Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Червинської М.Є., Завгородньої І.М., КоротунаВ.М.,

розглянувши справу в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до акціонерного товариства банк «Фінанси та Кредит» про визнання кредитного договору недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 11 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про визнання кредитного договору недійсним.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що між ним та банком 18 квітня 2007 року було укладено договір про надання споживчого кредиту в сумі 12 тис. дол. США з терміном повернення до 17 квітня 2010 року під 14,5% річних для придбання двохкімнатної квартири. За умовами договору до 10-го числа кожного місяця необхідно здійснювати погашення заборгованості щомісячними ануїтентними платежами по 172 дол. США., за згодою сторін розмір платежу може бути змінено. На його думку механізм погашення кредиту у вигляді ануїтентного платежу не є практичним, оскільки сума кредиту майже не зменшилася, а сплачувалися самі відсотки. Йому у письмовій формі не надавалася перед укладенням договору письмова інформація банком відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у договорі відсутні відомості щодо детального розпису вартості кредиту. На його думку в щомісячний платіж відповідачем включені суми, які не зазначені в договорі (приховані комісії), що призводить до дисбалансу на його шкоду, положення п.3.2., п. 3.7 договору є несправедливими. Дискримінаційним на думку позивача є п. 3.8 договору щодо права банку видати наказ про примусову сплату боргового зобов'язання, на підставі цього наказу може бути здійснене примусове стягнення з рахунків позичальника. Посилаючись на вказані обставини, позивач, просив суд, визнати кредитний договір недійсним.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 11 липня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За положеннями ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що при укладенні оспорюваного кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, а також із того, що на момент укладення правочину позивач не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та в подальшому виконував його умови. При цьому, позивачеві було надано інформацію щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, графіку погашення кредиту та умов кредитування в іноземній валюті, на підтвердження чого свідчить оспорюваний договір.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

І.М. Завгородня

В.М. Коротун