Справа № 635/5407/16-ц
Провадження № 2/635/659/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Шинкарчука Я.А.,

при секретарі судового засідання - Желізовій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, ОСОБА_3, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи - Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, ОСОБА_3, в якому просить суд:

-визнати часткового недійним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Першою держаною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 16 лютого 1996 року, реєстр №3-676, ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року;

-визнати за позивачем - ОСОБА_1, право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті діда позивача - ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року, та після смерті матері позивача - ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_12 року;

-визнати за позивачем - ОСОБА_1, право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 в порядку спадкування за правом представлення після смерті баби позивача - ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8

В обґрунтування вимог позовної заяви позивач зазначає, що житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_3 первинно на праві власності в КП «ХРБТІ» був зареєстрований в цілому за дідом позивача - ОСОБА_5, на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого Мереф'янською держнотконторою Харківської області 18.06.1959, реєстр №3189. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року. На час відкриття спадщини у померлого було троє спадкоємців: дружина - ОСОБА_7, син - ОСОБА_4 та донька - АДРЕСА_4. Позивач вважає, що вказані вище особи прийняли спадщину фактично, відповідно до положень ст.ст.548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), оскільки вступили в управління і володіння спадковим майном, а саме, дружина і син, як зареєстровані особи в даному будинку, а донька, як така, що фактично мешкала у спірному житловому будинку без реєстрації. Разом з тим, ніхто із зазначених вище осіб заяв про відмову від спадщини протягом встановленого строку не подавав. ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_12 року. Тоді як, 16 лютого 1996 року до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області звернулись ОСОБА_7 із заявою, в якій вказала, що не приймала спадщину після смерті свого чоловіка - ОСОБА_5, та на неї не претендує, а також ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька - ОСОБА_5 Так, вже після спливу шестимісячного строку, а саме, 16 лютого 1996 року держнотконторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, в тому числі, на спірне майно (житловий будинок). В подальшому своє право власності на спірний житловий будинок ОСОБА_4 зареєстрував у встановленому порядку в органах БТІ. Проте, позивач вважає заяви ОСОБА_7 та ОСОБА_4 надані нотаріусу такими, що не мають юридичної сили та не відповідають вимогам законодавства, оскільки зроблені після спливу шестимісного строку з дня відкриття спадщини. Тоді як, спадщина насправді була прийнята фактично всіма спадкоємцями, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, а в силу норми ст. 553 ЦК України (в редакції 1963 року), відмова від спадщини можлива протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Між тим, 23 квітня 1996 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті своєї дружини - ОСОБА_6 на користь доньки (позивача в даній справі) - ОСОБА_1. ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7, позивач вказує себе - ОСОБА_1 та свого дядька - ОСОБА_4, а також зазначає, що вони прийняли спадщину фактично, відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), оскільки вступили в управління і володіння спадковим майном, бо в той час постійно бути там зареєстровані. Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_9 року помирає ОСОБА_4 та до нотаріальної контори звернулась його дружина із заявою про прийняття спадщини, а також два сина про відмову від прийняття спадщини на користь їх матері. Позивач звернулась до нотаріуса із заявою про намір оспорити право власності спадкодавця на майно, яке входить до спадкової маси, а саме, житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_3. З огляду на викладене вище, позивач і звернувся до суду з відповідним позовом.

Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явилась, надала до суду заяву, в якій вказала, що просить суд розглядати справу у її відсутність, не заперечує проти того, що ОСОБА_1 має право на відповідну частку у праві власності на будинок в АДРЕСА_5, а розмір відповідної частки просить визначити суд.

Від представника третьої особи у справі - Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області до суду надано заяву, в якій викладено прохання розглядати дану справу у відсутність представника держнотконтори та постанови рішення у справі у відповідності до чинного законодавства.

Третя особа у справі - ОСОБА_3, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також вказав, що проти задоволення позову не заперечує та підтверджує викладені в позовній заяві відомості.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

За приписами ст.ст.10, 11 та 60 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що у відповідності до інформації за вих.№Е-2262 від 22.04.16 наданої Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», первинно право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_6, було зареєстровано в цілому за гр.ОСОБА_5 на підставі договору про надання в безоплатне користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого Мереф'янською держнотконторою Харківської області 18.06.1953, р.№3189 (а.с. 8).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року, про що вбачається із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого повторно 05.05.2016 Харківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі актового запису №139 від 20.06.1994 (а.с. 10).

Відтак, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_6.

У зв'язку з тим, що спадщина після смерті ОСОБА_5 відкрилася у 1994 році, правовідносини регулюються Цивільним Кодексом України (у редакції 1963 року).

Так, відповідно до ст. 527 ЦК України (в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5), спадкоємцями є особи, які знаходяться в живих на момент відкриття спадщини.

Згідно із ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Родинні зв'язки між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_2, виданого 10.05.1955 на підставі актового запису №13 (а.с.24).

На підтвердження родинних зв'язків між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 до суду було надано: копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 03.06.1983 Ленінським відділом РАЦС м.Запоріжжя, на підставі актового запису №1537 (а.с.16); копію свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_4 виданого 05.08.2005 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного відділу юстиції, на підставі актового запису №1398 (а.с.17).

Родинні зв'язки між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтверджуються доданим до матеріалів справи документами: копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження за №7 від 05.05.2016 виданого Харківським районним відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області (а.с.14); копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5, виданого в м.Харкові Палац одружень «Жовтневий», на підставі актового запису №2744 від 06.06.1974 (а.с.15).

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5), для набуття спадщини необхідно щоб спадкоємець її фактично прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року, у шестимісячний строк до державної нотаріальної контори із заяви про прийняття спадщини ніхто не звертався.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься копія заяви ОСОБА_7 від 06.02.1996 адресованої до Першої Харківського району державної нотаріальної контори про те, що вона спадщину після смерті чоловіка не приймала і на неї не претендує. Стаття 22 Кодексу про шлюб та сім'ю їй державним нотаріусом роз'яснена, на свідоцтво про право на власність ні на житловий будинок, ні на автомашину, вона не претендує (а.с.23).

Також в матеріалах справи наявна копія заяви ОСОБА_4 від 16.02.1996 адресованої до Першої Харківського району державної нотаріальної контори, про те, що він спадщину після смерті свого батька - ОСОБА_5, прийняв. Тоді як дружина померлого - ОСОБА_7, спадщину не прийняла, на неї не претендує, а донька померлого - ОСОБА_6 спадщину після батька не прийняла і померла ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с.22).

Відтак, Першою Харківського району державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про спадщину за законом, яке посвідчено державний нотаірусом 16.02.1996 за р.№3-676 (а.с30). З копії даного свідоцтва вбачається, що ОСОБА_4, після смерті батька - ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року, успадкував майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_7 належного померлому на підставі Договору про предоставлення в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно, посвідченого Мереф'янською держнотконторою 18.06.1959 за р.№3189, зареєстрованого в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації 07.08.1962 за р.№579.

Відповідно до інформації за вих.№Е-2262 від 22.04.16 наданої Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», перехід права власності на вказаний вище житловий будинок було зареєстровано в цілому за гр.ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право на спадщину, виданого Першою держнотконторою Харківського району Харківської області 16.02.1996 р.№3-676 (а.с.8).

Натомість, у відповідності до положень ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), до першої черги спадкування після смерті ОСОБА_5, на чому наполягає позивач, входили: ОСОБА_7 (дружина спадкодавця), ОСОБА_4 (син спадкодавця) та ОСОБА_6 (донька спадкодавця). Так, позивач зазначає, що дружина та син спадкодавця, разом із спадкодавцем на день його смерті мешкали та були зареєстровані, що підтверджується даними будинкової книги, а відтак прийняли спадщину фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року).

Однак, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що ОСОБА_7 (дружина спадкодавця) прийняла спадщину в силу ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), оскільки вона 06.02.1996 написала заяву, в якій вказала, що спадщину не приймала, а положення статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю їй роз'яснені.

Більш того, згідно з положеннями частини 2 статті 553 ЦК України (в редакції 1963 року), вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини визначених статтею 549 ЦК України (в редакції 1963 року).

Таким чином, ОСОБА_7, хоча не в шестимісячний строк, проте все ж повідомила державного нотаріуса, що вона спадщину після смерті чоловіка не приймала, а тому, суд допускає, що даною заявою вона вказала, що не вчинила жодної з дій, які свідчать про прийняття спадщини визначених статтею 549 ЦК України (в редакції 1963 року). Також вона не заявила, що нерухоме майно, яке входить в спадкову масу, належить їй та її померлому чоловіку на праві спільної сумісної власності.

З огляну на приведе вище, суд вважає, що обґрунтування позивача про те, що ОСОБА_7 (дружина спадкодавця) прийняла спадщину в порядку статтею 549 ЦК України (в редакції 1963 року), не знайшли свого підтвердження, а тому позовні вимоги в частині визнання права власності на відповідну частку спірного майна в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_11 року, слід відмовити.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що із спадкодавцем (ОСОБА_5) на день його смерті мешкала без реєстрації також його донька - ОСОБА_6.

На підтвердження обставини, що донька - ОСОБА_6 мешкала на день смерті разом із спадкодавцем, без реєстрації, до суду було надано акт депутата Височанської селищної ради Харківського району Харківської області Кашкіного Я.М. від 30.07.2016 складеного зі слів сусідів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с.73), з якого вбачається, що по АДРЕСА_8 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно постійно проживала з початку 1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_10, по час своєї смерті. В середині вересня місяця 1994 року ОСОБА_6 провела ремонт кухні в житловому будинку по вказаній адресі - поклеїла шпалери, зібрала врожай яблук на присадибній ділянці та викопала картоплю. Користувалась з вересня 1994 року по кінець грудня 1994 року та по час своєї смерті житловим будинком та надвірними будівлями в АДРЕСА_9 та всіма речами домашнього вжитку, що в ньому та надвірних будівлях знаходились. З січня 1995 року за вищевказаною адресою разом з нею проживала її сім'я: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (донька) та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (чоловік).

Також, в судовому засіданні було допитано в якості свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які підтвердили, що ОСОБА_6 дійсно постійно проживала без реєстрації в смт АДРЕСА_10 з початку 1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_10, по час своєї смерті.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 мешкала без реєстрації в смт АДРЕСА_10 з початку 1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_10, по час своєї смерті.

Згідно положень ч.1 ст. 553 ЦК України (в редакції 1963 року) у разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або з заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

З приведеного вище вбачається, що дійсно ОСОБА_4 (син спадкодавця), як і ОСОБА_6 (донька спадкодавця), прийняти спадщину фактично, відповідно до положень ст.ст.548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), оскільки вступили в управління і володіння спадковим майном кожен в рівних частинах (по 1/2 частині). При цьому, ОСОБА_4 звертаючись до нотаріуса 16 лютого 1996 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 вказав, що спадщину він прийняв.

Однак, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_12 року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6, виданого 01.11.1995 Височанською селищною радою Харківського району Харківської області, на підставі актового запису №274 (а.с.11).

Таким чином, ОСОБА_6 свої права на спадщину після смерті ОСОБА_5 не встигла оформити.

Згідно частини 2 статті 529 ЦК України (в редакції 1963 року) онуки та правнуки спадкоємця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

У зв'язку з тим, що спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилася у 1995 році, правовідносини регулюються ЦК України (в редакції 1963 року).

Після її смерті у встановлений законом шестимісячний строк, відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), а саме, 23 квітня 1996 року із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь неповнолітньої доньки спадкодавця та про прийняття спадщини на користь неповнолітньої доньки - ОСОБА_12, звернувся чоловік ОСОБА_6 - ОСОБА_3 (а.с.32). Була заведена спадкова справа №411/1996.

Оскільки, 16 лютого 1996 року Першою Харківського району державною нотаріальною конторою вже було видано свідоцтво про право на спадщину за законом в цілому на ім'я ОСОБА_4, 26 січня 1999 року ОСОБА_3 діючи в інтересах неповнолітньої доньки - ОСОБА_12, звернувся до Харківського районного суду Харківської області із позовною заявою до ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_11 (а.с.18). Проте, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 вересня 1999 року, позовну заяву було залишено без розгляду (а.с.20).

Відтак, питання про оскарження свідоцтва про спадщину не було вирішено по суті.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7, виданого 12 січня 2016 виконавчим комітетом Височанської селищною радою Харківського району Харківської області, на підставі актового запису №8 (а.с.127).

Після його смерті із заявами про відмову від прийняття спадщини звернулись його сини - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_5, які відмовились від прийняття спадщини на користь свої матері - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.125, 142). Сама ОСОБА_2, у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 року (а.с.126).

Позивач у даній справі зазначає, що про своє право бути спадкоємцем після смерті її діда - ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року, та матері - ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_12 року, вона дізналась лише у 2016 році, коли помер її дядько - ОСОБА_4.

Так, у відповідності до довідки за №3/2016 від 25 червня 2016 року виданої приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області встановлено, що 25 червня 2016 року до приватного нотаріуса звернулась ОСОБА_1 з заявою про її намір оспорювати право власності на нерухоме майно та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_12, що в цілому зареєстровано за ОСОБА_4, померлим ІНФОРМАЦІЯ_9 року.

Відповідно до ч. 4 ст.42 Закону України «Про нотаріат», за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

З огляду на приведе вище, суд приходить до висновку, що дійсно ОСОБА_6 мала право на спадкування після смерті свого батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року, а тому свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 16.02.1996 Першою Харківського району державною нотаріальною конторою за р.№3-676, яким ОСОБА_4 в цілому успадкував житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_7 підлягає скасуванню в 1/2 частині.

Разом з тим, суд приймає доводи позивача, про те, що ОСОБА_6, померла ІНФОРМАЦІЯ_12 року, фактично прийняла спадщину в порядку статтею 549 ЦК України (в редакції 1963 року) після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року, проте не встигнувши належним чином оформити дані. Відтак, ОСОБА_1 (донька ОСОБА_6), в інтересах якої до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк звернувся її батько - ОСОБА_3, вважається такою, що набула право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року, та ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_12 року, на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_13

Згідно із рішенням Височанської селищної ради ІІІ сесії VІІ скликання від 21 січня 2016 року «Про перейменування проспектів, вулиць, площ, провулків, в'їздів, в смт Високий та сел.Нова Березівка на території Височанської селищної ради Харківського району Харківської області» вулиця АДРЕСА_14 в смт Високий перейменовано у вулицю АДРЕСА_15 (а.с. 9).

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11,60,61 209, 212 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, ОСОБА_3, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Першою держаною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 16 лютого 1996 року, реєстр №3-676, ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року, недійним в 1/2 частині.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті діда позивача - ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року, та після смерті матері позивача - ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_12 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - Я.А.Шинкарчук