Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року та рішення апеляційного суду

м. Києва від 16 травня 2017 року,

встановила:

У серпні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4) звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року змінено рішення Святошинського районного суду м Києва від 4 вересня 2014 року та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ФОП ОСОБА_4 заборгованість за угодою від 5 серпня 2013 року в сумі 289 087,50 грн. Зазначав, що ОСОБА_5 кошти не виплачує, протиправно ними користується, внаслідок чого інфляційні процеси майже вдвічі знецінили належну до стягнення суму. Лише 17 грудня 2015 року державна виконавча служба Святошинського РУЮ м. Києва, виконуючи в примусовому порядку рішення апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року стягнула з ОСОБА_5 частину боргу в розмірі 227 517,70 грн.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути з ОСОБА_5 на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та три відсотки річних за період прострочення виконання нового зобов'язання з 1 жовтня 2013 року по 17 грудня 2015 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня

2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ФОП ОСОБА_4 інфляційні втрати в розмірі 134 249,34 грн, 3% річних в розмірі 9 670,32 грн, а всього 143 919,66 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2017 року рішення суду рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ФОП ОСОБА_4 інфляційні втрати в розмірі 233 871,79 грн, 3% річних в розмірі 19 911,40 грн за період прострочення з 1 вересня 2013 року по 17 грудня 2015 року, а всього 253 783,19 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, при вирішенні спору встановлено, що рішенням апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 4 вересня 2014 року змінено, зменшено суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ФОП ОСОБА_4 як вартість послуг по наданню правової допомоги за угодою від 5 серпня 2013 року, укладеною між ними, до 289 087,50 грн.

На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист і постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва від 19 січня 2015 року відкрито виконавче провадження.

17 грудня 2015 року ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві було перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_4 частину боргу в розмірі

227 517,70 грн.

22 березня 2016 року видано свідоцтво про право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що у м. Києві, придбаної ОСОБА_4 на електронних торгах.

Залишок боргу в розмірі 65 011,80 грн за заявою ОСОБА_4 звернуто на пенсію боржника без перевірки майнового стану, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 19 серпня

2016 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінив у їх сукупності (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив із того, що відповідальність за прострочення боржником виконання грошового зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України наступає при невиконанні рішення суду про стягнення суми. Оскільки відповідач ОСОБА_5 неналежно виконувала грошове зобов'язання по сплаті коштів, тому позивач має право вимагати стягнення інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних, які є особливою мірою відповідальності боржника та виступають способом захисту майнового права та інтересу.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди заявника з рішенням апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року про стягнення саме суми боргу та на правильність вирішення спору не впливають, оскільки дане рішення набрало законної сили та в силу положень ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька
М.К. Гримич
І.М. Фаловська