Справа № 463/5290/16-ц
Провадження № 2/463/1361/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача, який у встановленому законом порядку уточнила, та в кінцевому просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на її користь половину вартості додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_4, 28.06.2009р.н., в розмірі 21 260,94 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 06.06.2008р. між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Сихівського районного суд м. Львова від 03.08.2015р. Від шлюбу у них народилась донька ОСОБА_4, 28.06.2009р. Згідно рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25.02.2016р., з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 727,5 грн. Незважаючи на це, утримання дитини потребує додаткових витрат, повязаних з лікуванням, оздоровленням та підготовкою дитини до навчального року. Зокрема, в дитини діагностовано порушення осанки по сколіотичному типу, плоско-вальгусна установка стоп І ступеня, вальгусна деформація в колінних суглобах І ступеня; плоскостопість обох ніг, гіпер-метропічний астигматизм; збільшена щитовидна залоза; гіпертрофія мигдалин з гіпертрофією аденоїдів. Дитина перебувала на оздоровленні в санаторії «Молдова» (м. Трускавець) та оздоровчому таборі «Імперія дитинства» (с. Мироцкое, Київська область). Крім того, для підготовки дитини до навчального року, для закупівлі шкільного приладдя витратила 13 242,97 грн. Загалом, сума витрачених нею додаткових коштів на утримання дитини становить 42 521,89 грн. В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути половину витрачених коштів, у звязку з чим просить стягнути їх в примусовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача згідно договору про надання правової допомоги від 21.11.2016р. адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав. Дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився повторно, хоча по дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. За погодженням з представником позивача суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі зібраних доказів, в тому числі поданих стороною відповідача під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 12.05.2017р. була задоволена.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем 06.06.2008р. було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 03.08.2015р. (а.с.7). Від шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_4 28.06.2009р.н., в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про народження (а.с.6). Малолітня дитина проживає разом з матірю.

Згідно ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25.02.2016р. (а.с.9), з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 727,5 грн.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Під час розгляду цивільної справи № 6-1489цс17 Верховний Суд України сформулював правову позицію від 13.09.2017р., згідно з якою розяснив, що це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобовязаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати,

тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Розрахунок додаткових витрат на дитину, який становить ціну позову надано позивачем окремо (а.с.25).

Разом з тим, з врахуванням правових висновків Верховного Суду України, який в силу вимог ч. 2 ст. 214, 360-7 ЦПК України є обовязковим для судів, наданий позивачем розрахунок не може доводити наявність додаткових витрат на дитину.

Так, згідно письмової відповіді ЛСВА «Державної канцелярії республіки Молдова «Санаторій «Молдова» (а.с.86), перебування дитини сторін у цьому санаторії /п. 1 розрахунку/ оплачено профспілкою працівників державних установ згідно рахунку № 232 від 30.05.2016р. (а.с.87).

Так само, відповідно до довідки ТОВ «Альта Тревел» від 15.12.2016р. (а.с.63), путівка у дитячому оздоровчому таборі «Імперія дитинства» оплачена керівником дитячої танцювальної школи згідно договору № 007-16 від 09.02.2016р. /п. 3 розрахунку/.

При таких обставинах, немає підстав вважати що витрати на оплату вартості цих путівок належать до додаткових витрат, адже такі позивачем не понесенні.

Витрати на проїзд, які в розрахунку наведені під п. п. 2, 4, виходячи з логіки Верховного Суду України про індивідуальний характер додаткових витрат, зумовлених особливими здібностями дитини, не можуть вважатись такими, адже по суті, є супутніми витратами, повязаними з переїздом до табору відпочинку, не говорячи про те, що розмір витрат у дві сторони Львів-Трускавець-Львів /п. 2 розрахунку/ жодними доказами не підтверджені.

Так само, не можуть вважатись додатковими витрати, понесенні для придбання шкільного одягу, канцтоварів /п. 5, 6 розрахунку/, адже такі витрати по суті є виконанням обовязку батьків, передбаченого ч. 3 ст. 150 СК України, згідно з якою батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Доказів про те, що позивач понесла витрати на лікування в соляній кімнаті, оздоровчий масаж, оздоровчий басейн /п. 7-9 розрахунку/ матеріали справи не містять. Натомість, копія санаторно-курортної книжки № 2669 (а.с.36-37), сама-по-собі і відповідні записи в ній не вказують, що витрати на лікування в соляній кімнаті, оздоровчий масаж, оздоровчий басейн є саме додатковими, тобто зумовленими особливими обставинами. Крім того, така книжка не підтверджує того, що ці витрати понесені позивачем.

Відносно витрат на придбання окулярів, витрат внаслідок операційного втручання за діагнозом гіпертрофія мигдалин з гіпертрофією аденоїдів, витрат для придбання ортопедичного взуття, лікарських засобів /п. 10-13 розрахунку/, то на переконання суду, такі також не можуть кваліфікуватись як додаткові в розумінні ст. 185 СК України, оскільки в розумінні цієї норми додаткові витрати зумовлені насамперед тяжкою хворобою, тоді як подані позивачем документи на підтвердження цих витрат, в тому числі квитанції (а.с.40-49) лише характеризують незадовільний стан здоровя малолітньої і не дають жодних підстав для висновку про те, що такі обставини є особливими.

Так само, не можуть вважатись в розумінні ст. 185 СК України додатковими витрати, повязані з лікуванням у стоматолога та у клініці «Євромед» /п. 15, 16 розрахунку/, про що долучено копію акта виконаних робіт (а.с.51) та консультативного висновку з відповідними квитанціями (а.с.52), а в сукупності, на переконання суду, стан здоровя дитини може бути підставою для зміни розміру аліментів на дитину і не вказує, що всі ці витрати, повязані з лікуванням дитини є додатковими.

Витрати на придбання самоката так само не є додатковими в розумінні ст. 185 СК України /п.14 розрахунку/.

Відтак, виходячи з вище викладеного, суд знаходить позов в одній його частині недоведеним, а в іншій безпідставним і в його задоволенні відмовляє в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10,60,88,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 180, 185 Сімейного Кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.