Справа № 408/3015/17-ц
Провадження 2/408/974/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області в складі:

головуючого-судді: Кускової Т.В.

при секретарі: Соломіній І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Біловодського районного суду Луганської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 22 листопада 2003 року вона знаходяться в зареєстрованих шлюбних відносинах з відповідачем.

Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей, синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які мешкають разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає.

Фактичні шлюбні відносини були припинені з 04 травня 2017 року з тієї причини, що у сторін різні характери та погляди, у звязку з чим виникали часті сварки, що призвело до втрати почуття любові та поваги. Спільне господарство не ведеться.

На підставі вищевказаного, позивач просить суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Позивач у судове не зявилася,надавши заяву в якій просила суд справу розглядати у її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для цього законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 листопада 2003 року Петрівською сільською радою Станично-Луганського району Луганської області, актовий запис №31. Шлюб позивача з відповідачем не склався через відсутність взаєморозуміння, сімя розпалася остаточно та поновленню не підлягає. Шлюбні відносини між сторонами припинилися.

Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечитиме інтересам одного з них.

Як вбачається із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 р. "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права".

Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647/98).

При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач уже тривалий час не проживають сім'єю, мають різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами спору припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство й проживають окремо.

Таким чином, враховуючи небажання обох з подружжя продовжувати шлюбні відносини, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову слід прийняти, адже воно не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а отже, є передбачені ст.112 СК України підстави для розірвання шлюбу.

Також, судом встановлено, що сторони мають неповнолітніх дітей, сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕД №004558 виданим 17 травня 2005 року виконавчим комітетом Нижньотеплівської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області, актовий запис №07, та сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕД № 251374 виданим 29 жовтня 2012 року виконавчим комітетом Нижньотеплівської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області, актовий запис №25.

З довідки виконавчого комітету Нижньотеплівської сільської ради Станично-Луганського району №934 від 14 червня 2017 року вбачається, що неповнолітні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають разом з матірю ОСОБА_1

У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27 лютого 1991року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 вказаної Конвенції визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 3 статті 199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно частини 1 статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не можу бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Беручи до уваги, що відповідач не надає позивачеві матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей, суд вважає, за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У силу вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 367 ЦПК України, ст.ст. 180-182 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 22 листопада 2003 року Петрівською сільською радою Станично-Луганського району Луганської області, актовий запис №31 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у дохід держави у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.В.Кускова