22-ц/775/339/2017(м)
Головуючий в 1 інстанції Ковтуненко О.В.
Доповідач: Зайцева С.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„20 червня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.

за участю секретаря : Герасимової Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом Маріупольської міської ради Донецької області до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Маріупольська міська рада Донецької області звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача ОСОБА_1,обґрунтовуючи вимоги тим,що управлінням земельних відносин Маріупольської міської ради було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства у Лівобережному районі міста Маріуполя, в ході якої 21 червня 2016 року спеціалістами вказаного управління було встановлено, що ОСОБА_1 самовільно займає та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, під розміщення гаражу площею 0,0066 га, металевого гаражу площею 0,0014 га, недобудованої споруди площею 0,0023 га за адресою: вулиця Азовстальська, 81 в місті Маріуполі, чим порушує вимоги ст. ст. 125, 126, 211, 212 Земельного кодексу України. При цьому Маріупольською міською радою, в адміністративному підпорядкуванні якої знаходиться вказана земельна ділянка, рішення про передачу у власність або надання у користування відповідачу земельної ділянки по вулиці Азовстальській, 81 для вказаних цілей не приймалось, правовстановлюючі документи на земельну ділянку у відповідача відсутні. За результатами перевірки складено відповідний акт, відповідачу ОСОБА_1 направлено вказівку (попередження) від 21 червня 2016 року № 112/2016 про необхідність усунення порушень протягом десяти днів. Проте 11 липня 2016 року в ході додаткової перевірки було встановлено, що вимоги попередження ОСОБА_1 не виконанні, земельну ділянку не звільнено, у придатний для використання стан не приведено, про що вдруге складено відповідний акт. Звільняти земельну ділянку добровільно відповідач не бажає, чим порушує права територіальної громади міста Маріуполя,тому просить зобов*язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, розташовану по вулиці Азовстальській, 81 у Лівобережному районі міста Маріуполя, яка використовується під розміщення гаражу площею 0,0066 га, металевого гаражу площею 0,0014 га та недобудованої споруди площею 0,0023 га та привести її у придатний для використання стан шляхом демонтажу двох гаражів і недобудованої споруди.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 жовтня 2016 року позов Маріупольської міської ради Донецької області задоволено: зобов*язано ОСОБА_1 звільнити та привести у придатний для використання стан, шляхом демонтажу самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, розташовану по вулиці Азовстальській, 81 у Лівобережному районі міста Маріуполя, яка використовується під розміщення гаражу площею 0,0066 га, металевого гаражу площею 0,0014 га, недобудованої споруди площею 0,0023 га. Стягнуто з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 квітня 2017 року заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення від 05 жовтня 2016 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновку суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення скасувати та закрити провадження по справі. В обґрунтування доводів скарги зазначає, що про рішення суду йому стало відомо від державного виконавця 30 січня 2017 року, в той же день він особисто отримав копію заочного рішення в суді першої інстанції. Зазначив, що про дату,час та місце судового засідання, він, як відповідач не був жодним чином повідомлений, ніякої поштової кореспонденції про виклик його до суду на адресу відповідача не надходило, тому він не мав змоги приймати участь у судових засіданнях та надати необхідні докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Також зазначив, що не вважає себе належним відповідачем по справі, вказуючи, що за адресою: АДРЕСА_1 у приватизованому одноповерховому будинку барачного типу мешкає сім`я ОСОБА_2, зазначений факт підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 43418271 від 07 вересня 2015 року; № 43417559 та № 43418869. Вказане житлове приміщення, разом із спірною земельною ділянкою, перейшли від батьків у спадок до ОСОБА_2, його сім`я використовувала спірну земельну ділянку для ведення домашнього господарства (під сад та огород), тимчасово збудували сарайчик для зберігання вугілля, домашньої птиці, встановили металевий гараж та прибудували літню кухню для приготування їжі у теплу пору року. Він лише тимчасово користувався спорудами ОСОБА_2 за його згодою і самовільно нічого не будував, а лише допомагав останньому в ремонті літньої кухні, сараю та гаражу. Зауважив, що до середини 2016 року, ніяких претензій від позивача на адресу ОСОБА_2В та його сім*ї не надходило. Лише відповідно рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 червня 2016 року, зобовязано ОСОБА_2, який більше пятдесяти років користувався спірною земельною ділянкою, звільнити її від самовільних забудов. Причиною такого рішення суду стало самовільне будівництво капітального гаражу розміром 4х5 метрів сторонньою особою ОСОБА_3В та надання їй позивачем в оренду земельної ділянки під гаражем площею 0,0020 га терміном на 5 років, що спричинило конфлікт між ОСОБА_2В та останньою. Використовуючи своє право на законне володіння та користування спірною земельною ділянкою, ОСОБА_2 звернувся із заявою до Маріупольської міської ради про надання йому в оренду цієї ділянки та на теперішній час документи, щодо оформлення оренди знаходяться на кінцевій стадії оформлення. Однак, судом зазначені обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, не були взяті до уваги, їм не надано правової оцінки при винесенні ухвали про скасування заочного рішення суду, щодо вирішення питання про предявлення позову до належного відповідача.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги .

У судовому засіданні апеляційного суду представник Маріупольської міської ради Донецької області, що діє на підставі довіреності, ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає,що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим,ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

На думку апеляційного суду оскаржуване судове рішення відповідає вимогам процесуального і матеріального закону ,тому підстав для його скасування немає.

Ухвалюючи рішення ,суд першої інстанції всебічно ,повно і об*єктивно дослідив надані докази ,правильно встановив фактичні обставини справи та зробив правильні правові висновки про те,що позовні вимоги ґрунтуються на законі.У рішенні наведені відповідні мотиви , з яких він його ухвалив. Ці мотиви не суперечать закону та не спростовуються доводами скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач самовільно використовує земельну ділянку, що в силу положень статей 211, 212 ЗК України є підставою для зобов*язання останнього усунути порушення норм земельного законодавства шляхом приведення земельної ділянки в придатний для використання стан шляхом демонтажу гаражу площею 0,0066 га, металевого гаражу площею 0,0014 га, недобудованої споруди площею 0,0023 га.

Вказані висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Суд першої інстанції встановив ,що згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21 червня 2016 року, складеного працівниками відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради, встановлено, що ОСОБА_1 самовільно зайняв та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови по вулиці Азовстальскій, 81 в місті Маріуполі, під розміщення гаражу площею 0,0066 га, металевого гаражу площею 0,0014 га, недобудованої споруди площею 0,0023 га.

На підставі виявленого порушення відповідачем норм земельного законодавства України було винесено вказівку (попередження) № 112/2016 від 21 червня 2016 року,яка направлена відповідачу, про необхідність усунення виявлених порушень, якою ОСОБА_1 зобов*язано усунути вказані порушення у десятиденний строк.

Проте перевіркою дотримання вимог земельного законодавства відділом контролю за використанням земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради від 11 липня 2016 року було виявлено, що ОСОБА_1 вимоги вказівки (попередження) від 21 червня 2016 року № 112/2016 не виконав, земельну ділянку по вулиці Азовстальській, 81 в місті Маріуполі не звільнив та продовжує використовувати її під розміщення гаражу площею 0,0066 га, металевого гаражу площею 0,0014 га, недобудованої споруди площею 0,0023 га. Вказана земельна ділянка до придатного для використання стану не приведена.

З рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 10 червня 2016 року, яким частково задоволені позовні вимоги Маріупольської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану, вбачається, що в ході розгляду вказаної справи відповідач ОСОБА_7 давав пояснення як свідок та зазначав, що на землі поруч із будинком № 81 по вулиці Азовстальській в місті Маріуполі самостійно побудував два гаражі, на які документів не має.

Згідно зі ст. 13 Конституції України від імені Українського народу право власника здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Відповідно до ст. ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи місцевого самоврядування, окрім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснює територіальна громада через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом ухвалення рішень. Права органів самоврядування захищаються в судовому порядку.

За змістом ст. 12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, а також передача земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

За вимогами ч. 2 ст. 83 ЗК України в комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до ч.1 ст.116, ч.1 ст.125 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно з абз.15 ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Зі змісту п. б. ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України вбачається, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Згідно ст.212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування витрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельної ділянки в придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель, споруджень, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Отже, приймаючи до уваги те, що у відповідач фактично використовує земельну ділянку, що входить до складу земель житлової та громадської забудови та знаходиться в адміністративному підпорядкуванні Маріупольської міської Ради, за відсутності відповідного рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, а саме розмістив на ній гаражі та недобудовану споруду ,суд першої інстанції зробив правильний висновок про обґрунтованість позову.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 червня 2016 року позовні вимоги Маріупольської міської ради до ОСОБА_2,ОСОБА_5,ОСОБА_6 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану задоволено частково. Зобов*язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови під розміщення прибудови площею 0,0009 га,металевого гаражу площею 0,0024 га, сараю площею 0,0011 га по вулиці Азовстальська ,81 в м.Маріуполі та привести земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом демонтажу вказаних прибудови , металевого гаражу та сараю. Вказане рішення суду набрало законної сили та виконавчий лист 24 січня 2017 року пред*явлено для примусового виконання до Лівобережного ВДВС Маріупольського міського управління юстиції .

Як вбачається з вказаного рішення суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 був допитаний як свідок по вказаній справи ,який підтвердив доводи ОСОБА_2,про те,що він дійсно самостійно та для себе побудував на землі поруч із будинком 81 по вулиці Азовстальській в м.Маріуполі два шлакоблочні гаражі літ.Д-1 та літ Ж-1,та власник квартири 6 вказаного будинку ОСОБА_2 проти цього не заперечував. На теперішній час він використовує вказані належні йому гаражі.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те,що він не вважає себе належним відповідачем, спростовуються перевіреними матеріалами справи та поясненнями у судовому засіданні апеляційного суду самого відповідача ОСОБА_1 по обставинам справи,який підтвердив будівництво прибудов та їх використання. Крім того ,будь-яких доказів на підтвердження прийняття Маріупольською міською радою рішення про передачу земельної ділянки за вказаною адресою у власність, або у користування відповідача для вказаних цілей суду відповідач не надав, як і доказів того, що земельна ділянка звільнена та приведена у придатний для використання стан.

Доводи апеляційної скарги відповідача про обставини життя сім*ї ОСОБА_2 та приватизацію сім*єю ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2 не є слушними ,оскільки жодного доказу на підтвердження наявності законних підстав користування або передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки по вулиці Азовстальській,яка використовується під розміщення прибудов відповідачем не надано.

Звернення сім*ї ОСОБА_2 22 березня 2017 року до міського голови про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку ,господарських будівель та споруд,що самочинно збудовані, для передачі її в оренду площею 0,0461 га,яка розташована по вулиці Азовстальська ,81 не є предметом спору та не може бути підставою для закриття провадження по справі,як зазначає відповідач в апеляційній скарзі ,оскільки до теперішнього часу заяви від ОСОБА_1 на затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки за спірною адресою до Маріупольської міської ради не надходило.

Доводи апеляційної скарги про закриття провадження у справі безпідставні,оскільки підстави для закриття провадження в справі вичерпно визначені ст. 205 ЦПК України.

Відсутність дотримання умов проведення заочного розгляду справи не може бути підставою для скасування рішення,оскільки це порушення не призвело до неправильного висновку суду .

Доводи апеляційної скарги щодо недотримання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства в частині невиконання судом першої інстанції вимог ст.ст.74,75,76,127,227 ЦПК України спростовуються дослідженими матеріалами справи. Як вбачається з матеріалів справи копії ухвали про відкриття провадження у справі ,з копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів,судові повістки,копія заочного рішення направлялися судом рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації та мешкання відповідача за адресою 87500,АДРЕСА_3 ,проте усі судові виклики поверталися поштовим відділенням з позначкою за закінченням терміну зберігання (а.с.21,25,36,37,51). Заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення не містить жодного посилання на докази,якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача (а.с.41,42).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: