АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2233/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 24 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради та ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 вересня 2017 року у справі за позовом КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради до ОСОБА_7 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію -

в с т а н о в и л а :

У липні 2017 року КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» ЧМР звернулось до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, посилаючись на те, що на позивача покладено обов'язок із забезпечення підприємств, установ, організацій та населення міста Черкаси тепловою енергією для потреб опалення та гарячого водопостачання, у тому числі й квартири АДРЕСА_1 (стара назва - Гайдара) у м.Черкаси.

Споживачі за вказаною адресою не вносять оплати за надані житлово-комунальні послуги, тому станом на 1 лютого 2017 року їх заборгованість за спожиту теплову енергію становить 45 686 грн. 17 коп.

Станом на 1 лютого 2017 року борг внаслідок інфляції зріс на 5 703 грн. 23 коп.

До того ж з відповідачів підлягають стягненню три проценти річних від заборгованості, що становить 1285 грн. 34 коп.

У квітні 2017 року КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» ЧМР зверталось до Соснівського районного суду м.Черкаси із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, але ухвалою від 11 квітня 2017 року у прийнятті заяви про видачу судового наказу було відмовлено.

Просили стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 солідарно заборгованість станом на 1 лютого 2017 року в розмірі 52 674 грн. 74 коп., в тому числі інфляційні збитки - 5 703 грн. 23 коп. та три проценти річних у розмірі 1 285 грн. 34 коп., а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 29 вересня 2017 року позов КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" ЧМР до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 вересня 2017 року позов КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" ЧМР задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" ЧМР заборгованість за спожиту теплову енергію за період з квітня 2014 року по 1 лютого 2017 року в розмірі 30 804 грн. 96 коп., три проценти річних 983 грн. 39 коп., інфляційні втрати - 5 703 грн. 23 коп. та судові витрати 533 грн. 33 коп.

В іншій частині позову відмовлено у звязку з пропуском строку позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_7 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зазначала, що порушення процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення полягає в тому, що в тексті рішення не вказана конкретна дата подання позову, зокрема в описовій частині рішення дата подання позову зазначена приблизно, а саме: липень 2017 року; в матеріалах справи не пронумеровані сторінки, що змусило її самостійно орієнтуватись в нумерації сторінок. Крім того, ухвала суду від 26 вересня 2017 року про виправлення описок в ухвалі Соснівського районного суду м.Черкаси від 28 липня 2017 щодо правильності написання її прізвища, на час ухвалення оскаржуваного рішення не набрала законної сили, а тому вона є умовним відповідачем. Також зазначила і про умовність двох інших відповідачів у даній справі, оскільки а ні у ОСОБА_8, а ні у ОСОБА_9 не може бути ні договірних, ні будь-яких інших зобовязань перед позивачем.

Крім цього, в оскаржуваному рішенні суд не зазначив двох інших відповідачів, до яких ухвалою від 28 липня 2017 року відкрито провадження, а саме: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, адже на день ухвалення рішення, ухвала суду від 29 вересня 2017 року про залишення без розгляду позову до ОСОБА_8 та ОСОБА_9, не набрала законної сили.

Також вказувала і про умовність представника позивача КПТМ "Черкаситеплокомуненерго", оскільки жодна з поданих представником позивача довіреностей не відповідає правочинам юридичної особи. Крім того, підпис довірителя директора КПТМ "Черкаситеплокомуненерго", відрізняється від підпису на заяві про видачу судового наказу, підписаної цією ж особою.

Крім цього, скаржник вказала і про умовність ціни позову, оскільки в позовній заяві, в розрахунку заборгованості та в заяві про видачу судового наказу містяться різні суми заборгованості.

В обґрунтування доводів скарги про безпідставність заявленої позивачем суми боргу до відповідачів, скаржник також зазначила, що розрахунки не містять чіткої визначеності кількості споживачів наданих позивачем послуг.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 також зазначила і про відсутність договору між нею та позивачем, що свідчить про відсутність її обовязку сплачувати комунальні послуги.

Крім цього, суд не застосував при розгляді та вирішенні спору по суті, норм ст. 267 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" ЧМР також оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права і просять рішення суду змінити, задовольнивши позовні вимоги КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" ЧМР повністю та стягнути з ОСОБА_7 борг за спожиту теплову енергію, який виник із 1 січня 2011 року по 1 лютого 2017 року в сумі 45 686 грн. 17 коп., 5 703 грн. 23 коп. - інфляційних збитків, 1 285 грн. 34 коп. 3% річних, 1600 грн. судового збору, а всього 54 274 грн. 74 коп.

Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги підлягають до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 є одноосібним власником квартири АДРЕСА_2.

Розпорядженням міського голови м.Черкаси від 22 лютого 2016 року № 29-р "Про перейменування об'єктів топоніміки міста Черкаси" вулицю Гайдара перейменовано на вулицю ОСОБА_10, що є загальновідомим фактом.

КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» надає послуги з опалення та гарячого водопостачання квартири АДРЕСА_3.

Згідно з довідкою Департаменту організаційного забезпечення від 19 червня 2017 року № 4227-2, станом на 18 травня 2017 року у квартирі АДРЕСА_4 зареєстровано 6 осіб: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13.

Згідно з розрахунком, наданим КПТМ «Черкаситеплокомуненерго», заборгованість по квартирі АДРЕСА_4 за період з січня 2011 року по 31 травня 2017 року становить 53 046 грн. 38 коп. (а.с. 4-6).

Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та відповідно до ст. 3607 ЦПК України є обовязковим для судів.

З огляду на викладене, доводи скаржника ОСОБА_7 на відсутність її обовязку сплачувати за комунальні послуги у звязку з відсутністю укладеного між сторонами договору є безпідставними та спростовуються наведеними нормами законодавства.

Відповідно п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені у встановлених законом чи договором розмірах.

Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена і у п. 23 Правил.

За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Докази звернення відповідача в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг у матеріалах справи відсутні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» споживачем отриманих позивачем послуг визначило ОСОБА_7, як одноосібного власника квартири АДРЕСА_5, яка відповідно споживала надані позивачем послуги з опалення її квартири та гарячого водопостачання, й була зобов'язана здійснювати їх оплату відповідно до кількості зареєстрованих у цій квартирі осіб.

З довідки ЖБК №77 від 22 лютого 2010 року вбачається, що ОСОБА_7 є власником, яка проживає і зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 і в склад сімї входять : ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_14.

Вказана довідка із зазначеною кількістю осіб покладена в основу розрахунків КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» при нарахуванні заборгованості за спожиту теплову енергію.

Відповідно до п.п.14. п.32 Постанови КМУ «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» №630 від 21 липня 2005 року виконавець зобовязаний зменшувати розмір плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

З викладеного вбачається, що право споживача на зменшення розміру плати за відповідні послуги в разі тимчасової відсутності членів його сім'ї реалізується на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їхню відсутність. Проте, ОСОБА_7 із такою письмовою заявою до КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» в період нарахованої заборгованості у даній справі не зверталась.

Вказане спростовує доводи скаржника щодо необґрунтованої суми заборгованості у відповідності до кількості споживачів наданих позивачем послуг.

Крім того, твердження скаржника про безпідставність позовних вимог КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію з ОСОБА_8 та ОСОБА_15 через відсутність у останніх договірних або будь-яких інших зобовязань перед позивачем, колегією суддів визнаються як необґрунтовані, оскільки обовязки по оплаті житлово-комунальних послуг виникають у останніх лише перед власником. Крім того, ухвалою суду 29 вересня 2017 року позов «Черкаситеплокомуненерго» до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні.

Належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що не всі зареєстровані в її квартирі мешканці користувались послугами позивача у відповідний період ОСОБА_7 не надано.

Згідно із ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч.1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а . замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в п. 10 ч.3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України.

З огляду на викладене колегія суддів вбачає вірним висновок суду стосовно стягнення з боржника інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобовязання у вигляді сплати за житлово-комунальні послуги. Визначений судом розмір інфляційних втрат та трьох відсотків річних сторонами не оспорюється.

Наведене свідчить, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про порушення норм матеріального права є необґрунтованими і правильності висновків суду не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про порушення судом норм процесуального права не дають підстав для скасування або зміни рішення, оскільки не призвели до неправильного вирішення справи.

Крім того, колегія суддів визнає вірним висновок суду і щодо задоволення позовних вимог в межах трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявляла відповідач в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Оскільки заборгованість за послуги з опалення та гарячого водопостачання нараховувались позивачем щомісяця, то трирічний строк позовної давності треба відраховувати від кожного такого щомісячного платежу.

Згідно із ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Колегія суддів погоджується із оцінкою судом доводів позивача щодо переривання строку позовної давності шляхом їх звернення 11 квітння 2017 року до суду із завою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, застосувавши правовий висновок Верховного Суду України, викладеного в постанові від 13 січня 2016 року (справа №6-931цс15), оскільки суд, встановивши відсутність доказів на підтвердження факту звернення позивача до суду із заявами про видачу судового наказу за інші періоди, вірно визначив період стягнення заборгованості з квітня 2014 року по 1 лютого 2017 року (в межах заявлених позивачем позовних вимог).

Наведене спростовує доводи скаржника КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» про необхідність визначення періоду стягнення заборгованості з 1 січня 2011 року по 1 лютого 2017 року з посиланням на переривання перебігу строку позовної давності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скаргах доводами не вбачає, оскільки обставини, на які посилаються скаржники, були предметом дослідження у суді і висновки з цього приводу, зроблені судом, грунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Доводи, наведені у апеляційних скаргах суттєвими не являються, носять субєктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до переоцінки доказів та невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради та ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 вересня 2017 року у справі за позовом КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради до ОСОБА_7 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :