Справа № 521/9000/17
Провадження № 2/521/5543/17
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

05 грудня 2017 року

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Гуревського В.К.

за секретаря - Ардаковської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа: Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі», про усунення перешкод у здійсненні права користування майном та визнання договору розірваним (припиненим), -

в с т а н о в и в :

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа: Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі», про усунення перешкод у здійсненні права користування майном та визнання договору розірваним (припиненим).

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 надала до суду клопотання про закриття цієї справи на підставі ч. 1 ст. 205 ЦПК України, у звязку із тим, що спір, який виник між сторонами належить розглядати в господарському суді. Оскільки Договір № 28/2009 про надання прав платного користування місць для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій від 24 березня 2009 року, укладений між Міністерством оборони України, від імені якого діяло державне підприємство Міністерства оборони України «ПІВДЕНЬ» та ОСОБА_1, є господарським договором, торгове місце, яке ОСОБА_1, орендує вона використовує, як підприємець у законній господарській діяльності, а саме, торгівельній. Ані вказаний договір, ані додаткова угода №18 від 30 листопада 2010 року до нього не місять вказівок про те, що ОСОБА_1, його укладено як суб'єктом підприємницької діяльності, чи для здійснення господарської діяльності, зі змісту спірного договору та угоди вбачається, що предметом договору є надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій. Відповідно до п. 2.1 договору, ДП Міністерства оборони України «Південь» надає ОСОБА_1 торгове місце №3777 на території «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій для встановлення торгових контейнерів.

Таким чином, договором встановлено, що торгове місце на території ринку надається відповідачу для встановлення торгових контейнерів, тобто - для здійснення торгівельної діяльності.Згідно довідка з ЄДРПОУ щодо Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, згідно якої остання зареєстрована як фізична особа-підприємець з 24 січня 2002 року, за кодом КВЕД 47.78 «Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах». Отже, спір виник з приводу його розірвання господарського договору, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України є підвідомчим господарським судам.

Позивач ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, оскільки вважає вказане клопотання таким, що є безпідставним, необґрунтованим з таких підстав.

У своєму клопотанні відповідач ОСОБА_1 стверджує, що спір між сторонами нібито підвідомчий господарським судам та повинен розглядатись в порядку ГПК України. В обґрунтування цього безпідставного твердження, відповідач посилається на приписи ст. 15, 16, 205, 303, 310, 335 ЦПК України, ст. 1, 12 ГПК України, ст. 3, 42, 43, 55, 179 ҐК України, п. 3.2. ППВГСУ «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24 жовтня 2011 року № 10, п. 3 ППВСУ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року № 3.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів. Відповідно до положень ст. 55, 124 Конституції України, ст. З ЦПК України, п. 2 ППВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ визначено ст. 15 ЦПК України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Підвідомчість та підсудність справ господарським судам визначена ст. 12-16 ГПК України.

Відповідно до п. 4.7. ППВГСУ «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року № 18, громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі.

У своєму клопотанні від 16 листопада 2017 року, відповідач ОСОБА_1 посилається на приписи п. 3.2. ППВГСУ «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24 жовтня 2011 року № 10, відповідно до якого господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності. В той же час, позивач ОСОБА_4 - не є юридичною особою і не набув в установленому порядку статусу суб'єкта підприємницької діяльності (навпаки, з 23 серпня 2016 року - припинив), що виключає будь-яку можливість застосування означеного положення та приписів ст. 12 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, діяльність позивача ОСОБА_4, як фізичної особи - підприємця, була припинена 23 серпня 2016 року, що підтверджується довідкою з ЄДРПОУ (довідка є додатком до відзиву позивача від 03 жовтня 2017 року, який було надано через канцелярію суду, вхід. № 42839 від 03 жовтня 2017 року). Позов було подано 09 червня 2017 року. Тобто, на момент звернення до суду з вказаним позовом, позивач ОСОБА_4 не здійснював діяльність як фізична особа - підприємець.

Крім того, п. 3.1. ППВГСУ «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24 жовтня 2011 року № 10, визначено, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства; спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Проте, між позивачем ОСОБА_4 і відповідачем ОСОБА_1 відсутні будь-які господарські відносини; відсутній спор про право, що виникає з відповідних господарських відносин; в законі прямо не передбачена норма, що дозволяла би вирішення такого спору господарським судом, при цьому, є норми, які передбачають вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З наведеного вбачається, що посилання п. 3.1. і 3.2. ППВГСУ «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24 жовтня 2011 року № 10 не тільки не підтверджує, а навпаки, спростовує твердження відповідача ОСОБА_1 щодо підсудності і підвідомчості справи господарському суду.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на приписи п. 3 ППВССУ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року № 3, лише спростовує правову позицію, яку відповідач намагається нав'язати суду і підтверджує правильність обраного позивачем способу захисту своїх порушених прав.

Відповідно до п. 3 вказаної Постанови, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Предметом позову є усунення перешкод у здійсненні права користування майном (контейнер, торгове місце), зобов'язання звільнити контейнер та торгове місце а також визнання договору припиненим.

При визначенні юрисдикції спору слід ураховувати, що критеріями розмежування між цивільною та іншими юрисдикціями є, по-перше, характер спору про право (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами інших видів судочинства), по-друге, однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа. Тобто, критеріями розмежування між справами цивільного судочинства та господарського судочинства є одночасно суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002, положення ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення, необхідно розуміти так, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист.

Відтак, будь-які посилання відповідача ОСОБА_1 на приписи ст. 205, 303, 335, 340 ЦПК України стосовно закриття провадження по справі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи суд вважає необхідним закрити провадження по справі за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 ГК України, суб'єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно ст. 42, 43 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Особливості здійснення окремих видів підприємництва встановлюються законодавчими актами.

Договір № 28/2009 про надання прав платного користування місць для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій від 24 березня 2009 року, укладений між Міністерством оборони України, від імені якого діяло державне підприємство Міністерства оборони України «ПІВДЕНЬ» та ОСОБА_1, є господарським договором, торгове місце, яке ОСОБА_1, орендує вона використовує, як підприємець у законній господарській діяльності, а саме, торгівельній.

Незважаючи на те, що ані вказаний договір, ані додаткова угода №18 від 30 листопада 2010 року до нього не місять вказівок про те, що ОСОБА_1, його укладено як суб'єктом підприємницької діяльності, чи для здійснення господарської діяльності, зі змісту спірного договору та угоди вбачається, що предметом договору є надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій.

Відповідно до п. 2.1 договору, ДП Міністерства оборони України «Південь» надає ОСОБА_1 торгове місце №3777 на території «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій для встановлення торгових контейнерів.Таким чином, договором встановлено, що торгове місце на території ринку надається відповідачу для встановлення торгових контейнерів, тобто - для здійснення торгівельної діяльності.

Згідно довідка з ЄДРПОУ щодо Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, згідно якої остання зареєстрована як фізична особа-підприємець з 24 січня 2002 року, за кодом КВЕД 47.78 «Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах».

14 червня 2016 року між Міністерством оборони України та Концерном «Військторгсервіс» було укладено Договір доручення № 1, відповідно до умов якого, Міністерство доручає, а Концерн приймає на себе доручення та зобов'язується вчиняти від імені зазначеного Міністерства юридичні дії, пов'язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість - 50 місць) на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов'язаних з виконанням цього договору. Та цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 травня 2019 року.

19 квітня 2017 року між Міністерством оборони України, від імені якого діяла філія «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» на підставі договору-доручення № 1 від 14 червня 2016 року, та фізичною особою ОСОБА_4, був укладений Договір № ВКС-1541 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-ти футових контейнерів, відповідно до умов якого Міністерство оборони України в особі філії «Одеському управлінню військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс», надає ОСОБА_4, право платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру на спеціально визначеній для цієї мети відкритій території, а позивач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги по розміщенню майна згідно з умовами договору.

За умовами п. 1.2. Договору № ВКС-1541 від 19 квітня 2017 року для встановлення майна Міністерство оборони України в особі філії «Одеському управлінню військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» виділяє відкриту територію, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, територія ТОВ «Промтоварний ринок», вул. Рожева торгове місце № 3777, згідно з планом розташування. ОСОБА_4 добросовісно виконує умови Договору № ВКС-1541 від 19 квітня 2017 року щодо сплати вартості наданих послуг. Також, 01 червня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОНТ-ПЛАЦ» та ОСОБА_4 був укладений Договір купівлі-продажу № 08-06/17, за умовами якого останній набув право власності на контейнери 20-футові, б/в, № МММU010734-0 та № МММU071457-9, розташовані на торговому місці №3777, що знаходиться на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій, в смт. Авангард Овідіопольського району Одеської області. ОСОБА_4 має право здійснювати торгівельну діяльність згідно законодавства України.

Отже, спір виник з приводу розірвання господарського договору та використання наданих контеннерій позивачем для господарських цілей, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України є підвідомчим господарським судам.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Пунктом 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24 жовтня 2011 року «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам»передбачено, що з огляду на приписи частини другої статті та статті 12 ГПК Українизазначені справи підвідомчі господарським судам і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 ГК України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського Суду України кіл 24 жовтня 2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» вказано, що у вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського Кодексу України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:- участь у спорі суб'єкта господарювання; - наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним Кодексом України,Господарським Кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року передбачено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

За приписами ст. 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Правовою природою укладеного між сторонами договорів є надання в оренду торгового місця для здійснення підприємницької (торгівельної) діяльності на території ТОВ «Промтоварний ринок».

Якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тобто прийнята з порушенням підвідомчості, він відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦІ1К суд повинен закрити провадження у справі.

З огляду на таке компетенція цього суду згідно із ст. 15 ЦПК України на спір, що виник між сторонами, не поширюється, оскільки розгляд цієї справи проводиться за законодавством за правилами іншого судочинства.

З урахуванням правовідносин, що склалися між сторонами, справа не підлягає розгляду в суді в порядку цивільного судочинства і підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства.

Суд розяснює позивачу право звернутися за захистом свого права з позовом за правилами, визначеними ГК України.

Згідно п. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд роз'ясняє сторонам, що відповідно до ч. 3 ст. 206 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст. 15, 16, п. 1 ст. 205 ЦПК України, п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України, ст. ст. 3, 55, 42, 43, 179 ГК України, СУД

У Х В А Л И В :

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 про закриття провадження у справі задовольнити.

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа: Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі», про усунення перешкод у здійсненні права користування майном та визнання договору розірваним (припиненим).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя Гуревський В.К.