Категорія 58Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Марчук В.С., Нікушина В.П.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Центральний відділ ДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Червонозаводський відділ державної виконавчої служби м. Харків ОСОБА_5 територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_6, ПАТ КБ «Приватбанк», про звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 05.12.2006 року між АКБ «Мрія» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №050/2006, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 45 050,00 доларів США на термін користування до 05.12.2011 року, зі сплатою за користування кредитом 13% річних. Кредит був наданий ОСОБА_4 для придбання автомобіля марки «Тойота» модель «Прадо». В забезпечення виконання кредитних зобовязань між кредитором та ОСОБА_4 05.12.2006 року було укладено договір застави транспортного засобу марки «Тойота», модель «Прадо», 2006 року випуску, сірого кольору, кузов №ІТЕВІІ25І665040259, внесено запис до державного реєстру обтяжень рухомого майна №4181311 від 07.12.2006 року. Правонаступником АКБ «Мрія» за кредитним договором №050/2006 від 05.12.2006 року є ПАТ «ВТБ Банк». Згідно договору про відступлення права вимоги №241212ів від 24.12.2012 року ПАТ «ВТБ Банк» передало (відступило), а ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло права вимоги до боржників за кредитними договорами та договорами забезпечення, в тому числі із за кредитним договором №050/2006 від 05.12.2006 року. Згідно договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами від 17.02.2014 року ТОВ «Кредекс Фінанс» передало (відступило), а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» набуло права вимоги до боржників за кредитними договорами та договорами забезпечення, в тому числі і за кредитним договором №050/2006 від 05.12.2006 року.

07.11.2014 року між TOB «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ОСОБА_3, було укладено договір цессії №64/ФК-14, відповідно до умов якого цедент в повному обсязі передав, а цессіонарій прийняв всі права вимоги за кредитним договором №050/2006 від 05.12.2006 року, що укладений між АКБ «Мрія» та ОСОБА_4, в тому числі за договорами поруки від 05.12.2006 року та договором застави від 05.12.2006 року. Відповідно до умов договору цессії, сторони підтверджують, що на момент його укладення загальна сума заборгованості за договором складає 219 688,00 грн.. Відповідно до ОСОБА_7 про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) №45594851 від 12.11.2014 року, виданого ДП «Інформаційний центр», в реєстрі проведено заміну обтяжувача з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ОСОБА_3 на підставі договору від 07.11.2014 року.

Позивач зазначив, що 18.02.2015 року він звернувся із письмовою претензією до ОСОБА_4 з приводу повернення кредитної заборгованості, в якому також вказав і про переуступку заборгованості від ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до нього та направив рекомендований лист із повідомленням за місцем реєстрації та проживання відповідача, однак останній залишився без відповіді та повернувся за закінченням терміну зберігання.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2016 року (справа №127/3699/16-ц) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №050/2006 від 05.12.2006 року звернуто стягнення на предмет застави - автомобільНОМЕР_1, марки «Тойота», модель «Прадо», 2006 року випуску, кузов №JTEBU25J665040259, який зареєстровано за ОСОБА_4, шляхом продажу автомобіля, укладання ОСОБА_3 від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з правом підписувати від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу автомобіля, надано ОСОБА_3 право вчиняти від імені ОСОБА_4 усі дії, необхідні для зняття автомобіля з обліку з метою подальшого продажу у одному з центрів надання послуг, пов'язаних із використанням автотранспортних засобів Національної поліції України, звільнено автомобіль з-під арешту, накладеного УМВС України у Вінницькій області, УМВС України у Миколаївській області, ОСОБА_5 слідчим управлінням м. Києва.

Позивачем вказано, що в подальшому ним було зясовано, що зазначений автомобіль перебуває ще під арештами, накладеними: постановою №37467 від 27.12.2006 року Центрального відділу ДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області; постановою №14/37756 від 19.10.2009 року Центрального відділу ДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області; постановою від 04.03.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (виконавче провадження №50099021) Центрального відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (виконавче провадження №43801488) від 08.05.2015 року Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, а тому з урахуванням уточнених позовних вимог просив звільнити вказаний автомобіль з-під арешту, накладеного вищевказаними постановами ДВС.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2016 року позов задоволено.

Звільнено з-під арешту майно - автомобіль марки TOYOTA, модель PRADO, 2006 року випуску, колір сірий, шасі (кузов, рама, коляска) №JTEBU25J665040259, тип - легковий універсал - В, реєстраційний номер НОМЕР_2, що зареєстрований за ОСОБА_4, накладеного: 27.12.2006 року постановою №37467 (тепер Центральний відділ ДВС міста ОСОБА_5 територіального управління юстиції у Миколаївській області); 19.10.2009 року постановою №14/37756 (тепер Центральний відділу ДВС міста ОСОБА_5 територіального управління юстиції у Миколаївській області); 04.03.2016 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (виконавче провадження №50099021 ) державного виконавця Центрального відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_7; 08.05.2015 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (виконавче провадження №43801488) державного виконавця Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_8.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представником ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, при цьому подано заяву про розгляд справи у їх відсутність.

ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Інші учасники в судове засідання сторони не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що позивачем доведено наявність у нього права на майно, що перебуває під арештом, при цьому останній не є боржником по виконавчим провадженням, відтак автомобіль підлягає звільненню з-під арешту.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2016 року (справа №127/3699/16-ц), ухваленим у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: управління національної поліції України у Вінницькій області, Сервісний центр надання адміністративних послуг МВС України, про звільнення майна з-під арешту та звернення стягнення на предмет застави, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №050/2006 від 05.12.2006 року звернуто стягнення на предмет застави автомобіль, реєстраційний номер НОМЕР_3, марки «Тойота», модель «Прадо», 2006 року випуску, кузов №JTEBU25J665040259, який зареєстровано за ОСОБА_4, шляхом продажу автомобіля, укладання ОСОБА_3 від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з правом підписувати від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу автомобіля, надано ОСОБА_3 право вчиняти від імені ОСОБА_4 усі дії, необхідні для зняття автомобіля з обліку з метою подальшого продажу у одному з центрів надання послуг, пов'язаних із використанням автотранспортних засобів Національної поліції України, звільнено автомобіль з-під арешту, накладеного УМВС України у Вінницькій області, УМВС України у Миколаївській області, ОСОБА_5 слідчим управлінням м. Києва.

Також, вказаним рішенням суду встановлено, що 07.11.2014 року між TOB «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ОСОБА_3 було укладено договір цессії №64/ФК-14, відповідно до умов якого цедент в повному обсязі передав, а цессіонарій прийняв всі права вимоги за кредитним договором №050/2006 від 05.12.2006 року, що укладений між АКБ «Мрія» та ОСОБА_4, в тому числі за договорами поруки від 05.12.2006 року та договором застави від 05.12.2006 року.

Відповідно до умов договору цессії, сторони підтверджують, що на момент його укладення загальна сума заборгованості за договором складає 219 688,00 грн..

Крім того, 07.11.2014 року між TOB «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ОСОБА_3 було підписано Акт виконання умов договору цессії №64/ФК-14, а також передано всі оригінали кредитної справи і договорів, документи на предмет застави (реєстраційне посвідчення на заставний транспортний засіб) і ключі від автомобіля, що раніше добровільно були передані ОСОБА_4 представникам банку.

Відповідно до ОСОБА_7 про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) №45594851 від 12.11.2014 року, виданого ДП «Інформаційний центр», в реєстрі проведено заміну обтяжувача з TOB «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ОСОБА_3 на підставі договору від 07.11.2014 року.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_3 заявлено вимогу про звільнення автомобіля з-під арештів, обґрунтовуючи вимогу тим, що йому належать права на спірний автомобіль, однак зняти його з обліку та реалізувати він не може через накладені арешти, чим порушуються його права.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Так, встановлено, що на виконанні в Центральному відділі ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області перебувають виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа №190/9725/15-ц від 12.01.2016 року та виконавчого листа №490/5347/14-ц від 28.08.2014 року, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу на загальну суму 21 068,74 грн..

Постановою державного виконавця від 04.03.2016 року було винесено постанову про арешт майна боржника та заборону його відчуження у відповідності до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Із відповіді Центрального відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області №40685/12 від 29.09.2016 року видно, що копії постанов №37467 від 27.12.2006 року та №14/37756 від 19.10.2009 року знищені у звязку зі знищенням виконавчих проваджень через закінчення термінів зберігання.

Крім того, з матеріалів справи видно, що на підставі виконавчого листа №2024/2389/12, виданого 21.02.2013 року Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальної шкоди внаслідок ДТП на загальну суму 25 367,78 грн., державним виконавцем Червонозаводського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції винесено постанову від 08.05.2015 року про накладення арешту на автомобіль марки «Тойота», модель «Прадо», належний ОСОБА_4 та заборону його відчуження.

Статтею 46 Закону України «Про виконавче провадження» визначено черговість задоволення вимог стягувачів у разі недостатності стягнутої суми для задоволення вимог стягувачів, відповідно до якої у разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами в такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна; 2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоровя, а також у звязку із втратою годувальника; 3) у третю чергу задовольняються вимоги працівників, повязані з трудовими правовідносинами; 4) у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обовязкове державне пенсійне страхування, страхових внесків на загальнообовязкове державне соціальне страхування та вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету; 5) у пяту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Таким чином, в даному випадку спірний автомобіль є предметом застави, заставодержателем є ОСОБА_3, який набув прав за договором застави до того як постановами державного виконавця від 08.05.2015 року та 04.03.2016 року відповідно було накладено арешт на спірний автомобіль, а тому будь-які арешти по іншим виконавчим провадженням порушують інтереси заставодержателя, при цьому слід звернути увагу на те, що боржником по виконавчих провадженнях є ОСОБА_4 і сума кредитної заборгованості значно перевищує вартість автомобіля.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, застосувавши положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», прийшов до правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову та звільнення майна з-під арешту.

Викладені в апеляційній скарзі твердження про необхідність дотримання черговості розподілу коштів і те, що спірний автомобіль є єдиним майном, на яке можливо звернути стягнення для погашення заборгованості ОСОБА_4, на увагу не заслуговують, оскільки вказаний автомобіль є предметом застави і рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2016 року, ухваленим за позовом заставодержателя, в рахунок погашення заборгованості вже звернуто стягнення на заставне майно, при цьому враховано, що відповідно до ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_9

Судді: /підпис/ ОСОБА_10

/підпис/ ОСОБА_11

Згідно з оригіналом: