АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого судді Кулянди М.І.

суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2

секретар Чубрей І.І.

за участю позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02 березня 2017 року,

встановила:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_5

Посилався на те, що 08 грудня 2016 року приблизно о 15-00 год. ОСОБА_5, який є відповідачем по справі, керуючи автомобілем марки Тойота, державний номерний знак НОМЕР_1, на Проспекті Незалежності, 90 у м. Чернівці, допустив наїзд на ОСОБА_3, який перебував на пішохідному переході із дитячим візком, де в той час знаходилася його малолітня дитина. Внаслідок вказаного наїзду він відчув сильний удар у праву руку та спину, також пошкоджено дитячий візок, а його малолітня дитина опинилася на землі.

Зазначав, що внаслідок ДТП йому було пошкоджено дитячий візок OTISS вартістю 10800 гривень, зимову куртку вартістю 3700 гривень, мобільний телефону Samsung SM - А500Н вартістю 7 499 гривень, а всього на загальну суму 21 999 гривень.

Крім того, просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 3000 гривень, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазнав душевних страждань, переживань за здоровя малолітньої дитини, яка із ним

№ 22ц/794/454/17 р. Головуючий у 1 інстанції Семенко О.В.

Категорія 30 Доповідач Кулянда М.І

знаходилась під час ДТП.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02 березня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 21 999 гривень в рахунок відшкодування майнової шкоди та 3000 гривень моральної шкоди.

Вирішено питання про судові витрати.

На дане рішення ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, як5им суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачає частина 1 статті 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує також такі питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються:

-чи є інші фактичні дані, які мають значення для справи, та докази на їх підтвердження,

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, як. особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому чи більшому розмірі.

Згідно ч.1ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Судом встановлено, що 08 грудня 2016 року о 15-00 год. ОСОБА_5, який є відповідачам по справі, керуючи автомобілем марки Тойота, державний номерний знак НОМЕР_1, на Проспекті Незалежності, 90 у м. Чернівці, допустив наїзд на ОСОБА_3, який перебував на пішохідному переході із дитячим візком, де у той час знаходилася його малолітня дитина.

На підтвердження даних фактичних обставин суд першої інстанції в рішенні суду посилається на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2016 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.4), копію схеми дорожньо-транспортної пригоди (а.с.6) та письмові пояснення свідка (а.с. 7).

Однак, досліджуючи вказані вище письмові докази та надаючи їм оцінку суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про заподіяння майнової шкоди позивачу, виходячи з наступного.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтями 57,58,59 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належність та допустимість, вимоги яких обовязково враховуються судом при оцінці наданих сторонами доказів.

Ст.57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обгрунтовуючи рішення про задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 майнової шкоди в розмірі 21 999 гривень суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок наїзду автомобілем на позивача було пошкоджено дитячий візок OTISS, зимову куртку, а також мобільний телефон Samsung SM - А500Н, зіславшись на довідки та квитанцію про вартість вказаних речей, які містяться в матеріалах справи .

Однак, вказаний висновок суду є необгрунтованим та безпідставним.

Так, на аркуші справи 8 міститься довідка №022218 від 17 січня 2017 року, видана інспектором з контролю правил торгівлі МТК «Калинівський ринок». Зазначена довідка містить інформацію про вартість дитячого візка OTISS в розмірі 10 800 гривень.

На аркуші справи 9 знаходиться довідка №022222 від 17 січня 2017 року, року, що видана інспектором з контролю правил торгівлі МТК «Калинівський ринок». Зазначена довідка містить інформацію про вартість чоловічого пуховика в розмірі 3 700 гривень.

На аркуші справи 10-11 знаходиться квитанція до прибуткового касового ордеру №4 від 18 листопада 2015 року про вартість мобільного телефону Samsung SM - А500Н в розмірі 7 499 гривень.

Вказані письмові докази, які були надані позивачем в суді першої інстанції містять тільки інформацію про вартість речей.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б встановили факт заподіяння майнової шкоди позивачу внаслідок дій відповідача та доказів, які б підтверджували розмір такої майнової шкоди.

Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 неодноразово розяснювалось його право щодо надання доказів заподіяння йому майнової шкоди пошкодженням чи знищенням вказаних речей, в тому числі і право на призначення експертизи, однак зазначених доказів ним не надано.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Задовольняючи позов в частині стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що моральна шкода, яка заподіяна позивачу полягає у душевних стражданнях, які він переніс під час дорожньо-транспортної пригоди, порушенні його звичного способу життя, переживань за здоровя малолітньої дитини, яка із ним знаходилась під час ДТП.

Такий висновок є правильним і ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Установивши, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що така шкода підлягає відшкодуванню.

При визначенні розміру заподіяної позивачу ОСОБА_3 моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер та обсяг моральних страждань позивача, переживань за здоровя малолітньої дитини, яка із ним знаходилась під час дорожньо-транспортної пригоди, а також порушення нормального порядку та способу його життя .

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

В силу вимог ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З наведеного слідує, що із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню 619 гривень 52 коп. витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги .

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02 березня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 619 гривень 52 копійки витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги .

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: