АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1025/17Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Черкаської міської ради, ОСОБА_8, ОСОБА_6, третя особа: ОСББ «Сумгаїтська 69» про визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_7 звернулася з позовом до Черкаської міської ради, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСББ «Сумгаїтська 69» про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26 липня 1975 року між нею та ОСОБА_9 був укладений шлюб.

Відповідно до рішення виконавчого комітету міської Ради депутатів трудящих міста Черкаси від 11.06.1979 року чоловік позивачки ОСОБА_9 був прийнятий в члени ЖСК-69 та 21.06.1979 року отримав ордер на право зайняття трьох кімнат загальною площею 42,87 кв. м. в квартирі № 36 будинку № 69, розташованого по вулиці Сумгаїтській у м. Черкаси, разом з членами його сімї: дружиною ОСОБА_7 та сином ОСОБА_6. Враховуючи те, що вище зазначена квартира входила до майнового фонду ЖСК-69, на їх сімю було покладено обовязок щодо сплати пайових внесків до повної виплати вартості даної нерухомості. Загальна вартість квартири склала 7883 карбованців, які вона разом з чоловіком зі спільного сімейного бюджету виплатили до 1980 року у повному обсязі.

У 1984 році у них народилася донька - ОСОБА_8, а в жовтні 1986 року шлюб було розірвано. Питання про поділ спільного майна подружжя не розглядалося.

Після розірвання шлюбу вони не припиняли проживати однією сімєю, а з часом і відновили стосунки, вели спільне господарство.

25 квітня 2015 року ОСОБА_9 помер. Позивач та її донька проживали і були зареєстровані разом з ОСОБА_9 до самої його смерті у вище зазначеній квартирі. Син позивача з квітня 2007 року вибув на нове постійне місце проживання за іншою адресою.

Після смерті колишнього чоловіка, позивачем, як фактичним власником майна, що є обєктом спільної сумісної власності, було отримано свідоцтво на право власності на квартиру № 36, що розташована за адресою: м. Черкаси, вул. Сумгаітська, 69. Не погоджуючись із цим, син позивача ОСОБА_6 подав позовну заяву про визнання даного свідоцтва про право власності недійсним і рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси по справі від 22 лютого 2016 року позов задоволено.

Крім цього, 13 червня 2016 року відповідачем ОСОБА_6 було подано позов до суду про встановлення права власності на вищевказану квартиру. Вважає, що такими діями відповідача здійснюються порушення її прав, тому просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 жовтня 2016 року у справі залучено в якості співвідповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_6.

В листопаді 2016 року позивач звернулась до суду із заявою про збільшення позовних вимог та просила крім визнання права власності на 1/2 частини квартири встановити факт проживання її із ОСОБА_9 однією сімєю без реєстрації шлюбу понад пять років з 21 жовтня 1986 року по 25 квітня 2015 року.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на ? частину квартири № 36, яка розташована за адресою м. Черкаси, вул. Сумгаїтська,69.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись частково з прийнятим рішенням, відповідач ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_7 в задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що майно набуте під час шлюбу належить чоловікові та дружині на праві спільної власності.

Статтею 13 КпШС, діючого на час виникнення правовідносин, встановлено, що реєстрація шлюбу встановлюється як в інтересах державних і громадських, так і з метою охорони особистих і майнових прав та інтересів подружжя і дітей. Права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов'язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 липня 1975 року між позивачем та ОСОБА_9 був зареєстрований шлюб, розірвання якого було зареєстровано 28 жовтня 1986 року.(а.с.14)

Рішення виконавчого комітету міської Ради депутатів трудящих міста Черкаси від 11.06.1979 № 363, ОСОБА_9, був прийнятий в члени ЖСК-69, а 21.06.1979 року отримав ордер №76/27 на право зайняття трьох кімнат загальною житловою площею 42,87 кв. м. в квартирі № 36, будинку № 69, розташованого по вулиці Сумгаїтській у м. Черкасах, разом з членами його сімї, а саме: дружиною ОСОБА_7 та сином - ОСОБА_10. В подальшому, у них народилась донька ОСОБА_8, яка також була зареєстрована та проживає з народження і по даний час у спірній квартирі ( а.с.8,9,15).

Рішенням Черкаської міської ради від 08 червня 2010 року за № 857 реорганізовано житлово-будівельний кооператив № 69 в ОСББ «Сумгаїтська, 69».

Відповідно до довідки ОСББ «Сумгаїтська 69» від 19 травня 2016 року № 68 ОСОБА_9 був членом ЖБК № 69 за адресою: АДРЕСА_2. Вартість квартири 7883 крб. Заборгованості немає. Пайовий внесок виплачений повністю.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_9 помер 25 квітня 2015 року.

Позивач ОСОБА_7 з моменту заселення у вищевказану квартиру і до даного часу зареєстрована та проживає у ній.

Частинами 1,2 статті 22 КпШС встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Визначення роздільного майна встановлено в статті 24 КпШС.

Підпунктом а п.6 постанови Пленуму Верховнного Суду України від 18 вересня 1987 року №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» розяснено, що при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке

розлучилося, судові слід керуватися ст.146 ЖК України ( 5464-10 ), ст.15 Закону "Про власність" ( 697-12 ), п.43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю (статті 22, 24, 28, 29 КпШС України ( 2006-07 ), враховуючи таке:пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. При цьому суд повинен враховувати суму боргу, яку один з подружжя зобов'язаний повернути кредитору.

Доказів того, що пай був сплачений не за рахунок спільних коштів, відповідачем суду надано не було, окрім цього про сплату паю за рахунок спільних коштів подружжя свідчить тривале спільне проживання з часу реєстрації шлюбу до його розірвання, народження дитини, а також те, що жоден із подружжя не звертався до суду з позовом, що вказує на відсутність спору між ними щодо квартири та сплаченого паю, а відтак і відсутній факт спливу позовної давності.

Як вбачається з листа ОСББ «Сумгаїтська 69», яке утворено після реорганізації ЖБК-69, документи про те ким і коли було повністю внесено пайовий внесок за АДРЕСА_3 не збереглися з причини відсутності місця для довготривалого зберігання документів.

Тобто вказані документи не збереглися з причин які не залежали від позивача, а відтак для останньої не можуть наступати негативні наслідки, такі як позбавлення права власності.

Доводи апеляційної скарги, що до даних правовідносин не застосовується стаття 22 КпШС є помилковими, оскільки дана стаття передбачає набуття права власності у встановлений законом спосіб, в тому числі шляхом сплати паю, що тягне набуття права власності на квартиру.

Вірно судом також застосовано норми Закону України «Про власність», оскільки в тому числі вказаним законом врегульовано питання набуття права власності на майно кооперативу, яке не було оформлено до набрання ним чинності.

За таких обставин колегія суддів, приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст..ст.303,307,308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :