У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Шимків С.С., Григоренко М.П.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

за участі:представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на рішення Березнівського районного суду від 15 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранд-Експо"; про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Березнівського районного суду від 15 березня 2017 року Публічному акціонерному товариству комерційному банкові "Приватбанк" (далі ПАТ КБ "Приватбанк" або банк) відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранд-Експо" (далі ТОВ "Гранд-Експо), про стягнення заборгованості.

У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач покликався на його незаконність і необґрунтованість через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

На її обґрунтування зазначалось про неврахування судом того, що відповідно до п.3.2.1.1.6. Умов і правил банківських послуг ліміт може бути змінено банком в односторонньому порядку в разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Тобто підписавши правочин, клієнт висловлює свою згоду з тим, що зміна ліміту проводиться ПАТ КБ "Приватбанк" в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта. Стверджувалось, що кредитний ліміт за кредитним договором було неодноразово змінено, відповідна довідка про це міститься в матеріалах справи.

Вважав необґрунтованим висновок суду про збільшення обсягу відповідальності поручителя в розумінні ст. 559 ЦК України, оскільки за договором поруки поручитель зобов'язався відповідати за виконання умов договору в повному обсязі, в т. ч. і за ті зобов'язання, що можуть виникнути згодом. Умова договору поруки про те, що поручитель надає згоду на збільшення зобов'язань за "Угодою 1" та "Угодою 2" в розмірі таких збільшень (зміна кредитного ліміту, зміна відсоткової ставки), без додаткового погодження змін з поручителя є результатом домовленості сторін, а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання без укладання додаткової угоди до договору поруки.

Також вказував про недодержання судом вимог ст. ст. 10, 60, 214 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості оскаржуваного рішення, принципів рівності перед законом і судом, змагальності сторін та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних в апеляційному порядку".

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи представника позивача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Залишаючи вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" без задоволення, суд першої інстанції правильно виходив з того, що внаслідок збільшення обсягу відповідальності поручителя через внесення без його згоди змін до основного зобов'язання, припинилася порука відповідача за укладеним із позивачем договором поруки.

Матеріалами справи встановлено, що 20 квітня 2011 року між ТОВ "Гранд-Експо" та ПАТ КБ "Приватбанк" укладено кредитний договір, за яким позичальник приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № Б/Р від 20.04.2011 року, та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору (а.с. 3-3.зв.; 10-21.зв.; 22-24).

Відповідно до договору ТОВ "Гранд-Експо" встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок 3249 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку та клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт- банк, sms повідомлення або інших), що визначено і врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг.

З метою повернення одержаних кредитних коштів 18 березня 2015 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено договір поруки № POR 589 (а.с. 36-37).

За його умовами, поручитель поручився забезпечити виконання боржником кредитного зобов'язання виключно у межах 10 000 гривень кредитних коштів, процентної ставки за користування цим кредитом, комісійних винагород банку та винагороди за користування кредиту у межах зазначеного ліміту.

14 листопада 2016 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом про стягнення з поручителя 41 192, 24 гривні основної заборгованості, виходячи із максимальної суми кредитних зобов'язань ТОВ "Гранд-Експо" у 200 000 гривень, а також 5 162, 45 гривень заборгованості за процентами за користування кредитом, 2 458, 14 гривень пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, 1 125, 06 гривень заборгованості за комісією за користування кредитом (а.с. 1-3.зв.).

Як правильно встановив суд попередньої інстанції, зобовязань повернути кредитні кошти у такому розмірі на користь банку за боржника або солідарно із ним ОСОБА_1 на себе не брав, тобто предявлені позивачем вимоги значно у двадцять разів перевищують розмір його зобов'язань перед ПАТ КБ "Привтбанк".

Окрім того, кредитор посилається у позові та апеляційній скарзі на положення абз. другого п. 1.1.1. договору поруки, де зазначено про те, що якщо під час виконання Угоди 1 зобов'язання боржника, що забезпечені цим договором, збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності, то поручитель дає свою згоду на збільшення зобовязань за Угодою 1 в розмірі таких збільшень.

При цьому банк не заперечує, що неодноразово в односторонньому порядку та без додаткового погодження з поручителем збільшував відсоткову ставку за користування кредитними коштами до 66% - 17 липня 2015 року, а 14 серпня 2015 року до 33%.

Між тим, з правової позиції судових палат у господарських та цивільних справах Верховного Суду України, що висловлена 5 лютого 2014 року в постанові у справі № 6-160цс13, видно, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, якими визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч. 1, 2 ст. 559 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється зокрема у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

На зміну умов основного договору, унаслідок якого обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається. Такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Згідно із абз. другим ч. 1 ст. 360 (7) ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Тобто судом вірно зясовано, що порука ОСОБА_1 припинилася 17 липня 2015 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що з укладенням договору поруки, яким встановлено, що у разі збільшення обсягу відповідальності укладення додаткового правочину з поручителем не вимагається, то з ними колегія суддів не погоджується через наведені висновки суду попередньої інстанції.

Не заслуговують на увагу і твердження автора скарги про необґрунтованість висновку суду стосовно збільшення обсягу відповідальності поручителя в розумінні ст. 559 ЦК України, оскільки спірні правовідносини є договірними і додаткового їх урегулювання нормативно-правовими актами не вимагається.

Посилання банку про порушення судом норм процесуального права не ґрунтуються на обставинах справи та вимогах закону.

Так, згідно із ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових порушень, що потягли би помилковість розгляду справи, позивач не надав, а апеляційним судом не було здобуто.

Інші доводи апеляційної скарги на увагу колегії суддів не заслуговують, адже є необґрунтованими.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" відхилити, а рішення Березнівського районного суду від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: