Справа № 703/2452/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Васильківської Т.В.

секретар судових засідань ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участю представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4

та представника відповідача і третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лан», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача ОСОБА_7, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

встановив:

У травні 2015 року позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом до СТОВ «Лан», посилаючись на те, що згідно з наказом №18-к від 2 квітня 2007 року він із вказаної дати працював на посаді головного агронома СТОВ «Лан», а наказом №21 від 14 квітня 2015 року, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України його звільнено із займаної посади у звязку зі скороченням штату працівників. Вважає наказ про своє звільнення незаконним, оскільки на його думку процедура скорочення посади головного агронома проведена відповідачем з порушенням норм трудового законодавства. Зокрема відповідне скорочення на його думку фактично не проводилось, в супереч вимог ч.2 ст. 42 КЗпП йому не запропонували перевести на іншу роботу, та проігнорували його переважне право залишитись на роботі. Крім того, після звільнення із ним не було проведено розрахунку, не було повернуто трудової книжки, та у нього лишились документи на автомобіль відповідача, який знаходився у його розпорядженні. Таким чином, вважає, що фактично його трудові відносини з відповідачем тривають, а тому просив визнати наказ про його звільнення протиправним і скасувати його, також просив поновити його на посаді головного агронома СТОВ «ЛАН», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, судові витрати та моральну шкоду, яку йому завдано незаконним звільненням.

В судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач пояснив, що він тривалий час працює у відповідача на посаді головного агронома, свою роботу завжди виконував вчасно та якісно, ніяких нарікань з боку керівництва не отримував. У 2013 році на товаристві почали виплачувати заробітну плату через банк, проте він відмовився отримувати картку цього банку, та на цьому ґрунті у нього утворився конфлікт з керівництвом СТОВ. 29 вересня 2014 року, з ним стався нещасний випадок на виробництві, та він перебував на лікарняному 120 днів. У перший робочий день після лікарняного, 27 січня 2015 року, він вийшов на роботу та написав заяву про надання невикористаної відпустки, а також надання документів необхідних для проходження МСЕК. Заяву на відпустку у нього директор особисто прийняв, а заяву про видачу документів відмовились приймати, тому він направив її поштою. Зарплату йому в цей день у касі не виплатили, повідомивши, що вона у директора. А директор в своєму кабінеті йому повідомив, що з 1 квітня 2015 року буде скорочено посаду головного агронома товариства. Жодних наказів про скорочення, чи то повідомлень йому ніхто не вручав, хоча він був весь день на роботі. 28 січня 2015 року він звернувся до відділу кадрів разом зі своєю дружиною ОСОБА_3, та отримали там наказ про відпустку, яка починалась з 29 січня 2015 року. Вже перебуваючи у відпустці, 30 січня 2015 року, поштою він отримав повідомлення про скорочення посади головного агронома. Під час відпустки він двічі був на лікарняному, тому вийшов на роботу 14 квітня 2015 року та в цей же день, йому усно повідомили, що він звільнений, також видали наказ про скорочення штату від 27 січня 2015 року, а наказу про звільнення не видали. Також з ним не провели розрахунку, та не видали трудову крижку. 14 квітня 2015 року весь день він був у «конторі», та декілька раз підходив до каси, але вона була зачинена. А о 17 годині всі працівники СТОВ «Лан» розійшлися по домах, і він також. Про здійснення з ним розрахунку просив письмово, проте це було зроблено лише під час судового розгляду 8 квітня 2016 року, коли представником СТОВ «Лан» було вручено відповідні кошти його представнику ОСОБА_3, а трудову книжку до цього часу йому не повернули. Крім того, наполягав, що незаконним звільненням йому було спричинено моральної шкоди. Просив позов задовольнити повністю.

Представник позивача ОСОБА_3 суду пояснила, що на її думку позивача звільнено незаконно, скорочення посади головного агронома на товаристві із сільськогосподарською специфікою є нісенітницею, в жодному тооваристві із групи компаній, в яких проводили оптимізацію, крім СТОВ «Лан» посади головних агрономів не скорочували, крім того, на товаристві були вакантні посади, зокрема після попередження про скорочення та до звільнення ОСОБА_8 із займаної посади, було видано наказ про прийняття на посаду головного інженера ОСОБА_9, в свою чергу позивачу цю посаду ніхто не запропонував, та як їм відомо наразі на СТОВ працюють люди які за договорами фактично виконують функції агронома. Вважає, що всі документи надані відповідачем, починаючи із витягу з протоколу загальних зборів учасників СТОВ «Лан», на підставі якого проведено скорочення штату і закінчуючи актами про відмову ОСОБА_6 отримувати повідомлення, наказ, розрахункові кошти та трудову книжку, - є сфальсифікованими. Вважає показання всіх свідків, допитаних судом, з приводу оформлення звільнення позивача, такими, що не відповідають дійсності. Зауважувала про неправильність нарахування працівниками бухгалтерії заробітної плати позивачу, та здійсненні виплат, що були проведені під час розгляду справи судом. Крім того, зауважила, що відповідачем порушено право позивача отримати документи необхідні для звернення до МСЕК у звязку з отриманням травми на виробництві, та порушено його переважне право залишитись на роботі. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив врахувати, що звільнення за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України можливе лише у разі неможливості перевести працівника на іншу посаду, проте як достеменно відомо позивачу, на СТОВ існували вакантні посади, заступника директора з агрономії, а також головного інженера, проте відповідні посади йому не запропонували. Крім того, позивача належним чином не повідомили про скорочення його посади, а також про звільнення, протокол, відповідно до якого було скорочено посаду позивача є сумнівним, оскільки загальні збори проведені якоюсь невідомою організацією, та суду не надано оригіналу цього протоколу. Враховуючи все наведене, вважає, що звільнення ОСОБА_6 проведено з порушенням норм КЗпП України, а тому просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача СТОВ «Лан» та одночасно представник третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_7, адвокат ОСОБА_5 позов не визнав просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що звільнення позивача з роботи відбулось з дотриманням норм трудового законодавства, а позов на його думку є безпідставним та необґрунтованим

Просив врахувати, що затримка розрахунку з позивачем при його звільненні відбулась виключно через небажання позивача отримувати як кошти, так і трудову книжку. Товариством неодноразово було направлено письмові звернення до позивача з проханням прийти та отримати розрахункові кошти та трудову книжку, а також здати документи, що знаходились у його розпорядження в силу виконання службових обовязків, проте він ці прохання ігнорував. Також позивач, як і його предстаник відмовилися отримувати трудову книжку і в судовому засіданні.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_7 в судове засідання жодного разу не зявився, звернувся до суду із заявою, в якій просив справу розглядати без його участі та з урахуванням позиції, яку висловить його представник, крам того як третя особа не надав своєї згоди на допит його в якості свідка, наявність якої передбачена відповідно до вимог ст. 62 ЦПК України, тому в якості свідка допитаний судом не був.

Заслухавши пояснення сторін, врахувавши показання допитаних судом свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення даного спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 02 квітня 2007 року ОСОБА_6 був прийнятий на роботу на посаду головного агронома СТОВ «ЛАН» з оплатою праці згідно штатного розпису, що підтверджується копією наказу від 2 квітня 2007 року № 18-к(т.1 а.с. 162).

Відповідно до наказу генерального директора СТОВ «Лан» №5 від 27 січня 2015 року було скорочено штат працівників СТОВ, виключивши 1 квітня 2015 року зі штату СТОВ «Лан» посаду головного агронома. Наказано письмово (під розпис) попередити головного агронома ОСОБА_6 про наступне звільнення з роботи з 1 квітня 2015 року в звязку із скороченням його посади, разом з вивільнюваним працівником обговорити всі можливі варіанти щодо переведення на іншу роботу, і крім іншого підготувати проект наказу по особовому складу про звільнення згідно п.1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги і компенсації виплат за невикористані щорічні відпустки. Контроль за виконання наказу покладено на інспектора з кадрів ОСОБА_12 (т.1 а.с.42).

Наказ підписано генеральним директором СТОВ «Лан» ОСОБА_7, що призначений на відповідну посаду згідно наказу № 37а-к від 21 жовтня 2009 року(т.1 а.с.161), та діяв в межах своїх повноважень передбачених положеннями Статуту СТОВ «Лан» (т.1 а.с. 154)

Аналізуючи відповідний доказ, суд враховує наявність відповідного наказу у підшивці наказів по підприємству (т.2 а.с.117, 118) а також наявність запису щодо відповідного наказу у журналі реєстрації наказів по особовому складу за 2015 рік (т.1 а.с.163, 166) оригінали яких оглянуто судом.

Також на існування відповідного наказу, та видачу його генеральним директором СТОВ «Лан» саме 27 січня 2015 року вказали у своїх показаннях і свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_16, які працюють на СТОВ відповідно юристом, інспектором відділу кадрів та заступником директора з загальних питань, тому в силу своїх посадових обовязків були обізнані про обставини підписання відповідного наказу.

27 січня 2015 року ОСОБА_6 особисто був усно попереджений про наступне звільнення згідно з наказом № 5 від 27 січня 2015 року, при цьому отримувати письмове повідомлення відмовився, що підтверджується актом від 27 січня 2015 року складений за участі трьох працівників СТОВ «Лан» (т.1 а.с.45).

Аналізуючи відповідний доказ, суд враховує показання свідків ОСОБА_15, ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які під час судового розгляду підтвердили факт усного повідомлення в їх присутності ОСОБА_19 про наступне звільнення у звязку зі скороченням його посади, а також те, що він відмовився підписувати та отримувати відповідне письмове повідомлення. При цьому оцінюючи такі показання свідків, суд враховує, що з моменту подій про які їх допитували та безпосереднім допитом в суді пройшов тривалий час, що може зумовлювати забування подробиць відповідних подій у памяті кожного з них.

Також судом враховано ту обставину, що під час надання особистих пояснень суду, позивач ОСОБА_6 заявив, що директор СТОВ «Лан» у своєму кабінеті 27 січня 2015 року йому усно повідомив про наступне звільнення.

Крім того, 28 січня 2015 року, письмове повідомлення про попередження про наступне звільнення було направлено на адресу позивача, та він його отримав 30 січня 2015 року (т.1 а.с.5, 43, 44)

Із вказаного попередження вбачається, що у зв'язку зі скороченням посади головного агронома, ОСОБА_6 підлягає звільненню згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Датою звільнення ОСОБА_6 є 1 квітня 2015 року. Також зазначено, що вакантних посад, на які ОСОБА_6 міг би претендувати за його спеціалізацією, у СТОВ «Лан» немає.

Починаючи з 28 січня 2015 року ОСОБА_6, згідно наказу №6-к від 27 січня 2015 року, перебував у відпустці (т.2 а.с.119), та крім того під час перебування у відпустці він знаходився на лікарняних (т.1 а.с. 53, 54). Першим робочим днем позивача було 14 квітня 2015 року. Сторони визнають цю обставину, тому на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України вона не підлягає доказуванню.

Відповідно до копії штатного розпису СТОВ «ЛАН», затвердженого 1 квітня 2015 року (т.1 а.с. 60) посада головного агронома на СТОВ «Лан» починаючи з відповідної дати відсутня.

Після виходу з відпустки, у перший робочий день, наказом від 14 квітня 2015 року №21 ОСОБА_6 був звільнений з посади головного агронома СТОВ «ЛАН», з 14 квітня 2015 року, у зв'язку зі скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с.55).

Відповідний наказ також підписано генеральним директором СТОВ «Лан» ОСОБА_7, що призначений на відповідну посаду згідно наказу № 37а-к від 21 жовтня 2009 року(т.1 а.с.161), та діяв в межах своїх повноважень передбачених положеннями Статуту СТОВ «Лан» (т.1 а.с. 154)

Перевіряючи дійсність зазначеного наказу, зокрема щодо дати його прийняття та змісту, суд враховує наявність наказу у підшивці наказів по підприємству (т.2 а.с.117, 121) а також наявність запису щодо відповідного наказу у журналі реєстрації наказів по особовому складу за 2015 рік (т.1 а.с.163, 170) оригінали яких оглянуто судом, та виключає сумнів у дійсності такого наказу.

Від отримання відповідного наказу ОСОБА_6 відмовився, про що 14 квітня 2015 року було складено акт, який підписаний пятьма працівниками СТОВ «Лан» (т.1 а.с.57).

Аналізуючи відповідний доказ, суд враховує показання свідків ОСОБА_16, ОСОБА_12, ОСОБА_15, ОСОБА_10, які під час судового розгляду підтвердили факт оголошення ОСОБА_6 14 квітня 2015 року в їх присутності наказу про звільнення, а також те, що він відмовився підписувати та отримувати відповідний наказ. При цьому оцінюючи показання вказаних свідків, суд враховує, що з моменту подій про які їх допитували та безпосереднім допитом в суді пройшов тривалий час, що може зумовлювати забування подробиць відповідних подій у памяті кожного з них.

Посилання позивача та його представників на те, що в період з того часу коли згідно наказів позивача було попереджено про звільнення та до дати його звільнення в СТОВ «Лан» було прийнято на посаду головного інженера ОСОБА_9, суд не враховує як такі, що вказують на порушення прав ОСОБА_19 під час його звільнення. При цьому суд виходить із того, що питання переводу працівників на іншу посаду є компетенцією власника або уповноваженого ним органу. Сам по собі факт наявності вакантних посад на підприємстві не свідчить про можливість зайняття їх особою, яку звільняють. Зокрема, в даній ситуації слід врахувати, чи міг відповідач запропонувати вказану позивачем посаду з огляду на стан його здоровя. Так, суд вважає правомірними дії роботодавця, який не пропонує вакантну посаду головного інженера, працівнику який, з травня 2012 року за висновками МСЕК, є інвалідом другої групи, та перебуває на обліку в обласному алергологічному відділенні з загальним захворюванням алергічної бронхіальної астми, тому потребує роботи в теплому приміщенні без профшкідливостей. На обставину інвалідності позивача, та наявності відповідного захворювання він вказує у своїй позовній заяві, дана обставина сторонами не заперечується, тому на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України вона не підлягає доказуванню під час судового розгляду.

Відповідно до пункту 19 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 р. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", яка має рекомендаційний характер, визначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи додержана власником або уповноваженим ним органом норма законодавства, що регулює вивільнення працівника, які є докази щодо змін організації виробництва і праці, і про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не має можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишенні на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Тобто, при звільненні працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП має бути дотриманий певний порядок вивільнення.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Звільнення з зазначених підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП).

Перевіряючи дійсність та законність проведення скорочення штату на СТОВ «Лан», суд враховує наданий витяг з Протоколу Загальних зборів учасників СТОВ «Лан» №15/1 від 12 січня 2015 року (т.1 а.с.41, т.3 а.с.12), яким за результатами розгляду показників діяльності служби з рослинництва СТОВ «Лан», їх ефективності а також виходячи з потреб в оптимізації витрат на рослинництво по товариству та загалом по групі компаній прийнято рішення про необхідність скорочення посади головного агронома СТОВ «Лан». При цьому суд не враховує твердження позивача та його представників, про те, що відповідний протокол є незаконним з огляду на відсутність повноважень у представника ПП «КЛТ Холдінгс 3А» приймати відповідні рішення, з огляду на те, що ПП «КЛТ Холдінгс 3А», станом на 12 січня 2015 року було єдиним учасником СТОВ «Лан», та відповідно до п.41 Статуту СТОВ «Лан» одноособово виконував функцію загальних зборів СТОВ «Лан», до компетенції яких згідно з положенням п.44 Статуту входить, серед іншого, визначення основних напрямків діяльності товариства. Дані обставини обєктивно підтверджується витягом із Статуту СТОВ «Лан» (т.1 а.с.142-160); витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб та ФОП (т.1 а.с. 96) та листом СТОВ «Лан» (т.2 а.с.101), (т.1 а.с.143).

Разом з тим, враховуючи зміни у складі засновників СТОВ «Лан», на час розгляду справи судом ПП «КЛТ Холдінгс 3А» не має відношення до відповідача.

На думку суду надуманими є твердження позивача про недостовірність витягу із Протоколу Загальних зборів учасників СТОВ «Лан» №15/1 від 12 січня 2015 року (т.1 а.с.41, т.3 а.с.12) із посиланням на різницю в тексті двох витягів, наданих суду представником відповідача. Адже відповідний документ має на собі печатку, якою підтверджено його дійсність, при цьому він є витягом, тому наявність розширеної версії відповідного документу (т.1 а.с.41) не вказує на його відмінність від більш зменшеного за обсягом витягу (т.3 а.с.12) та не спростовує обставин прийняття на загальних зборах учасників СТОВ «Лан» рішення про необхідність скорочення посади головного агронома СТОВ «Лан».

Факт скорочення чисельності штату СТОВ «Лан» підтверджуються, наказом № 5 від 27 січня 2015 року, відповідно до якого були внесені зміни до штатного розпису Товариства та скорочено одну штатну одиницю головного агронома.

Факт попередження позивача про подальше звільнення за два місяці до такого також знайшов своє підтвердження під час судового розгляду, та підтверджується як актом про відмову позивач від отримання письмового повідомлення, так і показаннями допитаних судом свідків.

Переведення ОСОБА_6 на іншу вакантну посаду за його професією чи спеціальністю не відбулось, у зв'язку з відсутністю у роботодавця таких посад, що підтверджується листом Смілянського міськрайонного центру зайнятості №6 від 11.01.2016 року, згідно якого за даними офіційної звітності в період з 25 січня по 15 квітня 2015 року на СТОВ «Лан» була відсутня вакантна посада агронома (т.3 а.с.14).

Відповідно до штатного розпису СТОВ «Лан», затвердженого 01 вересня 2014 року(т.1 а.с 59), який діяв на момент попередження позивача про подальше звільнення у звязку зі скороченням штату, єдиною посадою за спеціальністю агроном, є займана ним посада головного агроному, а з 1 квітня 2015 року, тобто після завершення процедури скорочення штату, штатний розпис (т.1 а.с.60) не містить жодної посади, з відповідною спеціальністю.

При цьому суд не враховує наданий представником відповідача акт від 14 квітня 2015 року, про пропозицію позивачу зайняти вакантні посади (а.с.63), оскільки як встановлено під час допиту свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_11, відповідна пропозиція була озвучена позивачу вже після звільнення, та з урахуванням відсутності на Товаристві посад за спеціальністю позивача, така пропозиція, та час її здійснення жодним чином не впливає на законність звільнення позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при звільнені ОСОБА_6 з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України була дотримана процедура звільнення передбачена ст.49-2 КЗпП України. Крім цього, суд зауважує на те, що наказ про скорочення штату працівників останнім не оскаржувався.

Безпідставними є також і твердження представника відповідача про порушення права позивача на пріоритетне залишення його на роботі із посиланням на ст. 42 КЗпП України, як працівника, що отримав на цьому Товаристві трудове каліцтво, оскільки за зміст ст. 42 КЗпП України, переважне право залишитись на роботі має визначатись у випадку скорочення чисельності штату працівників, які займають однакові посади, разом з тим, у даному випадку було скорочено одну посаду, та звільнено відповідно одного працівника, тому положенням про переважне право залишитись на роботі застосуванню у даному випадку не підлягає.

Як у своїх позовних вимогах, так і в наданих суду поясненнях, позивач стверджує, що відповідачем не здійснено з ним розрахунку при звільненні, та не повернуто трудової книжки, у звязку з чим просить суд стягнути з відповідача кошти за час вимушеного прогулу.

В свою чергу відповідач у своїх запереченнях вказує на відсутність своєї вини у не здійсненні виплат заробітної плати та не поверненні позивачу трудової книжки, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що позивач умисно ухиляється як від отримання коштів, так і від отримання трудової книжки.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, відповідно до якої, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження своїх заперечень представником відповідача надано копію доповідної записки інспектора з кадрів ОСОБА_12, відповідно до якої ОСОБА_6 в день звільнення відмовився отримати від неї обхідний лист, на підставі якого вона повинна видати йому трудову книжку та розрахунок(т.1 а.с.58),; лист запрошення у контору для отримання заробітної плати при звільненні та трудової книжки, та проханням повернути документи на майно Товариства (т. 1 а.с. 56) а також подальші письмові звернення СТОВ «Лан» до ОСОБА_6 про необхідність зявитись до товариства і отримати заробітну плату (т.1 а.с. 46, 49) що відповідно до опису вкладення направлялись поштовими відправленнями (т.1 а.с.47, 50).

Факт не звернення особисто позивача до СТОВ «Лан» за отриманням заробітної плати та трудової книжки знайшов своє підтвердження також і в показаннях свідків ОСОБА_15, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 які стверджували, що ОСОБА_6 після оголошення йому наказу про звільнення відмовився отримувати трудову книжку, та особисто не звертався до бухгалтерії за отриманням нарахованої і не виплаченої заробітної плати.

Крім того, за зверненням ОСОБА_6, правоохоронними органами було здійснено перевірку обставин невиплати заробітної плати звільненому працівнику, в ході якої встановлено відсутність ознак відповідного кримінального правопорушення в діях керівництва СТОВ «Лан» (т.1 а.с.18), тобто факту умисної невиплати заробітної плати не встановлено, та рекомендовано ОСОБА_20 звернутись особисто в касу СТОВ «Лан» за отриманням відповідних коштів.

В свою чергу твердження відповідача про готовність у будь-який час видати ОСОБА_6 трудову книжку та виплатити позивачу заробітну плату знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, коли на пропозицію суду виконати ці дії безпосередньо в залі судового засідання, представником відповідача було забезпечено явку уповноваженого працівника СТОВ «Лан», яка вручила представнику позивача відповідні кошти, про що є відмітка в журналі судового засідання (т.2 а.с.94), та одночасно представник позивача того дня відмовилась отримувати трудову книжку мотивуючи це бажанням ОСОБА_6 особисто її отримати. Проте сам позивач перед початком наступного судового засідання, в якому він був присутній, в присутності суду, та представників, - відмовився отримувати трудову книжку, мотивуючи це відсутністю обхідного листа.

За таких обставин, судом достовірно встановлено, що нездійснення з позивачем розрахунку у день звільнення та також невидача йому трудової книжки відбулися не з вини відповідача, а в наслідок дій самого відповідача, тобто не звернення його за отриманням відповідних виплат та трудової книжки.

Судом, за клопотаннями сторони позивача також було досліджено ряд інших доказів, які не стосуються предмету спору, зокрема порядку звільнення позивача із займаної посади, а тому такі докази визнані судом неналежними, та не прймаються до уваги судом при постановлені рішення.

Оскільки суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на роботі, та відсутність вини відповідача у не виплаті позивачу заробітної плати та не поверненні трудової книжки безпосередньо після звільнення, вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які є похідними від вимоги про поновлення на роботі, також не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини щодо порушення роботодавцем трудових прав працівника, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що підтверджень вимог про наявність підстав для заявленого відшкодування моральної шкоди відсутні, а у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Згідно ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, за надання правової допомоги, слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст. 10, 11, 58, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

У позові ОСОБА_6 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лан», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача ОСОБА_7, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Повний текст рішення виготовлено 3 травня 2017 року.

Головуючий Т.В. Васильківська