АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/1931/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/459/К/17 Мазуренко В.В.
Категорія 26 (І) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

Іменем України

03 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар - Гладиш К.І.,

за участю: позивача ОСОБА_2

представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - Лєман Оксани Михайлівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 30 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок професійного захворювання,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі -ПАТ «Південний ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працюючи протягом тривалого часу у відповідача в шкідливих умовах праці, він отримав професійне захворювання, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 12.05.2016 року йому вперше встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 25% до 01.05.2019 року.

Позивач вважає, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, йому спричинено моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з ПАТ «Південний ГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди 36 250 грн. без урахування стягнення податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 30 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Південний ГЗК» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди - 15000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто з ПАТ «Південний ГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі Зокрема, на думку апелянта, судом не враховано дійсний обсяг страждань позивача, погіршення стану його здоров»я та відсоток втрати професійної працездатності, встановлений висновком МСЕК у розмірі 25%.Також позивач вказує, що визначена судом сума моральної шкоди у розмірі 15000 грн. є значно заниженою й не є тотожною розміру нанесеної позивачу моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Південний ГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні її позовних вимог.

Зокрема, представник відповідача вважає, що позивачем не було надано до суду доказів того, що відповідач є винним в отриманні ним професійного захворювання, оскільки у п.19 акту розслідування хронічного професійного захворювання, вказано, що конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання позивача встановити неможливо. Крім того, акт складено з окремою думкою.

Представник відповідача зазначає, що судом не враховано, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства.

Представник ПАТ «Південний ГЗК» вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що причинно-наслідковий звязок існує між професійним захворюванням позивача і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а відповідач не має можливості обмежити тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці.

Крім того, на думку представника ПАТ «Південний ГЗК», позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди жодними доказами, зокрема висновками відповідних медичних установ, а також необґрунтовано розмір стягнутої моральної шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, наданих заперечень, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював на підприємстві відповідача у періоди з 13.06.1980 року по 02.10.1980 року, з 28.09.1982 року по 01.04.1993 року, з 15.02.1999 року по 29.04.2013 року учнем агломератника та агломератником на практиці, слюсарем з ремонту обладнання, машиністом рихтовочної машини, машиністом шляхорихтовочної машини, майстром дільниці, машиністом колійних машин.

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.04.2013 року (акт за формою П-4), встановлено причину отримання професійного захворювання: умови праці машиніста колійних машин за рівнем вібрації (загальної) і за важкістю праці відносяться до ІІІ класу 1 ступеня шкідливості. Проф Захворювання: Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальних вібрацій, периферичний ангіодистонічний синдром у сполученні з синдромом полірадикулоневропат п/крижової та шийної, з вираженим порушенням біомеханіки хребта на поперековому рівні та помірним на шийному, стійким больовим синдромом, нейродистрофічними проявами у вигляді деформуючого артрозу колінних суглобів (ПФ нульового - першого ступеня), деформуючого артрозу ліктьових суглобів (ПФ нульового - першого ступеня), двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ першого - другого ступеня) (а.с.5-10).

Висновком МСЕК від 25.06.2013 року позивачу первинно встановлено втрату працездатності 25 % з 25.06.2013 року до 01.06.2014 року, група інвалідності не визначена (а.с.105).

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_2 посилався на те, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеня втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як особа, яка не забезпечила позивачу безпечних та нешкідливих умов праці, внаслідок чого він отримав професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст.237-1 КЗпП України й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача спричинену йому моральну шкоду у зв'язку з отриманим на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення професійного захворювання від 04 квітня 2013 року, причиною професійного захворювання позивача є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних і шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які виникли в результаті порушення керівництвом відповідача ПАТ «Південий ГЗК» ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

В судовому засіданні встановлений факт заподіяння позивачу ОСОБА_2 моральної шкоди у зв'язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, що підтверджується медичними документами, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку, що позивачу з вини відповідача була заподіяна моральна шкода, й саме на нього повинен бути покладений обов'язок з її відшкодування.

Вищенаведене спростовує доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв'язку з відсутністю вини відповідача у її заподіянні, оскільки порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.04.2013 року, в п. 19 якого вказано, що винними особами , які порушило законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи є керівництво РУ ВАТ «Південний ГЗК», правонаступником якого є ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» вимог ст. 153 КЗпП України, ст.. 13 Закону України «Про хорону праці».

При цьому, неможливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, не знімає з відповідача ПАТ «Південий ГЗК» обов'язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання. Не знімає такого обов'язку з відповідача й наявність окремої думки щодо редакції п. 19 зазначеного акту.

Враховуючи викладене, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано до суду доказів вини відповідача в отриманні ним професійного захворювання.

Спростовуються й доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, що підтверджується наявними в матеріалах справи медичними документами, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зав'язків, у звязку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилання представника ПАТ «Південий ГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Доводи апеляційної скарги представника ПАТ «Південий ГЗК» про те, що причинно-наслідковий зв'язок існує між професійним захворюванням позивача і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а відповідач не має можливості обмежити тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки причини виникнення професійного захворювання позивача та обставини щодо незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці встановлені актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.04.2013 року, складеним комісією з розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання та затвердженого Головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, який відповідачем в установленому законом порядку не оскаржувався та є дійсним.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди жодними доказами, зокрема висновками відповідних медичних установ, колегія суддів відхиляє, так як матеріали справи містять достатньо належних та допустимих доказів щодо спричинення позивачеві в результаті ушкодження здоров'я, моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача й вважає доводи апеляційних скарг сторін в цій частині необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди судом першої інстанції визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, зокрема: тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати працездатності, стан його здоров'я на теперішній час.

Таким чином, підстав для зміни розміру стягнутої моральної шкоди колегія суддів не вбачає, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не враховано стаж роботи позивача у шкідливих умовах, характер отриманого професійного захворювання та визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості, колегія суддів не бере до уваги.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 30 листопада 2016 року

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: