Справа № 755/169/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2017 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суд м. Києва САВЛУК Т.В. вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Відповідно до предмету спору, ОСОБА_2 пред'явила позов до ОСОБА_3 з вимогами « позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 1000 гривень на місяць щомісячно до досягнення дитиною повноліття».

Відповідно до статті 14 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Зміст ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України не містить жодних застережень, які б надавали можливість за тих чи інших умов не виконувати судові рішення, які набрали законної сили. Зазначена норма Закону має імперативний характер і довільному та розширеному тлумаченню не підлягає.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Як з'ясовано суддею, до відкриття провадження у справі, на підставі рішення Кіровського міського суду Луганської області від 17 серпня 2007 року, яке ухвалено у цивільній справі №2-1353/2007 р., стягнуто аліменти з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Кіровськ Луганської області, не працюючого, який мешкає по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітної плати, щомісячно, але не менше 30% від розміру прожиткового мінімуму, починаючи з 09 серпня 2007 року і до повноліття дитини.

Згідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, положення ст. 192 Сімейного кодексу України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення.

При цьому, частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Кіровського міського суду Луганської області від 17 серпня 2007 року ОСОБА_3 присуджено до стягнення аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, тобто встановлено спосіб стягнення аліментів, а саме - у відповідній частці від розміру заробітної плати, в той же час чинним законодавством передбачена лише можливість зміни розміру аліментів, а не встановленого способу їх стягнення.

Відповідно до положень ч.2 ст.218 Цивільного процесуального кодексу України, після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення.

За змістом положень пункту другого ч.2 ст.122 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладення мирової угоди сторін у спорі між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відмова від позову не позбавляє другу сторону права пред'явити такий самий позов до особи, яка відмовилася від позову.

Виходячи з предмету позову та суб'єктивного складу сторін, суддя приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в частині вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, оскільки на час звернення з цим позовом до суду набрало законної сили рішення Кіровського міського суду Луганської області від 17 серпня 2007 року, яке ухвалено у цивільній справі №2-1353-2007 р. за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, тобто спір між тими ж самими сторонами та той самий предмет вирішено судом, що зумовлює застосування наслідків, передбачених п.2 ч.2 ст.122 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене та керуючись п.2 ч.2 ст.122, ст.ст. 209-210 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в частині вимог щодо стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 1000 гривень на місяць щомісячно до досягнення дитиною повноліття».

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я