Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради, Міського комунального підприємства «Основаніє», про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від

13 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від

03 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом та, з урахуванням поданих уточнень, просила зобов'язати Департамент житлово-комунального господарства Запорізької міської ради (далі - Департамент ЖКГ Запорізької міської ради) виконати рішення Запорізької міської ради № 84/5 від 23 березня 2012 року, а саме надати їй ордер на службове житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати Міське комунальне підприємство «Основаніє» (далі - МКП «Основаніє») укласти з нею договір найму службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що за її особистим зверненням виконавчим комітетом Запорізької міської ради 23 березня

2012 року було прийнято рішення за № 84/5, згідно якого однокімнатна квартира АДРЕСА_1 була включена до числа службової житлової площі комунального підприємства «ВРЕЖО №11» (далі - КП «ВРЕЖО № 11»).

Враховуючи, що вона є працівником КП «ВРЕЖО № 11», правонаступником якого є МКП «Основаніє», у зв'язку зі чим 22 серпня

2013 року керівником КТО до МКП «Основаніє» було подано клопотання про надання їй службової житлової площі за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, рішення Запорізької міської ради № 84/5 від 23 березня

2012 року відповідачами не виконано, ордер на службове житло за вказаною адресою їй не видано, договір найму не укладено, у зв'язку із чим вона звернулась до суду із даним позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 липня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03 березня 2016 року, в задоволенні позовних вимог

ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК Українисуд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що рішенням Запорізької міської ради № 84/5 від 23 березня 2012 року спірній квартирі було надано статус службової, дане рішення не передбачало надання ОСОБА_4 у користування вказаного приміщення, при цьому адміністрацією підприємства КП «ВРЕЖО № 11», правонаступником якого є МКП «Основаніє», не було видано наказ про розподіл спірного службового житла позивачу.

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Відповідно до ст. 118 ЖК УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Згідно з положеннями ст. ст. 121-123 ЖК УРСР службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених ст. ст. 73-76, 79-83, 85, 90, ч. 6 ст. 101, ст. ст. 103-106 цього Кодексу.

Відповідно до п. 16 Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ним в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР № 37 від 04 лютого 1988 року, службові жилі приміщення надаються за рішеннями адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація.

Враховуючи, що за рішенням Запорізької міської ради № 84/5 від

23 березня 2012 року спірна квартира була включена до числа службової площі КП «ВРЕЖО № 11», питання передачі ОСОБА_4 даної квартири при прийнятті даного рішення не вирішувалось, при цьому, ні КП «ВРЕЖО

№ 11», ні МКП «Основаніє» не розподіляло службове житло позивачу, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Доводи ОСОБА_4, що вона має право на поліпшення житлових умов та службове житло на підставі ст. ст. 31, 34, 118 ЖК УРСР не можуть бути прийняті судом касаційної інстанції до уваги, оскільки не були позовними вимогами, заявленими в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 335 ЦПК України касаційний суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_4 у касаційній скарзі, зокрема щодо вирішення адміністрацією КП «ВРЕЖО № 11» питання про передання спірної квартири їй у користування, були предметом розгляду у судах першої і апеляційної інстанцій та при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 липня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Л.М. Мазур