Справа № 183/1092/17
Провадження № 2/183/1455/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2017 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з секретарем Данильченко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковськ Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури, суду,-

В С Т А Н О В И В:

06 березня 2017 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом до суду, який в подальшому уточнив. В обґрунтування уточненого позову посилається на те, що 11 лютого 2008 року заступником прокурора Дніпропетровської області порушено кримінальну справу № 70089015 за фактом привласнення майна шляхом зловживання службовим становищем службовими особами ПП "АПФ "Провесінь", вчинене в особливо великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Кримінальну справу для організації досудового слідства направлено в Новомосковську міжрайонну прокуратуру Дніпропетровської області. В ході проведення досудового розслідування у справі, 28 травня 2008 року Новомосковською міжрайонною прокуратурою порушено кримінальну справу № 70089015-1 за фактом службового підроблення у відношенні нього та ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України. Кримінальні справи № 70089015 і № 70089015-1 об'єднані в одне провадження. 25 червня 2008 року постановою старшого слідчого міжрайонної прокуратури позивачеві предявлено обвинувачення у злочинах, передбачених ст. 191 і ч. 2 ст. 366 КК України. Злочин, передбачений ч. 5 ст. 191 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів. Вину у предявленому обвинуваченні він не визнав.

27 червня 2008 року постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у зазначеній кримінальній справі позивачеві обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 29 липня 2008 року виконуючим обовязки прокурора Новомосковської міжрайонної прокуратури затверджено обвинувальний висновок у кримінальній справі № 70089015 за його обвинуваченням за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України і ОСОБА_2 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України і справу для розгляду по суті передано в Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

До квітня 2012 року кримінальна справа за обвинуваченням, зокрема ОСОБА_1, розглядалася Новомосковськом міськрайонним судом Дніпропетровської області.

27 квітня 2012 року вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області позивач був визнаний винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 365 КК України і йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років з відбуванням покарання в кримінально-виправній установі. Вироком суду запобіжний захід йому було змінено з підписки про невиїзд на утримання під вартою, під варту взятий у залі суду в день проголошення вироку.

28 серпня 2012 року ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської вирок Новомосковського міськрайонного суду від 27 квітня 2012 року стосовно позивача та ОСОБА_2 скасовано, а матеріали справи повернуті на додаткове розслідування. Обрана позивачеві судом першої інстанції міра запобіжного заходу у вигляді тримання під варту змінена на підписку про невиїзд. З-під варти його звільнили в залі апеляційного суду. Таким чином, під вартою позивач утримувався 4 місяці і два дні.

Додаткове розслідування у справі здійснювалося слідчим Новомосковського міського відділу поліції ГУМВС України в Дніпропетровській області, а з моменту реорганізації міліції в поліцію - слідчим відділенням Новомосковського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області. З введенням в дію нового Кримінального процесуального кодексу та Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) матеріали щодо нього та ОСОБА_2 15 січня 2013 року були внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань як кримінальне провадження під № 0000364. Постановою від 19 квітня 2017 року, за наслідками додаткового розслідування, прокурор Новомосковської місцевої прокуратури, керуючись ст.ст. 110, 284 ч. 1 п. 2 КПК України, ч. 2 ст. 11 КК України, закрив кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 січня 2013 року під №0000364 у звязку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Таким чином, період перебування позивача під слідством і судом, тобто з моменту незаконного предявлення йому обвинувачення до дня закриття кримінального провадження (19 квітня 2017 року) становить 8 років 9 місяців 24 дні.

Позивач вважає, що внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, обрання запобіжного заходу, утримання під вартою, йому спричинена моральна шкода, справедливим розміром відшкодування якої, на його думку, є сума у розмірі 336 210,41 грн., яку він просив стягнути з Державної казначейської служби України на його користь.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві. Додатково зазначив, що порушена проти нього кримінальна справа була явно "замовною", оскільки він був керівником великого сільсько-господарського товариства, та на нього здійснювався тиск задля того, щоб він добровільно віддав землі, і на наступний день після взяття його під варту відбулось захоплення земель. За весь час незаконного його увязнення він був морально подавленим, у нього відбулось погіршення здоров'я, за чотирьохмісячний період перебування його за "гратами" у нього двічі був напад ішемічної хвороби серця, він втрачав свідомість. Окрім того, він був публічною людиною, до взяття його під варту він був відомий, як чесна людина, порядний сім'янин, працівник та батько, в нього два дорослих сина, які добре навчались, однак не можуть виразити себе, оскільки їх батько вважається на всю країну правопорушником. Додав, що його дружина за період його незаконного переслідування стала інвалідом на нервовому ґрунті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Державної казначейської служби України та третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила вирішити спір на розсуду суду.

Прокурор Санталова В. Р. як представник третьої особи прокуратури Дніпропетровської області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, викладені в письмових поясненнях. Проти обставин притягнення позивача до кримінальної відповідальності, зазначених ним в позовній заяві, не заперечувала.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Як встановлено в судовому засіданні, 11 лютого 2008 року заступником прокурора Дніпропетровської області порушено кримінальну справу № 70089015 за фактом привласнення майна шляхом зловживання службовим становищем службовими особами ПП "АПФ "Провесінь", вчинене в особливо великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Кримінальну справу для організації досудового слідства направлено в Новомосковську міжрайонну прокуратуру Дніпропетровської області. В ході проведення досудового розслідування у справі, 28 травня 2008 року Новомосковською міжрайонною прокуратурою порушено кримінальну справу № 70089015-1 за фактом службового підроблення у відношенні позивача та ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України. Кримінальні справи № 70089015 і № 70089015-1 об'єднані в одне провадження. Постановою старшого слідчого Новомосковської міжрайонної прокуратури ОСОБА_5 від 25 червня 2008 року ОСОБА_1 притягнутий в якості обвинуваченого у кримінальній справі № 70089015.

27 червня 2008 року постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

01 серпня 2008 року обвинувальний висновок у кримінальній справі № 70089015 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України та ОСОБА_2 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України направлений до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2012 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України та призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_1 з підписки про невиїзд змінено на тримання під вартою з зали суду.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2012 року вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2012 року відносно ОСОБА_1 і ОСОБА_2 скасовано, матеріали справи направлено на додаткове розслідування. Запобіжний захід ОСОБА_1 і ОСОБА_2 змінено з тримання під вартою на підписку про невиїзд, звільнивши позивача з-під варти в залі судового засідання.

З введенням в дію нового Кримінального процесуального кодексу України 15 січня 2013 року матеріали щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань, як кримінальне провадження під № 0000364 та № 0000372.

Постановою старшого прокурора Новомосковської міжрайонної прокуратури ОСОБА_6 від 27 квітня 2015 року матеріали досудових розслідувань, зареєстрованих в ЄДРСР за реєстраційним № 0000364 та № 0000372 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 1 ст. 358 КК України обєднано в одне провадження. Матеріалам досудового розслідування присвоєно № 0000364.

11 лютого 2016 року в ЄРДР зареєстровано матеріал досудового розслідування за № 0000445 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Постановою прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 від 16 березня 2016 року матеріали досудових розслідувань, зареєстрованих в ЄДРСР за реєстраційним № 0000364 ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 1 ст. 358 КК України та № 0000445 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 України обєднано в одне провадження. Матеріалам досудового розслідування присвоєно № 0000364.

Постановою слідчого Новомосковського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 здійснено перекваліфікацію кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 0000364 від 15 січня 2013 року з ч. 5 ст. 191 та ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України.

Постановою слідчого Новомосковського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 від 31 серпня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000364 від 15 січня 2013 року закрито у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Постановою прокурора Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_7 від 19 квітня 2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000364 від 15 січня 2013 року, закрито у зв'язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз'яснено у п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової (шкоди)" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно із ч. 1, 2, 6, 7 ст.ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відшкодування моральної шкоди, та її порядок встановлюється Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 та п. 5 ст. 3 Закону відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині 1 статті 1, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Згідно з п. 2 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.

Частинами 5, 6 статті 4 Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

За роз'ясненнями, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Аналізуючи вищевикладені обставини суд прийшов до висновку про те, що дійсно позивачу було завдано моральної шкоди та її необхідно відшкодовувати.

Так, позивач, не вважаючи себе винним, вимушений був багаторазово з'являтися на виклики слідчих і суду, приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях в якості обвинуваченого і підсудного, 4 місяці знаходитись під вартою у слідчому ізоляторі, принизливо доводити свою невинуватість та незаконність обраного йому запобіжного заходу.

Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, обрання запобіжного заходу, утримання під вартою, позивач зазнав певних обмежень своїх цивільних прав, які передбачені Конституцією України, щодо свободи пересування та свободи обрання місця проживання, праці і відпочинку.

Оскільки всі виклики до слідчого і в суд здійснювалися в робочі дні, ОСОБА_1 вимушений був міняти робочі плани, свій розпорядок, були порушені його звичні соціальні звязки, стосунки в сімї, з колегами в аграрному бізнесі.

Все це зумовило глибокі душевні страждання, які позивач вимушений був переносити у звязку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, порушенням його конституційних прав, принижень його честі і гідності, яких він зазнав внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури і суду.

Дії з боку правоохоронних органів і суду відносно позивача до цього часу не дають йому покою та позбавили спокою і нормального сну.

Як зазначив позивач, найбільш непоправним наслідком незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності є страх, який залишиться з ним назавжди, страх громадянина перед власною державою.

Така моральна шкода, завдана відповідачу, відповідно до ст. 1176 ЦК України має бути відшкодована державою у розмірі встановленому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року, яка згідно з ч. 1 ст. 3607 ЦПК України є обовязковою для судів.

Статтею 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" установлено з 1 січня 2017 року мінімальну заробітну плату на рівні 3 200 грн.

З урахуванням обставин притягнення позивача до кримінальної відповідальності та завдання йому моральної шкоди, розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру однієї заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 перебував під слідством 105 повних місяців, а тому розмір відшкодування моральної шкоди становить 336 000 грн. (3 200 грн. (мінімальна заробітна плата) х 105 (кількість місяців)) і ця сума підлягає стягненню на користь позивача.

В задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди за 24 дні перебування позивача під слідством, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки законом передбачений порядок відшкодування шкоди за кожен повний місяць перебування особи під слідством чи судом, а не за кожен день.

У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України сума в розмірі 336 000 грн., що відповідатиме вимогам Бюджетного кодексу України та ст. 176 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому, суд вважає за необхідне судовий збір віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури, суду задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_1 суму грошової компенсації моральної шкоди у розмірі 336 000 (триста тридцять шість тисяч) гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення, а особами відсутніми в судовому засіданні - з наступного за днем вручення його копії.

Суддя Г.Є. Майна