Справа № 565/1896/17
Провадження № 2/565/527/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області -

під головуванням судді Мануляка Ю.В.,

з участю: секретаря Левадної О.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, розірвання шлюбу та поділ майна,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25 січня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №11 та стягнення аліментів з ОСОБА_4 у її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_4 щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позов обґрунтовується тим, що 25.01.2014 року сторони уклали шлюб. У шлюбі народилася донька ОСОБА_5. Спільне життя з відповідачем не склалося, між сторонами часто виникають сварки, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони проживають разом, проте спільного господарства та бюджету не ведуть. Відповідач не виконує сімейні обов'язки. Позивач переконана, що немає подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини. Вважає, що шлюб за таких умов необхідно розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Головата». Позивач немає можливості належним чином забезпечити доньку, оскільки ніде не працює, будучи зайнятою вихованням дитини. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Відповідач працевлаштований, на утриманні у нього інших осіб немає.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали повністю з підстав, наведених у позовній заяві. Також вказали, що відповідач надавав позивачці тільки від 2000 грн. до 2500 грн. на утримання усіх членів їхньої сімї, що не вистачало для повноцінного забезпечення і тому позивач змушена була звертатися за матеріальною допомогою до своїх батьків. Позивачці потрібні кошти для того щоб оформити оренду квартири для проживання з дитиною.

Відповідач у судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі за участі його представника, оскільки перебуває на амбулаторному лікуванні. Також відповідач подав до суду письмові заперечення на позовну заяву в яких вказує, що позов визнає частково, не заперечує проти розірвання шлюбу, однак заявлений позивачем розмір аліментів є надмірним, а тому погоджується на розмір аліментів у розмірі 1/6 частки від свого доходу (заробітку ) щомісячно.

Представник відповідача у судовому засіданні надала пояснення, які за своїм змістом відповідають письмовим запереченням наданим відповідачем. Також вказала, що відповідач не заперечує проти проживання дитини та позивача за місцем реєстрації і позивач виїхала з квартири самостійно.

Суд, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення сторін, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

З свідоцтва про шлюб серії І-ГЮ №089480 від 25.01.2014 року встановлено, що 25.01.2014 року сторони уклали шлюб.

Копією свідоцтва про народження серії І-ГЮ №217767 підтверджується, що батьками, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сторони.

Згідно з положеннями пункту 3 частини 2 статті 18, статті 51, частини 3 статті 56, частини 1 статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

В судовому засіданні встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання та продовження шлюбних відносин, оскільки втрачено взаєморозуміння та повагу, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сімї неможливе і це буде суперечити інтересам та волі обох сторін та інтересам їх неповнолітньої дитини. При зазначених обставинах суд дійшов висновку, що сімя фактично розпалася і шлюб існує формально.

Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України).

Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх неповнолітньої дитини, а збереження шлюбу є недоцільним.

Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів, то згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ОСОБА_2 України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (надалі Конвенція про права дитини), держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм міжнародних актів та СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобовязані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На ті ж самі обставини посилається Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому п. 17 своєї постанови від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Визначальним в даному спорі про стягнення аліментів є наявність підстав для задоволення таких вимог та обґрунтування розміру аліментів достатнього для забезпечення гідного духовного та фізичного розвитку дитини.

ОСОБА_4 не заперечував щодо проживання дочки та позивача за місцем реєстрації, частково визнав пред'явлений до нього позов та не заперечував проти стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/6 частини щомісячного заробітку на утримання доньки ОСОБА_5, що в середньому складає, згідно довідок про доходи ОСОБА_4В за 2017 рік, від 1500 до 2100 грн. та значно перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Також судом враховано, що на частковому утриманні у ОСОБА_4 є непрацездатні батьки, які є інвалідами і, незважаючи на те, що отримують пенсію, потребують матеріальної допомоги сина.

Необхідність стягнення з ОСОБА_4 аліментів у розмірі ? частки доходу (заробітку) відповідача позивачем не обґрунтовано та не доведено.

Як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_1 на даний момент вона є безробітною і пошук роботи не дає результатів, а однією і з причин безробіття є зайнятість позивача вихованням дитини, яка відвідує дошкільний навчальний заклад.

Слід зазначити, що обов'язком відповідача є забезпечення належного утримання своєї дитини, а не опосередковано інших членів сім'ї дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Виходячи з рівності обов'язків по утриманню дитини, ОСОБА_1 не забезпечує доньці рівну частку того утримання, яке вимагає з відповідача, фактично перекладаючи даний обов'язок на ОСОБА_4

ОСОБА_4 працевлаштований, працює на посаді машиніста подавання палива на ВП Рівненської атомної електростанції ДП НАЕК «Енергоатом» та отримує регулярний щомісячний заробіток, який в середньому складає близько 9 300 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За наведених вище обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково.

Керуючись ст.ст.8, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 215, 224-226, 367, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, зареєстрований 25 січня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №11.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача «Головата» залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/5 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_4 щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення суми аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути із ОСОБА_4 до Державного бюджету України 1280 (одну тисячу двісті вісімдесят) гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Кузнецовський міський суд Рівненської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 29 листопада 2017 року.

С у д д я ОСОБА_6