Справа № 161/9858/16-ц Провадження № 22-ц/773/368/17 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В.Ф.
Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А. ,

суддів - Стрільчука В.А., Осіпука В.В.,

секретар судового засідання Галицька В.П.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свій позов обґрунтовує тим, що 19.01.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 4900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, просив стягнути з відповідача в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 35949,58 грн. заборгованості за кредитним договором станом на 30.06.2016 року та судові витрати у справі.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2016 року позов в даній справі задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» () 35949,58 грн. заборгованості за кредитним договором від 19.01.2010 року станом на 30.06.2016 року, з яких: 4894,78 грн. - заборгованість за кредитом, 26254,82 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 2850 грн. заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. штраф (фіксована частина), 1699,98 грн. штраф (процентна складова).

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати це рішення у звязку з неповним зясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу (далі -ЦК) України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.( ч. 1ст. 1054 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 19.01.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 4900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на укладення кредитного договору, підписавши заяву разом з умовами надання кредиту фізичним особам ( а.с.4-15).

Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобовязується погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, за перерозхід платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Пунктом 6.6 Умов та правил надання банківських послуг установлено, що у випадку невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку клієнт бере на себе обовязок виконати зобовязання по поверненню кредиту ( в тому числі простроченого кредиту і овердрафту) оплати винагороди банку.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг , а також за змістом самої заяви при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн.+5% від суми позову.

В порушення зазначених правових норм та умов кредитного договору позичальник не повертає кредит, не сплачує відсотки та інші витрати за кредитним договором, тобто порушує свої зобовязання перед банком, у звязку з чим, у відповідача виникла заборгованість, що складається з тіла кредиту, відсотків штрафних санкцій, що передбачені умовами договору.

Визначена банком та стягнута судом сума тіла кредиту відповідачем та його представником не спростована.

Ухвалюючи рішення про стягнення відсотків за користування кредитними коштами поза увагою суду першої інстанції залишилось питання, щодо застосованого судом відсотку та правильності нарахування процентів.

Під час апеляційного розгляду даної справи, представник позивача подала уточнений розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого у ОСОБА_3 перед банком станом на 30.06.2016 року існує заборгованість в розмірі 12673, 99 грн. - з яких 4894,78 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 3849,49 гривень - заборгованість за відсотками, 2850 гривень - заборгованість за пенею, 1079 гривень - заборгованість за штрафом.

Заперечень щодо правильності проведених банком арифметичних розрахунків заборгованості, що надані представником позивача до суду апеляційної інстанції, відповідач та її представник не подавали і проведений позивачем розрахунок не спростовували.

Представник відповідача не заперечуючи наявної заборгованості за тілом та відсотками, суми яких визначенні у новому розрахунку, що наданий до суду апеляційної інстанції, вказував, що позивачем неправомірно заявлено стягнення, як пені так і штрафу, оскільки це суперечить ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, в даному випадку відсутня подвійна відповідальність позичальника при одночасному стягнені пені та штрафу, оскільки застосування пені і штрафу передбачалось за різні види порушення умов кредитного договору, а тому це не свідчить про недотримання положень закріплених у статті 61 Конституції України.

Оскільки, судом першої інстанції було допущено неповне зясування обставин, що мають значення для справи, щодо визначення суми заборгованості за кредитним договором, яка підлягає до стягнення то рішення суду слід змінити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2016 року в даній справі змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором від 19.01.2010 року станом на 30.06.2016 року в сумі 12673 (дванадцять тисяч шістсот сімдесят три) гривень 99 копійок, з яких : 4894,78 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 3849,49 гривень - заборгованість за відсотками, 2850 гривень - заборгованість за пенею, 1079 гривень - заборгованість за штрафом.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: