СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/1131/16-ц
Провадження №2/547/68/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2017 року смт Семенівка, Полтавська область
Семенівський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді В.Ф.Харченка,
за участі секретаря судового засідання Т.В.Зінченко,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , органи опіки і піклування Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області, Знам`янська районна державна адміністрація Кіровоградської області, Семенівська районна державна адміністрація Полтавської області, про вирішення спору щодо участі у вихованні дитини.
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги проживанням окремо від свого сина ОСОБА_3 та його матері (відповідача), перешкодами, які мати сина створює йому у спілкуванні та вихованні сина з серпня 2016 року. Позивач намагався разом із своєю матір`ю спілкуватися із сином у серпні і вересні 2016 року, але відповідач не дозволяє побачення наодинці з дитиною, намагався провідувати сина, подарувати йому іграшки. Вказано на формальний характер раніше визначеного органом опіки та піклування Семенівської РДА порядку його спілкування з сином. У позові вказано, що позивач матеріально забезпечений, є військовослужбовцем, його житло наближене до обласного центру, що дозволяє надати більше можливостей сину порівняно з смт Семенівка.
Вказано на визначення такого способу участі у вихованні сина ОСОБА_3 : у дошкільний період у період наданих календарних та додаткових відпусток без обмежень у часі і просторі та обмеження присутністю інших осіб, при настанні шкільного періоду в період його канікул та вихідних від занять у школі днів.
Позивач позов підтримав, пояснив, що з огляду на характер своєї військової служби може спілкуватися із сином ОСОБА_3 лише під час своїх відпусток. Обоє батьків повинні брати участь у його вихованні, позивача турбує дитина та її здоров`я. Позивач заперечував будь-яку присутність матері або психолога під час свого спілкування з сином, переконаний у неправомірності визначеного раніше органом опіки та піклування способу спілкування із сином. Рішення Семенівської РДА не оскаржував, зараз змінилися обставини, які існували на час ухвалення того рішення. Мати дитини проживає зі співмешканцем, йому не кажуть про справжнього батька (позивача), син не знає батька. Позивач провів одну зустріч із сином у присутності своєї матері (баби сина), потім не зміг з ним повноцінно спілкуватися під час приїзду до смт Семенівка. Під час спроб побачити дитину відповідач каже, що дитина хворіє, створює інші перешкоди для зустрічі з сином. Позивач мав бажання мати дітей з відповідачем, нещодавно усвідомив помилковість своїх попередніх дій щодо оспорювання батьківства, сплачує аліменти на утримання сина, цікавився сином у лікарні, дитсадкові, органі опіки та піклування, має облаштоване житло, стабільний дохід, не хворіє тощо. Позивач вказав, що графік його відпусток затверджується завчасно, він може спланувати свій приїзд до сина.
Представник позивача ОСОБА_4 вказав, що позивач змушений звернутися до суду через тривалі перешкоди у спілкуванні із сином. Раніше визначений спосіб участі у спілкуванні з сином є суто формальним, вказує на необхідність згоди обох батьків, але згоди відповідача немає, не зрозуміло хто повинен залучати психолога. Графік відпусток позивача є відносно визначеним. Між сторонами є яскраво виражений конфлікт, тому син повинен бути наодинці з позивачем, без психолога. Комісія Семенівської РДА самоусунулася від вирішення цієї ситуації, не діяла і не діє в інтересах дитини.
Відповідач визнала позов частково, вказала на готовність забезпечити спілкування позивача з дитиною, але у її присутності та залучення на перших порах психолога, за умови завчасного повідомлення про візит. Позивач тривалий час оспорював своє батьківство, звертався до багатьох органів з цього питання, у т.ч. щодо притягнення до відповідальності посадових осіб, які так чи інакше вирішували спірну ситуацію щодо батьківства, участі у вихованні сина, звертався на телебачення. У відповідача склалося життя з іншим чоловіком, ОСОБА_3 почав називати його батьком, відповідач не могла це забороняти через попередню поведінку позивача щодо оспорювання свого батьківства, вважала, що малолітній син не повинен знати про тривалий конфлікт щодо невизнання себе батьком.
30.08.2016 позивач зі своєю матір`ю та відповідач із сином зустрілися у смт Семенівка, позивач сказав ОСОБА_3 , що він його батько. У цей день всі разом гуляли, син читав вірші, всі разом були у одному будинку, домовилися про наступну зустріч. Син гуляв з позивачем, після зустрічі повернувся додому знервований, розповів, що його мама "колеться", що його змішують називати іншого чоловіка батьком тощо.
Позивач не цікавився і не цікавиться сином, не привітав його на день народження і на Новий Рік, не телефонує, надсилає провокативні СМС-повідомлення, не телефонує відповідачеві щодо сина, хоча відповідач завжди готова передати сину телефон щоб почути батька (позивача). Протягом судового розгляду справи позивач не шукає способу спокійно поспілкуватися із сином, усі наступні зустрічі одразу переростали у конфлікт, жалкує, що син був їх свідком, одразу забирала дитину, щоб вона не чула і не бачила спору батьків. Відповідача повністю влаштовує визначений органом опіки і піклування порядок спілкування з сином.
Відповідач наголосила, що позивач з приводу спілкування з сином звертався "кругом", окрім як безпосередньо до сина і відповідача, написав масу звернень і скарг, хоча вона ніколи не перешкоджала йому у спокійному спілкуванні із сином, провокує її на конфлікти, не проявляє батьківських почуттів до сина, не знає його потреб, приховував своє місце служби після переведення із АРК Крим до Кіровоградської області щоб не сплачувати аліменти, відповідач не може повноцінно офіційно звертатися за медичною допомогою для сина, оскільки позивач одразу "описує" лікарню скаргами і зверненнями.
Представник відповідача ОСОБА_5 вказав на безпідставність позову, необхідності дотримуватися раніше визначеного органом опіки та піклування способу участі позивача у спілкуванні із сином. Присутність психолога і матері дитини під час зустрічей є обов`язковою, оскільки може виникнути конфлікт. Із вересня 2016 року і протягом розгляду позову позивач не вчиняв будь-яких дій, спрямованих на спілкування із сином, у т.ч. у дні своєї участі у судових засіданнях.
Залучені судом до участі у справі органи опіки і піклування своїх представників у судові засідання не направляли, про дату і час судових засідань повідомлялися судом належним чином.
Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про народження сторони є батьками ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).
Сторони раніше перебували у шлюбі, розлучилися.
У квітні 2011 року позивач ініціював виключення себе із актового запису про народження дитини сина ОСОБА_3 посилаючись, зокрема, на недостовірну інформацію про вагітність відповідача, заперечення щодо вказання його батьком дитини, заперечення щодо сплати аліментів на його утримання тощо (а.с. 48, 49).
Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 15.06.2012 у задоволенні вказаного позову відмовлено, у т.ч. з посиланням на висновок експерта про вірогідність біологічного батьківства позивача щодо дитини ОСОБА_3 не менш як 99,999999 % (а.с. 45-47). Позивач оскаржував вказане рішення у апеляційному порядку (а.с. 50-54).
Вказаним рішенням суду від 15.06.2012 стягнуто з позивача аліменти на користь відповідача на утримання сина сторін ОСОБА_3 (а.с. 45-47). Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 від 04.11.2016 із позивача стягувалися аліменти протягом січня 2015 року жовтня 2016 року (а.с. 7).
Позивач звертався зі скаргами на дії суддів, які брали участь у вирішенні вказаної справи, зокрема, щодо не витребування доказів, безпідставного призначення експертизи, прийняття неналежно висновку експерта, вчинення корупційних діянь (а.с. 18, 19).
Син ОСОБА_3 постійно проживає із відповідачем у смт Семенівка Полтавської області. Перебуває на обліку з діагнозом "логоневроз", у вересні 2016 року перебував на лікуванні у невропатолога (а.с. 44). Докази, які б свідчили про можливий зв`язок захворювання із спором батьків, відсутні.
Свідок ОСОБА_7 , яка є матір`ю позивача та бабою малолітнього ОСОБА_3 вказала, що батько має спілкуватися із сином, раніше між батьками були непорозуміння. Позивач приїжджає у смт Семенівка лише під час відпусток. У вересні 2016 року вона йшла разом із позивачем та зустріла відповідача із сином (онуком). Позивач сказав ОСОБА_3 , що він його батько, ОСОБА_3 розгубився, мати одразу забрала його. Позивач потім ще 2 рази спілкувався із сином. Позивач раніше звертався до опікунської ради щодо способу зустрічі із сином. Богдан схильний до батька.
Свідок ОСОБА_8 , який є вітчимом позивача, дав свідчення, що відповідач не давала сина на руки позивачеві, 11.09.2016 їх вигнали з двору відповідача, хоча відповідач до того вивела сина до позивача. ОСОБА_3 дещо боїться батька, але не тікає від нього.
У судовому засіданні відтворено наданий позивачем короткий аудіозапис подій 11.09.2016, де позивач говорить, що як платити гроші, то папа, а як бачитись так не папа, що він є батьком ОСОБА_3 ; відповідач просить припинити тиснути на дитину, не сперечатися при ній.
У судовому засіданні переглянуто наданий позивачем відеозапис подій 11.09.2016, на якому позивач заходить до домогосподарства відповідача, вона виходить з будинку із сином, позивач просить дати дитину попрощатися, " ОСОБА_3 , ти ОСОБА_9 ", "хату купила за мої аліменти", "дай поспілкуватися з дитиною", "у тебе папа ОСОБА_10 , а не ОСОБА_11 ". Відповідач не заперечує у спілкуванні, відмовляє позивачеві взяти сина на руки. Під час розмови на підвищених тонах ОСОБА_3 був поруч із відповідачем, відповідач просила позивача не сперечатися, потім завела сина у будинок. ОСОБА_12 зробила зауваження позивачеві, що не варто сперечатися, що спілкування має бути з психологом, як на це вказала опікунська рада, на що позивач наголошує, що він батько і психолог не потрібен (а.с. 143).
Позивач і його представник вказали, що ці записи є свідченням перешкод у спілкуванні з сином, відповідач і його представник вказали, що аудіозапис є нарізкою, розмова була значно довшою, на відеозаписі дитину забирають лише після виникнення конфлікту між сторонами, що також свідчить про необхідність участі психолога та матері під час зустрічі позивача із сином (а.с. 143).
Позивач є військовослужбовцем, місцем його служби і місцем проживання є с. Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області (а.с. 7, 144).
Актом обстеження від 28.10.2016 встановлено належне облаштування позивачем свого житла у с. Богданівка, облаштування окремого кутка для проживання дитини (а.с. 8).
Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Семенівській районній державній адміністрації Полтавської області від 24.09.2015 № 09 (а.с. 6, 38-40) визначено надати за спільною згодою батьків (сторін) можливість спілкування батькові з малолітнім сином ОСОБА_3 ; дату, час тривалість та місце спілкування батька з сином визначається за домовленістю батьків; перші зустрічі проводити у присутності матері дитини і психолога. Рішення комісії у встановленому порядку сторонами не оскаржувалося.
Аналогічний за змістом висновок складено 23.01.2017 Семенівською районною державною адміністрацією Полтавської області (а.с. 36, 37), заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника РДА.
Позивач і його представник вказують на формальність висновку Семенівської РДА від 15.09.2015 та наступну зміну обставин, що стали підставою для його ухвалення. Відповідач і його представник вказують на вірність рішення та необхідність суду взяти його як єдино можливий спосіб вирішення спору.
Рішенням органу опіки та піклування Семенівської селищної ради Полтавської області від 09.02.2017 вирішено надати позивачеві можливість спілкування з малолітнім сином та брати участь у його вихованні за спільною домовленістю з матір`ю дитини (а.с. 71, 72).
Богданівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області листом від 13.01.2017 (а.с. 34) позов визнала, листом від 15.02.2017 вказала, що запитуваний висновок може скласти Знам`янська районна державна адміністрації Кіровоградської області (а.с. 77).
Знам`янська районна державна адміністрація Кіровоградської області листами від 03.02.2017 та від 03.04.2017 повідомила, що не може скласти висновок, оскільки дитина проживає у смт Семенівка Полтавської області, висновок має надати служба у справах дітей Семенівської РДА (а.с. 156, 177).
Позивач з грудня 2015 року звертався із численними зверненнями до Уповноваженого Президента України з прав дитини, Благодійного фонду Володимира Пилипенка "Центр суспільних ініціатив", Міністерства юстиції України, Полтавської обласної державної адміністрації, Громадської спілки "Українська Гельсінська спілка з прав людини", служби у справах дітей Семенівської РДА щодо участі у вихованні сина ОСОБА_3 , які, зокрема, вказали, що порушене питання може бути вирішено органом опіки та піклування та/або судом (а.с. 85-96, 138) тощо. Із серпня 2015 року позивач звертався до Семенівської центральної районної лікарні, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав дитини, на урядову гарячу лінію, Департаменту охорони здоров`я Полтавської ОДА із запитами щодо стану здоров`я сина ОСОБА_3 , скаргами та запитами щодо наданих та або не наданих відповідей (а.с. 98-107, 113-123, 129-132), здійснював листування з НДСЛ "ОХМАТДИТ" щодо діагнозу сина (а.с. 109-111), запитував у ДНЗ " ОСОБА_13 " відомості про стан здоров`я та готовність ОСОБА_3 до зустрічі із позивачем (а.с. 124-127) тощо.
Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Семенівській районній державній адміністрації Полтавської області від 24.09.2015 № 09 (а.с. 6, 38-40) сторонами не оскаржувалося.
За змістом принципів 2, 4, 6, 7 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Дитині має бути забезпечена повна можливість відпочинку та ігор, спрямованих на цілі освіти; суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права.
Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються: забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів; поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання; забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України (далі СК) питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (ст. 158 СК).
Суд повторює, що позивач і його представник вказують на формальність висновку Семенівської РДА від 15.09.2015 та наступну зміну обставин, що стали підставою для його ухвалення. Відповідач і його представник вказують на вірність рішення та необхідність суду взяти його як єдино можливий спосіб вирішення спору.
Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК).
Слід наголосити, що ніхто із сторін не залучав психолога для участі у спілкуванні позивача з сином ОСОБА_3 , як це визначено комісією з питань захисту прав дитини при Семенівській РДА, між сторонами епізодично досягалася згода щодо спілкування позивача із сином. Ухилення відповідача від спілкування позивача із сином не було, відповідач справедливо, в інтересах малолітньої дитини, бажає створити передумови повноцінного спілкування батька з дитиною, якого дитина не знала тривалий час, підготувати дитину до спілкування з батьком, у т.ч. із обов`язковим залученням психолога, повідомлені судові випадки спілкування позивача із сином (окрім першого) мають ознаки конфлікту, що відбувається при малолітній дитині, що негативно впливає на дитину тощо. У справі відсутні достатні і допустимі докази унеможливлення участі позивача у вихованні сина за постійної присутності матері.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суддя, здійснюючи правосуддя, зокрема, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Ураховуючи встановлені обставини, у їх сукупності, з метою забезпечення участі позивача у спілкуванні та вихованні сина, який проживає із відповідачем, перешкоджання можливому негативному впливу на дитину, забезпечення її батьківським піклуванням тощо суд задовольняє позов частково визначає спосіб участі позивача у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, який забезпечить підготовку та звикання дитини до батька: у період наданих позивачеві календарних та/або додаткових відпусток: у дошкільний період побачення та спільне проведення часу без обмежень у часі і просторі; у шкільний період в період канікул та вихідних від занять у школі днів побачення та спільне проведення часу без обмежень у часі і просторі за умови завчасного інформування позивачем відповідача про період наданих позивачеві календарних та/або додаткових відпусток. Перші три побачення розпочати у присутності психолога і матері дитини, надалі проводити їх у присутності матері дитини, та обмежити їх тривалість трьома годинами, якщо батьки дитини не погодять більшої тривалості перших трьох побачень; наступні три розпочати у присутності матері дитини, а їх тривалість та подальшу участь у побаченні матері дитини визначити за взаємною згодою батька і матері дитини, але за умови тривалості побачень не менш як три години.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212, 214, 215, 223, 291, 292, 294, 296 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Задоволити позов частково.
Визначити спосіб участі ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вихованні дитини сина ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який проживає із матір`ю ОСОБА_2 , у такий спосіб: у період наданих ОСОБА_14 календарних та/або додаткових відпусток:
1)у дошкільний період побачення та спільне проведення часу без обмежень у часі і просторі;
2)у шкільний період в період канікул та вихідних від занять у школі днів побачення та спільне проведення часу без обмежень у часі і просторі
за умови завчасного інформування ОСОБА_14 ОСОБА_15 про період наданих ОСОБА_14 календарних та/або додаткових відпусток.
Перші три побачення розпочати у присутності психолога і матері дитини, надалі проводити їх у присутності матері дитини, та обмежити їх тривалість трьома годинами, якщо батьки дитини не погодять більшої тривалості перших трьох побачень; наступні три розпочати у присутності матері дитини, а їх тривалість та подальшу участь у побаченні матері дитини визначити за взаємною згодою батька і матері дитини, але за умови тривалості побачень не менш як три години.
У задоволені позову у іншій частині відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Семенівський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя В.Ф.Харченко
Повний текст рішення складено 20.04.2017.