Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/3360/16-ц Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія 2 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності Новоград-Волинської міської ради, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання незаконними та скасування свідоцтва та наказу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 вересня 2017 року,

встановила:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1, посилаючись на неправомірне набуття ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1 та сарай 19,6 кв.м., порушення її житлових прав, звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати незаконними та скасувати свідоцтво-12 про право власності на житло (далі свідоцтво) і наказ № 24 (далі наказ), які видані 17 червня 2015 року Управлінням житлово-комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності Новоград-Волинської міської ради (далі Управління).

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд не дав оцінки обставинам, на які вона посилалася, як на підставу своїх позовних вимог, та дійшов помилкового висновку про відсутність доказів порушення її прав при прийнятті Управлінням оспорених нею свідоцтва та наказу. Також вважає, що суд порушив її право на правову допомогу, відмовивши її представнику, з яким було укладено угоду про надання правової допомоги за день до судового засідання, в наданні достатнього часу для ознайомлення із матеріалами справи, підготовки клопотання про призначення по справі технічно-будівельної експертизи тощо. На її думку судом не надано належної оцінки тим обставинам, що згідно наказу спірний сарай з балансу «Житлосервіс» не списувався та не передавався ОСОБА_4, останні отримали ордер на спірне житлове приміщення загальною площею 20,95 кв. м., а набули право власності на квартиру загальною площею 30,6 кв. м. Крім того, зазначила, що висновок суду про не порушення її житлових прав переплануванням спірної квартири є передчасним, оскільки суд обмежив її у проведенні судової експертизи на підтвердження даного факту.

Заслухавши доводи осіб, які зявились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 321, ст. 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до договору дарування від 02 вересня 2003 року є власником квартири АДРЕСА_2 (а. с. 6).

Згідно свідоцтва-12 про право власності на житло від 17 червня 2015 року, яке видано Управлінням на підставі наказу № 24 від цього ж числа, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (третім особам по справі) належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_3. Даним свідоцтвом також було посвідчено право власності третіх осіб на сарай площею 19,6 кв. м. (а.с. 4). До цього зазначена квартира, яка відносилась до комунальної власності територіальної громади м.Новоград-Волинського, з 01.10.2008 перебувала у користуванні ОСОБА_2 за договором найму згідно рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради від 24.09.2008 № 353, а в подальшому останній на підставі рішення цього ж органу місцевого самоврядування від 20.10.2014 № 270 видано ордер на дане жиле приміщення у складі сімї чоловіка ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4 (а.с. 47,63,94).

В апеляційному суді представник позивача підтвердила, що позивачка оспорює приватизацію третіми особами квартири АДРЕСА_4, оскільки зазначена квартира належала її близькому родичу та безпідставно передана у користування, а згодом у власність сімї ОСОБА_4. Також, переплануванням цього житла порушено житлові права позивачки за рахунок площі належної їй квартири. Окрім цього зазначила, що спірний сарай також будувався та належав близькому родичу її довірителя та безпідставно приватизований третіми особами по справі.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень (ст. 60 ЦПК України).

Як в суді першої так і апеляційної інстанцій позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо порушення визначеним у позовній заяві відповідачем -Управлінням вимог чинного законодавства щодо передачі у власність сімї ОСОБА_4 спірного житла та сараю, порушення житлових прав позивача, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність та необґрунтованість позову.

Крім того, згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Ухвалюючи рішення, суд зазначив, що до участі у справі в якості належних відповідачів мали бути залучені ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, процесуальний статус яких визначений позивачем, як треті особи. Проте, суд першої інстанції, у відповідності до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, помилково не залучив до участі у справі даних осіб в якості співвідповідачів.

Виходячи з положень ст.303 ЦПК України, згідно з якою суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд не має повноважень залучати до участі у справі осіб, яких не було залучено при розгляді справи судом першої інстанції. Тому, колегія суддів позбавлена можливості встановити обсяг прав та обовязків позивача, без участі у справі в статусі відповідачів ОСОБА_4, житлові права та обовязки яких оспорюються.

Враховуючи, що рішення суду про відмову у задоволенні позову є правильним по своїй суті, колегія суддів вважає, що останнє, у відповідності до ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване.

Відмова в позові не позбавляє позивача права на звернення до суду з позовом на загальних підставах до належних відповідачів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив право позивача на правову допомогу спростовуються матеріалами справи. Окрім того, позивач та її представник не були позбавлені можливості заявити відповідні клопотання під час розгляду справи судом апеляційної інстанції. Проте, зазначені обставини, а також інші доводи апеляційної скарги не мають значення для вирішення справи, зважаючи на те, що до участі у справі не були залучені всі належні відповідачі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: