Справа № 635/1473/17
Провадження по справі № 2/635/1511/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 липня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючий суддя - Бобко Т.В.,
секретар судового засідання Грищук Р.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, трьох процентів річних та неустойки за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, -
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.
У звязку з невиконанням відповідачем грошового зобовязання, що виникло на підставі вище зазначеного рішення, у позивача виникло право на стягнення сум відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.
Заочним рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2016 року з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто інфляційні витрати розмірі 8653,00 грн. за період з 17 листопада 2014року по 12 жовтня 2016року, 3% річних у розмірі 904,99 грн. за період з 17 листопада 2014року по 12 жовтня 2016року, судовий збір в розмірі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6063,20 грн.
Оскільки грошове зобовязання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму інфляційних витрат за невиконання грошового зобовязання за період з 13 жовтня 2016 року по 31 січня 2017 року в розмірі 1068,45 грн., 3% річних за період з 13 жовтня 2016 року по 09 березня 2017 року в сумі 192,44 грн., пеню за період з 13 жовтня 2016 року по 09 березня 2017 року в розмірі 1809,11 грн., судові витрати із сплати судового збору в сумі 640,00 грн., а також витрати, повязані із наданням правової допомоги в розмірі 7040,00 грн.
Представник позивача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявився, надав суду заяву, якою просить задовольнити позовні вимоги, розглянути справу у його відсутність та відсутність позивача, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення по справі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч.3. ст. 122 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
У звязку з невиконанням відповідачем грошового зобовязання, що виникло на підставі вище зазначеного рішення, заочним рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто інфляційні витрати розмірі 8653,00 грн. за період з 17 листопада 2014року по 12 жовтня 2016року, 3% річних у розмірі 904,99 грн. за період з 17 листопада 2014року по 12 жовтня 2016року, судовий збір в розмірі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6063,20 грн.Рішення набрало законної сили 31 січня 2017 року.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.
Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням.
Згідно з ч. 2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, яка згідно зіст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для всіх судів України.
Таким чином, на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов'язання у зв'язку зі стягненням грошових коштів на відшкодування матеріальної шкоди, невиконання якого зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.
На час розгляду даної справи рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 серпня 2014 року не виконано.
Доказів на підтвердження виконання грошового зобовязання, яке виникло на підставі зазначеного рішення суду, відповідачем не надано.
На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню в межах заявлених ним вимог.
Крім того, позивач просить стягнути на його користь пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 13 жовтня 2016 року по 09 березня 2017 року в розмірі 1809,11 грн.
Суд не знаходить підстав для задоволення позову в цей частині, з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 11 ЦК України зобовязання можуть виникати безпосередньо з договорів та іншихправочинів, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.
За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Уразіпорушеннязобов'язаннянастаютьправовінаслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п.3 ч. 1 ст. 610 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
За ч. 2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, їїрозмірвстановлюється договором або актом цивільногозаконодавства.
Враховуючи, що законом нарахування пені при порушенні боржником зобовязання, що виникло на підставі рішення суду не передбачено, правових підстав для стягнення пені з відповідача немає.
Відповідно до ст.88 цього Кодексу, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
В п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу.
Згідно до вимог ч. 1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.
В роз'ясненнях, які містяться в пунктах 47 та 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено,що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).
Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".
Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.
Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмовиу задоволенні вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_4, який є фахівцем в галузі права, та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н від 13 січня 2016 року про надання правової допомоги до 13 січня 2019 року .
Відповідно калькуляції-рахунку № 1 від 09 березня 2017 року ФОП ОСОБА_4 надано ОСОБА_1 правові послуги, повязані з розглядом зазначеної справи, а саме: ознайомлення з первісним матеріалом (документами) замовника, їх вивчення та аналіз на предмет релевантності, незалежності, допустимості, ступеню ймовірного доказового значення - 3 години (640 грн.х3=1920,00 грн.);
- аналіз нормативного матеріалу, коментарів, роз'яснень, пошук і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах, узагальнення судів касаційних інстанцій та правових позицій ВСУ - 4 години (640 грн.х4=2560,00 грн.);
- складання тексту позовної заяви до Харківського районного суду Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 3% річних та інфляційних витрат, підготовка додатків та примірників заперечень й доданих до них документів відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі - 4 години (640 грн.х4=2560,00грн.), про що складений акт виконаних робіт від 09 березня 2017 року.
За надані правові послуги ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_4 згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 0903/17 від 09 березня 2017 року 7040,00 грн
Судом було перевірено наданий фахівцем в галузі права ОСОБА_4розрахунок і встановлено його не відповідність фактичним обставинам справи.
Так, ОСОБА_4 загалом на ознайомлення з первісним матеріалом, аналіз нормативного матеріалу та складання тексту позовної заяви було витрачено одинадцять годин. Разом з тим, як вбачається із матеріалів цивільної справи, зокрема, заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2016 року ОСОБА_4І.в 2016 році вже надавав ОСОБА_1 аналогічні правові послуги, повязані зі складанням позовної заяви про стягнення з ОСОБА_2 інфляційних витрат за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, що виникло на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 серпня 2014 року, та 3% процентів річних за період з 17 листопада 2014 року по 12 жовтня 2016 року.
З врахуванням цього, суд вважає, що розрахунок витрат на ознайомлення з первісним матеріалом, аналіз нормативного матеріалу та складання тексту позовної заяви є значно завищеним ОСОБА_4 і не співмірним з розміром позовних вимог.
Достатніми є витрати по 1 годині на ознайомлення з первісним матеріалом, аналіз нормативного матеріалу та складання тексту позовної заяви, а всього 3 години.
За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 1920,00 грн. (640,00 грн. х 4 = 1920)
Крім того, згідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати з сплати судового збору у розмірі 640,00 грн.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 79, 88, 197,209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, трьох процентів річних та неустойки за несвоєчасне виконання грошового зобовязання - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, 3% річних в розмірі 192 (сто девяносто дві) гривні 44 копійки, інфляційні витрати у розмірі 1068 (одна тисяча шістдесят вісім) гривень 45 копійок, витрати на правову допомогу в розмірі 1920 (одна тисяча девятсот двадцять ) гривень 00 копійок, судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок, а всього 3820 (три тисячі вісімсот двадцять) гривень 89копійок.
В решті вимог позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя