АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

17 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Лапчевської О.Ф.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в інтересах якого діє Поліщук ЮліяВікторівна,

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року

у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про скасування рішення третейського суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2016 року ОСОБА_2, посилаючись на те, що третейський суд розглянув справу, яка йому не підсудна, просив скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків по справі № 631/15 від 30 квітня 2015 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», Банк) заборгованість по договору кредиту в сумі 1 064 570,24 грн. та третейський збір.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 листопада 2016 року заяву задоволено, скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації український банків по справі № 631/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ПАТ «Укрсоцбанк» через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви.

На обґрунтування скарги посилався на помилковість висновку районного суду про непідвідомчість справи третейському суду, оскільки предметом позову в даній справі є неналежне виконання договірних зобов'язань, а не захист прав споживача.

Крім того, судом необґрунтовано застосовано правові висновки Верховного Суду України, оскільки вони не є обов'язковими для застосування до вказаних правовідносин та носять рекомендаційний характер.

Зазначав, що у суду першої інстанції не було правових підстав для поновлення строку на оскарження рішення третейського суду, оскільки зазначені заявником причини пропуску строку є неповажними.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Гуйван І.М. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити з підстав наведених в ній.

ОСОБА_2, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з'явився, свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ «Укрсоцбанк» - Гуйван І.М., перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 11 жовтня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту № 014-359-КЖ, відповідно до умов якого АКБСР «Укрсоцбанк» надав ОСОБА_2 кредит у сумі 579 487 грн., із сплатою 13,25% річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 10.10.2027 року.

30 квітня 2015 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків винесено рішення, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість по договору кредиту в сумі 1 064 570,24 грн. та 11 045,70 грн. третейського збору.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив з того, що заявник є споживачем банківських послуг, між сторонами виник спір щодо заборгованості за кредитом, а отже, третейському суду в силу положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» не підвідомчий розгляд вказаної справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановивши, що Закон України «Про третейські суди» містить заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах про захист прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що справа, у якій прийнято рішення не підвідомча третейському суду відповідно до закону, а відтак - рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 квітня 2015 року підлягає скасуванню.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що вказаний спір підвідомчий третейському суду виходячи з наступного.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Наведене дає підстави для висновку про те, що положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання споживчого кредиту.

Не залежно від підстав та предмета спору, а також не зважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникли між сторонами поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів»

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року в справі № 6-856цс15, 6-1716цс16 від 11 листопада 2015 року, 6-2074с15 від 04 листопада 2015 року, які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватись судами загальної юрисдикції.

Проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним наявність підстав для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків № 631/15 від 30 квітня 2015 року.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо необґрунтованого поновлення судом першої інстанції строку для оскарження рішення третейського суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що копію оскаржуваного рішення третейського суду було, отримано заявником лише 12.10.2016, при особистому зверненні до суду. ОСОБА_2 не був присутній під час проголошення рішення третейським судом. Відомостей щодо отримання копії оскаржуваного рішення ОСОБА_2 до 12.10.2016 матеріали третейської справи не містять.

Доводи апеляційної скарги, що судом необґрунтовано застосовано праві висновки Верховного Суду України, оскільки вони не обов'язкові для застосування до вказаних правовідносин не заслуговують на увагу колегії суддів з огляду на наступне.

Згідно ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятий за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Отже, в кожному конкретному випадку суд, за наявності відповідних мотивів, має право відступити від вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України та ухвалити рішення керуючись як нормами чинного законодавства, так і враховуючи обставини та доказову базу конкретної цивільної справи.

Разом з цим обставини вказаної справи не дають підстави для відступлення від правових позицій, викладених у висновках Верховного Суду України.

Відповідно до ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

За таких обставин суд першої інстанції, встановивши, що спір, який виник між сторонами, є спором щодо захисту прав споживачів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для скасування рішення третейського суду, оскільки справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість постановлення ухвали щодо скасування або зміни оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, на підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи.

В порядку п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 311, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в інтересах якого діє Поліщук Юлія Вікторівна, - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/15617/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1718/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.