Провадження № 22ц/790/6054/17 Головуючий 1-ї інстанції Штих Т.В.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Кіся П.В., Кружиліної О.А.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 19 січня 2016 року позивач та фізична особа ОСОБА_1 уклали договір доручення №1901/16-1, строком до 01 червня 2016 року.

Згідно п. 1 договору, позивач доручив, а відповідач прийняв на себе зобов'язання надати консультаційні, інформаційні, маркетингові і посередницькі платні послуги в розмірі 76598 грн. 66 коп. з реклами, поширення, продажу отриманого для цього товару в кількості та номенклатурі, зазначеної в п.2.

Товар, а також документи на нього були передані позивачем відповідачу на виконання вимог п. 3 договору, що підтверджується видатковою накладною № 91 від 19 січня 2016 року.

Відповідач частково сплатив за отриманий товари суму у розмірі 45450 грн., а суму в розмірі 31148 грн. 66 коп. до цього часу не сплатив, тобто не виконав умов договору, строк дії якого закінчився 01 червня 2016 року.

Згідно п. 6.1. договору, у разі порушення «Повіреним» своїх зобов'язань за цим договором «Довіритель» має право стягнути з нього неустойку в розмірі 30% від загальної суми.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням сплатити вказану суму боргу, однак відповідач повністю ігнорує всі мої звернення до нього з цього приводу.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 40858 грн. 36 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1- ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що норми ст. ст. 10,11 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи кореспондуються з диспозитивним правом сторін надавати докази, п.4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, судова колегія вважає, що сторонам були створені належні умови для надання доказів та вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі доказами.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 19 січня 2016 року сторони уклали договір-доручення № 1901/6-1 строком до 01 червня 2016 року.

Відповідно до умов договору ФО-П ОСОБА_3 доручив, а ОСОБА_1 прийняв на себе зобов'язання надати консультаційні, інформаційні, маркетингові і посередницькі платні послуги в розмірі 76598 грн. 66 коп. з реклами, поширення, продажу отриманого для цього товару в кількості та номенклатурі, зазначеної в п.2.

Пунктом 2 договору передбачено, що ОСОБА_1 зобовязався в рамках даного договору виконати доручення «Довірителя» в термін і на умовах, зазначених з «Довірителем».

Зазначений в п 2.2 договору товар, а також документи на нього були передані «Довірителем» «Повіреному» на виконання вимог п. 3 договору, що підтверджується видатковою накладною № 91 від 19 січня 2016 року.

Згідно видаткової накладної №1 від 19 січня 2016 року постачальник ФО-П ОСОБА_3 на підставі договору № 1901/16-1 від 19 січня 2016 року передав, а покупець ОСОБА_1 отримав товар на загальну суму 76598 грн. 66 коп., в тому числі: система «Лідомед-Біо» експрес-метод - 3 шт. на загальну суму 29697 грн.; прибор «Лідомед-Біо» - 3 шт. на загальну суму 14514 грн.; семиступен. ССО Х2323522Х - 3 шт. на загальну суму 28497 грн.; крем денний для нормальної та комбінованої шкіри, туба - 25 шт. на загальну суму 1710 грн.; зубна паста фітодент, туба 100г - 25 шт. на загальну суму 900 грн.; гель для душа для усіх типів шкіри - 25 шт. на загальну суму 1280 грн. 66 коп.

В позовній заяві позивач посилається, що відповідач частково сплатив за отриманий товари суму у розмірі 45450 грн., а суму в розмірі 31148 грн. 66 коп. до цього часу не сплатив, тобто не виконав умов договору, строк дії якого закінчився 01 червня 2016 року. В обгрунтування позовних вимог позивачем надано копії банківських виписок АТ «УкрСиббанк» підтверджуючі перерахування грошових коштів на загальну суму 45450 грн.

Згідно п. 6.1 договору, у разі порушення «Повіреним» своїх зобов'язань за цим договором «Довіритель» має право стягнути з нього неустойку в розмірі 30% від загальної суми. Розмір неустойки розрахований позивачем у розмірі 9344 грн. 60 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керуючи вимогами ст. 526, 611, 615, 625 ЦК України виходив з того, що відповідач неналежними чином виконував взяті на себе зобовязання, у звязку з чим задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

З матеріалів справи вбачається, що договором доручення № 1901/16-1 не передбачено спосіб, порядок та строк розрахунків. Бухгалтерські реквізити для зарахування коштів за отриманий від позивача товар договір не містить.

З виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» по картковому рахунку ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1, вбачається, що за період з 16 березня 2016 року по 17 червня 2016 року відповідачем здійснено перекази на карту через додаток Приват24 ОСОБА_3 грошових коштів на загальну суму 33370 грн. (а.с.36-47). Той факт, що картковий рахунок № 055952 належить позивачу, сторони по справі не заперечували.

Крім того, матеріали справи містять банківські виписки АТ «УкрСиббанк» підтверджуючі перерахування відповідачем позивачу грошових коштів на загальну суму 45450 грн.

Вартість товару згідно договору № 1901/16-1 складає 76598 грн. 66 коп.

Оскільки доказів неналежного виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором матеріали справи не містять, судова колегія вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Заперечення представника позивача, що грошові кошти у розмірі 33370 грн. були сплачені відповідачем згідно договору позики, судовою колегією не приймається.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частиною 1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Будь-яких допустимих та належних доказів, у розумінні ст. ст. 57-60 ЦПК України, на підтвердження того, що між сторонами окрім договору № 1901/16-1 було укладено у 2015 році договорі позики, матеріали справи не містять. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин ухвалене по справі судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судова колегія здійснює розподіл судових витрат між сторонами.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2017 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволені позову фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 606 грн. 32 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: