Категорія: 34 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

з участю:

секретаря Лимаря Р.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційниою скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 27 грудня 2013 року відповідач ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «Audi A6», номерний знак НОМЕР_1, по вул. Рівненській в м. Луцьку, не виконав вимоги п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з належним їй автомобілем марки «Hundai Santa FE», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням її чоловіка ОСОБА_6, внаслідок чого її автомобілю завдано технічні пошкодження і згідно експертного дослідження матеріальний збиток складає 25907,57 грн. Належний їй автомобіль було застраховано чоловіком ОСОБА_6 за програмою КАСКО у ПАТ «УСК «Гарант-Авто», однак жодного відшкодування понесених витрат зі страхової компанії не відбулося внаслідок її неплатоспроможності та подальшого банкрутства, а тому просила стягнути з відповідача на її користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 25907,57 грн. та 10000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2000 грн. завданої моральної шкоди. Вирішено питання щодо судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила змінити рішення суду в частині повної відмови у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди. В решті рішення суду не оскаржувалося.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела факту невиплати страхового відшкодування її страховою компанією, так як жодних документів на підтвердження або спростування доводів не надала, а також врахував, що рішенням суду за позовом її чоловіка ОСОБА_6 до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» від 16 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, в користь позивача стягнуто 18294,12 грн. страхового відшкодування та відповідні суми в якості 3% річних, інфляційних нарахувань та пені.

Такий висновок суду не у повній мірі відповідає встановленим обставинам та вимогам закону, тому колегія суддів не може погодитись з ним з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплат) у, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до абз. 3 п. 3 ч.1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З матеріалів справи вбачається, що 27 грудня 2013 року відповідач ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «Audi A6», номерний знак НОМЕР_1, по вул. Рівненській в м. Луцьку, не виконав вимоги п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з належним їй автомобілем марки «Hundai Santa FE», номерний знак НОМЕР_2, яким керував її чоловік ОСОБА_6, внаслідок чого її автомобілю завдано технічні пошкодження.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді 340 грн. штрафу в дохід держави (а. с. 6).

Згідно з висновком №17 експертного автотоварознавчого дослідження матеріальний збиток за пошкодження внаслідок ДТП автомобіля марки «Hundai Santa FE», номерний знак НОМЕР_2, складає 25907,57 грн. (а. с. 7-18).

17.07.2013 року між ОСОБА_6 та ПАТ «УСК «Гарант-Авто» було укладено договір добровільного страхування транспортних засобів та супутних ризиків УБ № 0106139, за яким було застраховано зареєстрований за його дружиною ОСОБА_4 автомобіль, що встановлено рішенням Луцького міськрайонного суду від 16.04.2015 року, яке набрало законної сили, оскільки не було оскаржено сторонами.

Вказаним судовим рішенням було задоволено частково позов ОСОБА_6 до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про захист порушеного права споживача, стягнення страхового відшкодування, пені та відшкодування моральної шкоди, стягнуто із страхової компанії на корить позивача 18294,12 грн. страхового відшкодування, 445,60 грн. 3% річних, 5010,30 грн. інфляційних нарахувань та 25000 грн. пені, а всього 48760,03 грн.

Також встановлено, що ремонтно-відновлювальні роботи автомобіля ОСОБА_4 здійснювала за власні кошти у ТОВ «Богдан-Авто Луцьк», що підтверджено документально та не заперечувалось сторонами в суді.

Згідно рахунку-фактури №ЛЦ-0000138 від 16 січня 2014 року, акту виконаних робіт № ЛЦ-0000182 від 29 січня 2014 року, розрахунок вартості відновлювального ремонту автомобіля марки «Hundai Santa FE», номерний знак НОМЕР_2 складає 25907,57 грн., однак в акті виконаних робіт вказано, що всього до сплати ОСОБА_4 як замовником ремонту підлягає сума 19756,40 грн. (а. с.19-20).

Згідно зі ст. 10 та ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України надані суду докази мають бути належними та допустимими.

З розяснень, наданих в пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», слідує, що потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду.

Судом апеляційної інстанції, беручи до уваги вимоги ч.4 ст. 10 ЦПК України та сприяючи у всебічному і повному зясуванню обставин справи, розяснивши особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попередивши про наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій, з метою сприяння у здійсненні їх прав, оголошувалась перерва у судовому засіданні та було надано можливість представнику позивача подати до суду відповідні документи на підтвердження фактично сплаченої ОСОБА_4 суми ТОВ «Богдан-Авто Луцьк» за ремонт автомобіля.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 подав довідку, видану ТОВ «Богдан-Авто Луцьк» № 87 від 15 грудня 2016 року, в якій зазначено, що клієнт ОСОБА_4 згідно рахунка-фактури №ЛЦ-0000138 від 16 січня 2014 року та акту виконаних робіт № ЛЦ-0000182 від 29 січня 2014 року заборгованості за виконані роботи по ремонту автомобіля не має.

Таким чином, оскільки позивачем інших доказів щодо фактично понесених витрат суду не надано, колегія суддів виходить із змісту вказаної довідки ТОВ «Богдан-Авто Луцьк» № 87 від 15 грудня 2016 року та акту виконаних робіт № ЛЦ-0000182 від 29 січня 2014 року, де зазначено, що до сплати за ремонт автомобіля разом з ПДВ підлягало 19756,40 грн., і вважає цю суму встановленим розміром фактично понесених позивачем витрат, спричинених з вини відповідача у звязку із ДТП.

Разом з тим, в суді апеляційної інстанції представники сторін ствердили, що ОСОБА_4 не було отримано страхове відшкодування за цим же страховим випадком від ПАТ СК «ПЗУ Україна», якою було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача ОСОБА_5, що і підтверджено листом страхової компанії від 21.06.2017 р. за № 5386-31.

У п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченої страховиком суми страхового відшкодування (виплати), він має право вимоги до винної у ДТП особи у розмірі, що складає різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах Верховного суду України від 23 грудня 2015 року № 6-2587цс15, від 20 січня 2016 року № 6-2808цс15, яка у силу ст.360-7 ЦПК України слід брати до уваги судам при розгляді справ.

Розмір страхового відшкодування, який визначений до виплати ОСОБА_6 згідно рішенням суду, становить 18294,12 грн.

Різниця між фактичним розміром заподіяної шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) складає 1462 грн. 28 коп. (19756,40 грн. 18294 грн. 12 коп.).

Доводи апеляційної скарги щодо розміру матеріальної шкоди в сумі 25907,57 грн. колегією суддів не можу бути взяті до уваги, оскільки стороною позивача не було доведено належними доказами (квитанцією, фіскальними чеками тощо) факт понесення саме такої суми вартості ремонту.

Покликання позивача у позовній заяві та в апеляційній скарзі на те, що присуджену суму страхового відшкодування неможливо фактично отримати від страхової компанії внаслідок неплатоспроможності та подальшого банкрутства, не можна взяти до уваги, оскільки вимоги потерпілих, які не отримали відшкодування від страхової компанії, задовольняються за рахунок фондів МТСБУ після завершення процедури банкрутства страхової фірми. у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, невиконані зобовязання переходять до МТСБУ. Виконання обов'язків у повному обсязі гарантується коштами Фонду захисту потерпілих МТСБУ. А як вбачається із копії ухвали господарського суду м. Києва від 14.11.2016 року у справі за заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про банкрутство, судом прийнято заяву ОСОБА_6 про визнання його кредитором боржника на суму 48760,03 грн.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції ухвалено з недотриманням норм матеріального права, неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, тому відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди рішення підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача ОСОБА_5 в користь позивача ОСОБА_4 1462,28 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В решті рішення суду сторонами не оскаржувало ся, тому відповідно до норм ст.303 ЦПК України апеляційним судом не переглядалося.

Виходячи з наведеного і керуючись ст.ст. 303, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 квітня 2017 року в даній справі в частині відмови у позові щодо відшкодування матеріальної шкоди скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 1462 (одна тисяча чотириста шістдесят дві) грн. 28 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В решті рішення суду в даній справі залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді