Справа № 362/2977/16-ц Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/3387/17 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 38 26.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

26 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Суханової Є.М.

за участю секретаря: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2017 року за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що 28 серпня 2013 року помер їх батько ОСОБА_5. За життя 27 липня 2012 року він склав заповіт посвідчений секретарем виконкому Лосятинської сільської ради Васильківського району за яким все своє майно він заповів своєму сину ОСОБА_2 Вказують, що при складанні заповіту через свій похилий вік та хворобливий стан здоров'я спадкодавець був у безпорадному стані. За таких обставин при складанні заповіту не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Просили суд визнати недійсним заповіт яким ОСОБА_5, який посвідчено 27 липня 2012 року секретарем виконавчого комітету Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 7.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2017 року позов задоволено.

Визнано заповіт ОСОБА_5 від 27 липня 2012 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, за реєстровим № 7, недійсним

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що суд першої інстанції необґрунтовано поклав в основу рішення висновок судово-психіатричної експертизи про незадовільний психічний стан померлого ОСОБА_5, оскільки він суперечить показам свідків.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 28 серпня 2013 року помер ОСОБА_5 батько сторін по справі. ( а.с. 9).

27 липня 2012 року, секретарем виконавчого комітету Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, посвідчено заповіт за яким ОСОБА_5 все своє майно заповів своєму сину ОСОБА_2 ( а.с.8).

Висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 205ц від 07.12.2016 року, призначеної по справі судом встановлено, що померлий ОСОБА_5, на час вчинення спірного правочину страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді судинної деменції, тому він за своїм психічним станом на час складання заповіту від 27.07.2012 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

У висновку також зазначено, що в медичній документації ОСОБА_5 відображені в основному хвороби ЖКТ, хребта та суглобів, застудні захворювання. З 1989 року у нього діагностувалась гіпертонічна хвороба, яка обтяжує та робить злоякісним віковий атеросклероз судин головного мозку, а з 2007 року - гіпертонічна хвороба 2 стадії на фоні ішемічної хвороби серця, кардіосклерозу атеросклеротичного, недостатності кровообігу 2А стадії.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що заповіт вчинений особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій і дана обставина підтверджується висновком експертизи.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів виходячи з наступного:

Відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено,що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та(або)не могла керувати ними,може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї права або інтереси порушені.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У відповідності до положень ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, у контексті викладеного, слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно з положеннями ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як вбачається з положень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року, положення ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-1531цс16 від 28 вересня 2016 року, № 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року, які згідно з вимогами ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

Враховуючи висновки експертизи та показання свідків про неадекватність поведінки померлого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_5 за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час підписання заповіту, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про недостатність доказів на підтвердження психічного нездоров»я ОСОБА_5 під час вчинення оспорюванного правочину є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються показаннями свідків, медичною документацією та висновком психіатричної експертизи, апелянт не надав будь-яких доказів на спростування цих обставин.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого су+ду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: