Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/452/17
Провадження № 2/494/303/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року Березівський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді Дєткова О.Я.,

при секретарі Твердун Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоселівської сільської ради Березівського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що він з 1999 року по теперішній час користується житловим будинком №68 з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований в с.Новоселівка Березівського району Одеської області по вул.Нова, відкрито й безперервно володіє ним, витрачаючи, при цьому, кошти на комунальні послуги та поточні ремонти. Вказаний будинок належав його батькові ОСОБА_2, який вважається померлим 10 листопада 2008 року. У звязку з тим, що він добросовісно заволодів цим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, тому просить визнати за ним право власності на це нерухоме майно.

Представник відповідача з вимогами позову повністю погоджується та заперечень проти його задоволення не має.

Заслухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною1 ст.344 ЦК України передбачено, що особа набуває право власності на чуже нерухоме майно, якщо вона добросовісно заволоділа цим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років.

Відповідно до змісту положень ст.344 ЦК набуття права власності на майно за набувальною давністю є самостійною підставою набуття права власності. В зазначеному випадку право власності на нерухоме майно не переходить від спадкодавця до спадкоємця (ст.1216 ЦК), а набувається за рішенням суду (ч.4 ст.344 ЦК). Отже, спори про набуття права власності за набувальною давністю не є спорами зі спадкування, в тому числі й у випадках, коли особа заявляє про давність володіння (ч.2 ст.344 ЦК).

Пунком 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК передбачається, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Судом встановлено, що житловий будинок №68, який розташований в с.Новоселівка Березівського району Одеської області по вул.Нова, належав померлому 10 листопада 2008 року ОСОБА_2, згідно погосподарської книги №6 Новоселівської сільської ради Березівського району Одеської (а.с.17,18).

Пленум вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст.15,16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

До доводів сторін про наявність набувальної давності суд ставиться позитивно і вважає, що вони є такими, що заслуговують на увагу та не суперечать положенням вищенаведеної норми матеріального права.

Матеріалами справи, крім пояснень сторін, які вважати недостовірними у суду підстав немає, також підтверджується, що позивач безперервно та відкрито володіє спірним будинком, саме з 1999 року, про що свідчать квитанції про сплату коштів за послуги електропостачання та довідки відповідача №№568 і 569 від 12 травня 2017 року (а.с.10-13).

При вирішенні спірного питання суд звертає увагу, що встановлення добросовісності заволодіння чужим майном повною мірою залежить від підстав придбання цього майна.

Виходячи із змісту вищенаведеної норми закону, добросовісне володіння припускає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Отже, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в діях позивача наявна добросовісна поведінка щодо заволодіння спірним нерухомим майном.

При вирішенні спірного питання слід звернути увагу, що добросовісне володіння, виходячи із змісту вищенаведеної норми закону, припускає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Тому встановлення добросовісності заволодіння чужим майном повною мірою залежить від підстав придбання цього майна.

Керуючись ст.ст.10,60,212 ЦПК України, ст.344 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Визнати за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на житловий будинок №68 з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований в с.Новоселівка Березівського району Одеської області по вул.Нова.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: