20 квітня 2017 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
судді Скиба М.М.,
за участю секретаря судового засіданні ОСОБА_1,
розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Торецька цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
- 7601,77 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту;
- 4996,03 грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків;
- 1786,00 грн. інфляційні витрати за кредитом;
- 1141,09 грн. інфляційні витрати за відсотками.
Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 своїх зобов'язань не виконує, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму заборгованості та судові витрати.
Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, просив розглянути справи за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Справа розглядається заочно на підставі ст.ст. 224-225 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Щодо вимог позивача по стягненню заборгованості за кредитним договором, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
- 7601,77 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту;
- 4996,03 грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків;
- 1786,00 грн. інфляційні витрати за кредитом;
- 1141,09 грн. інфляційні витрати за відсотками.
За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором є такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог щодо солідарного стягнення кредитної заборгованості з поручителя відповідача по справі ОСОБА_3, суд зазначає наступне.
Порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний харак тер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори.
Відповідно до ст. 553 ЦК України, під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається.
Відповідно до п. 6.2 вказаного договору поруки, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.
Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строк, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед Банком або повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань, не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України.
Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника, не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч. 4 ст.559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно, з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-68цс11, умови договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4 статі 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-69цс11, у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1ст. 559 ЦК України на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Право поручителів не підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за п. 7 ч. 2ст. 16 ЦК України,оскільки це суперечить положенням ч. 1ст. 559 цього Кодексу. Таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою.
Судом встановлено, що письмові вимоги до позичальника та поручителя про дострокове погашення кредиту не надходили.
У листопаді 2016 році позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
З довідки-розрахунку, наданого банком, вбачається, що прострочена заборгованість за кредитним договором виникла починаючи з 14.07.2014 року, внаслідок чого, на підставі умов кредитного договору (п. 3.2.3) у позивача виникло право предявлення вимоги про дострокове повернення коштів з 14.08.2014 року (затримання позичальником сплати кредиту (частини кредиту) та/або найменше на один календарний місяць)).
Оскільки , строк дії поруки договором не визначено, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України , вимоги до поручителя могли бути заявлені у межах шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання, забезпеченого порукою. У даному випадку шестимісячний строк сплинув 14.01.2015 року.
Таким чином, позов до поручителя подано банком після закінчення строку дії поруки, що є підставою для визнання поруки припиненою.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги щодо солідарного стягнення з поручителя ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212, 224 ЦПК України, -
Позов задовольнити частково.
В решті вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :