Справа № 360/1003/16-ц Головуючий у І інстанції Унятицький Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/1864/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 18.04.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

18 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Кулішенка Ю.М., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Х» на рішення Бородянського районного суду Київської області від 27 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Х» про стягнення заробітної плати, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, компенсації за невикористану відпустку,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про стягнення заробітної плати, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, компенсації за невикористану відпустку. Заявлені вимоги мотивувала тим, що в період з 01 липня 2014 року по 20 січня 2016 року працювала комірником в ТОВ «ВВС-Х», на час звільнення з роботи за власним бажанням їй не була виплачена заробітна плата за грудень 2015 року та за січень 2016 року, а також компенсація за невикористану відпустку за весь відпрацьований час. Після її звернення до Бородянського відділу Фастівської міської прокуратури Київської області та проведеної ОСОБА_3 управлінням Держпраці у Київській області перевірки їй 03 травня 2016 року перераховано відповідачем 1362,14 грн. З відповіді ОСОБА_3 управління Держпраці у Київській області, надісланої їй 10 травня 2015 року, вбачається, що 1362,14 грн. це розрахункові кошти за грудень 2015 року та січень 2016 року, які вона нібито отримала 27 квітня 2016 року. Отже, невиплаченою до цього часу залишилась заробітна плата за січень в сумі 710,77 грн. та компенсація за невикористану відпустку за період з 01 липня 2014 року по 20 січня 2016 року. Просила стягнути із відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 710,77 грн. та компенсацію за невикористану відпустку; середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 27 січня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто із відповідача на її користь невиплачену заробітну плату за грудень 2015 року та січень 2016 року в сумі 2073,18 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 24276,72 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідач ТОВ «ВВС-Х», не погоджуючись із рішенням Бородянського районного суду Київської області від 27 січня 2017 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що позивач не зявлялася на підприємство для отримання розрахунку, тому у відомості про сплату коштів розписувався головний бухгалтер підприємства та кошти були надіслані та передані ОСОБА_2 головним бухгалтером та комерційним директором. На підприємстві була перевірка у квітні 2016 року за заявою позивача, в результаті якої складено протокол від 27 квітня та припис, в якому зазначено, що ОСОБА_2 кінцевий розрахунок (кошти за невикористану відпустку) сплачені 27 квітня 2016 року. Отже, затримка розрахунку була лише з 20 січня по 27 квітня 2016 року, ці кошти позивач отримала та претензій не заявляла, суд не прийняв до уваги ці документи і не надав їм належної оцінки. Крім того, судом невірно розраховано судовий збір.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ОСОБА_2 працювала комірником у ТОВ «ВВС-Х» із 01 липня 2014 року, наказ № 37 від 01 липня 2014 року, по 20 січня 2016 року, наказ № 7 від 20 січня 2016 року.

Згідно довідок ТОВ «ВВС-Х» від 20 січня 2016 року № 6 та від 08 квітня 2016 року № 41, посадовий оклад ОСОБА_2 становив 1400 грн., в грудні 2015 року до сплати підлягало 1238,51 грн., а в січні 834,67 грн.

03 травня 2016 року ОСОБА_2 електронним переказом одержала грошові кошти від ТОВ «ВВС-Х» у сумі 1362,14 грн.

ОСОБА_3 управління держпраці у Київській області від 10 травня 2016 року № 2/4.3-П-1046 повідомлено, що за результатами виїзної перевірки встановлено, що на ТОВ «ВВС-Х» при звільненні працівників виплата всіх сум, що належать їм, від товариства не проводиться в день звільнення, що є порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. ОСОБА_2 звільнена з посади комірника 20 січня 2016 року, а розрахункові кошти отримала: за грудень 2015 року та січень 2016 року 27 квітня 2016 року в сумі 1362,14 грн. За результатами перевірки складено акт № 10-143/477, директору підприємства надано припис про усунення виявлених порушень у встановлений законодавством термін та складено протокол про адміністративне правопорушення.

В матеріалах справи наявні письмові пояснення директора та головного бухгалтера ТОВ «ВВС-Х», згідно яких заробітна плата ОСОБА_2 за грудень 2015 року та січень 2016 року була їй виплачена та передана працівниками підприємства за взаємною згодою, щоб позивач не приїжджала на підприємство. Компенсація за невикористану відпустку була перерахована ОСОБА_2 поштовим переказом 27 квітня 2016 року в сумі 1362,14 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними в справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. п. 3.4, 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо. Якщо на доданих до видаткових касових ордерів документах, заявах, рахунках тощо є дозвільний напис керівника підприємства, то його підпис на видаткових касових ордерах не обов'язковий. У разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору.

Статтею 110 КЗпП України, яка узгоджується з положеннями ст. 30 Закону України «Про оплату праці», встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. До того ж власник або уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Але, не визнаючи розмір заборгованих сум, відповідач не надав суду оригіналів розрахунково-платіжних відомостей, що засвідчували б виплату позивачу заробітної плати за грудень 2015 року та січень 2016 року.

Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на пояснення головного бухгалтера та акт перевірки ОСОБА_3 управління держпраці у Київській області, які на його думку, підтверджують виплату позивачу зарплати.

Разом з тим, позивач стверджує, що заробітну плату за вказаний період вона не отримувала, а грошові кошти в сумі 1362,14 грн. є компенсацією за невикористану відпустку, останнє вбачається також і із письмових пояснень директора та головного бухгалтера ТОВ «ВВС-Х».

Такі обставини узгоджуються із відомостями про заробітну плату відповідача за грудень 2015 року в розмірі 1400 грн. (до сплати 1238,51 грн.) та за січень 2016 року в розмірі 884,21 грн. (до сплати 834,67 грн.), що відрізняється від виплаченої відповідачем суми 1362,14 грн.

Пояснення представника відповідача про те, що заробітна плата позивачу виплачена за її місцем проживання працівниками підприємства, не може бути беззаперечним доказом того, що заробітна плата за вказаний у позову період часу була виплачена позивачу.

За таких обставин доводи апеляційної скарги, що судом не було надано належної оцінки наявним в справі доказам і не допитано в якості свідків працівників підприємства, не спростовують висновків суду та відхиляються колегією суддів.

Оскільки, предявляючи вимогу до відповідача, працівник не зобовязаний доводити відсутність проведення з ним розрахунку, а саме підприємство зобовязане довести факт розрахунку з позивачем, то є всі підстави вважати доведеною обставину невиплати ОСОБА_2 заробітної плати за грудень 2015 року та січень 2016 року.

Доводами апеляційної скарги розмір заборгованості по заробітній платі, який встановлений судом першої інстанції, не спростований.

Таким чином, зважаючи на те, що позивача було звільнено з 20 січня 2016 року і належні їй суми не були виплачені, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на її користь сум невиплаченої заробітної плати за грудень 2015 року та січень 2016 року в сумі 2073,18 грн. та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по дату ухвалення судового рішення.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року середній заробіток обчислюється з середньомісячної заробітної плати за останні два календарні місяця роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Пунктом 8 вказаного вище Порядку передбачено, що нарахування виплат проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Судом першої інстанції було правильно визначено розмір середнього заробітку виходячи із середньомісячної заробітної плати за останні два календарні місяця роботи із розрахунку (1400 грн. + 884,21 грн.) : 35 днів = 65,26 грн.).

Разом із тим, встановивши, що строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не пропущено, суд першої інстанції необґрунтовано визначив строк затримки виплати розрахункових сум за період з 20 січня 2016 року по 27 січня 2017 року, а саме 372 календарних дні замість 258 робочих днів.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має складати 65,26 грн. х 258 днів = 16837,08 грн.

Крім того, судом першої інстанції необґрунтовано стягнуто судовий збір в дохід бюджету в розмірі, що не відповідає принципу пропорційності задоволених позовних вимог, затвердженому ст. 88 ЦПК України.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку та в частині стягнення судових витрат ухвалене за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його зміни, зменшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 16837,08 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із відповідача в дохід бюджету судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Х» задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 27 січня 2017 року змінити в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та розподілу судових витрат та судового збору, зменшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 16837,08 грн., та судового збору до 551,20 грн.

В іншій частині рішення Бородянського районного суду Київської області від 27 січня 2017 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Кулішенко Ю.М.

ОСОБА_4