроцентної допомоги від 30 жовтня 2012 року № 6, від 02 листопада 2012 року № 8, від 24 грудня 2012 року № 13 та додаткових угод до цих договорів.

З огляду на викладене ОСОБА_7 набула право вимоги до ТОВ «Дьолер Буковина» за вищевказаними договорами про стягнення боргу в розмірі 1 150 000 грн (1 270 000 - 120 000 = 1 150 000).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Оскільки позичальник не виконав зобов'язання щодо повернення у встановлений договорами про надання фінансової безпроцентної допомоги строк позики, то кредитор на підставі ст. 1049 ЦК України має право вимагати повернення суми позики.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суди попередніх інстанцій, на порушення ст. ст. 213-214 ЦПК України, не визначившись з характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, належним чином не обґрунтували своїх висновків щодо необґрунтованості доводів відповідача, не встановили обставин, що мають значення для справи та не дослідили наявних у матеріалах доказів, не навели при цьому переконливих доводів їх належності та допустимості, зокрема заяв про прощення боргу, поданих кредиторами, а також не перевірили чи були такі заяви підписані кредиторами до чи після укладення договорів про відступлення прав вимоги, та дійшли передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Таким чином, оскільки суди не встановили фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дьолер Буковина» задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 16 січня 2017року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий В.С. Висоцька
Судді: Ю.Г. Іваненко С.О. Карпенко О.М. Ситнік О.В. Ступак