Справа № 487/3573/17
Провадження № 2/487/1948/17
РІШЕННЯ

Іменем України

13.07.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Щербини С.В., при секретарі Єлишевій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2А про за нею визнання права власності на ? частку квартири АДРЕСА_1.

В своїй заяві позивач зазначила, що вона 13 серпня 2013 року за договором позики передала ОСОБА_3 і ОСОБА_2, грошові кошти у розмірі у загальному розмірі 23000 доларів США, про що були складені також розписки. У звязку з невиконання зобовязання за договором позики, рішенням суду від 09.02.2016 року на її користь було стягнуто з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 в солідарному порядку суму боргу у розмірі 595180,13 грн., але рішення суду до теперішнього часу не виконується та грошові кошти не повертаються. При цьому, відповідачу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1, тобто про ? частки виходячи з рівності часток співвласників.

Просила визнати за нею права власності на ? частку квартири АДРЕСА_1, що належить відповідачу ,оскільки інших способів виконання зобовязання відповідачем щодо повернення грошових коштів не існує .

В судове засідання позивач не зявилась, надала до суду заяву, просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення.

В судове засідання відповідач не зявилась, надала до суду заяву, просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення вимог.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 13.08.2013 року за договором позики позивач ОСОБА_1 передала відповідачу ОСОБА_2 та її дочки ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 7000 доларів США, в подальшому за період з вересня 2013 року по квітень 2014 року, позивач ще передала ще грошові кошти, а всього у загальному розмірі 23000 доларів США, про що також складалися розписки. Позичальники зобов'язалися протягом 2014 року щомісячно повертати грошові кошти за договором позики.

Проте, відповідач свої зобовязання не виконала, кошти повернути не були. У звязку з невиконанням грошового зобовязання, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.02.2016 року, стягнуто з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 595180,13 грн. та 5951,80 грн. судового збору.

Проте, відповідач рішення суду до теперішнього часу не виконала посилаючись на відсутність можливості виконати рішення суду, у звязку з відсутністю грошових коштів.

У звязку з наведеним позивач просила визнати за нею право власності на належну ОСОБА_2 частку у нерухомому майні - квартирі АДРЕСА_1.

Так, згідно наданих суду документів відповідачу ОСОБА_2 (прізвище відповідача ОСОБА_4 було змінено після реєстрації шлюбу на ОСОБА_2) і ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, на підставі договору обміну квартир від 19.04.1997 року (дублікат, що має силу оригіналу).

Отже, квартира АДРЕСА_1, належить ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на праві спільній сумісній власності та частки співвласників у вказаній квартирі є рівними, тобто по ? частки, відповідно до вимог ст. 370 ЦК України та інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вимога ОСОБА_1, як кредитора, щодо повернення грошових коштів, підлягає задоволенню шляхом визнання за нею права власності на майно, що належить на праві власності ОСОБА_2, а саме ? частки квартири АДРЕСА_2, в рахунок виконання грошового зобовязання та з урахуванням того, що відповідач не заперечувала проти обраного способу виконання зобовязання.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Одночасно, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на окристь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст.ст.294,296 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина