Справа № 139/351/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,

з участю заявника ОСОБА_1,

та секретаря судового засідання Пилипчук В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю, -

в с т а н о в и в:

З 2007 року ОСОБА_1 проживав однією сім`єю зі ОСОБА_2 до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1. Заявник бажає встановити факт проживання його та ОСОБА_2 однією сім'єю, оскільки він стане підставою для оформлення спадкових прав, а тому, за захистом своїх прав та інтересів з відповідною заявою звернувся до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свою заяву і пояснив суду, що ОСОБА_2 була його сусідкою, проживала одиноко та не мала дітей. З 90-х років через її похилий вік він почав допомагати їй по господарству, доглядати та піклуватися про неї. А з 2007 року переселив ОСОБА_2 до свого домогосподарства, однак не вважав за необхідне зареєструвати її за місцем фактичного проживання. За час спільного проживання він доглядав та піклувався про ОСОБА_2, вона допомагала вести йому домашнє господарство, зокрема, за його відсутності могла закрити чи випустити кури, дати їм їсти. З 2007 року вони мали спільний бюджет, оскільки з дозволу ОСОБА_2 лише він розпоряджався, в тому числі її пенсією. Коли ОСОБА_2 померла, він здійснив її поховання та розпорядився її особистими речами, робив поминальні обіди, встановив пам'ятник на могилі. Необхідність встановлення факту проживання однією сім'єю виникла у зв'язку з тим, що він бажає оформити спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2, на належну їй земельну ділянку.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши в сукупності всі докази, суд прийшов до висновку, що заяву слід задовольнити.

Так, допитані судом свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду пояснили, що вони проживають по-сусідству із заявником, а тому їм достеменно відомо, що ОСОБА_1 починаючи із 90-х років доглядав за ОСОБА_2, оскільки вона проживала самотньо, не мала дітей і за станом свого здоров'я потребувала стороннього догляду. З 2007 року ОСОБА_1 забрав ОСОБА_2 до свого будинку, розпоряджався на власний розсуд її пенсією, обробляв земельну ділянку біля її будинку, доглядав домоволодіння, готував їсти, а після смерті ОСОБА_2 провів її поховання, зробив поминки і доглядає за могилою.

Факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2, крім пояснень заявника та свідків, також стверджується довідками виконавчого комітету Бахтинської сільської ради № 85 від 23 лютого 2017 року (а.с. 6), № 215-217 від 07 квітня 2017 року (а.с. 8, 9, 10), із яких слідує, що ОСОБА_2 з 2007 року проживала без реєстрації в одному погосподарському номері із ОСОБА_1, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та піклувалися один про одного. Після смерті ОСОБА_2 саме ОСОБА_1 здійснив її поховання та розпорядився особистими речами померлої.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

До спадкоємців четвертої черги може належати не лише жінка або чоловік, які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, а також й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 5-рп/99 від 03.06.1999 року у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п'ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім'ї") визначив, що обов'язковою умовою для визнання осіб членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Таким чином, суд вважає, що перерахованими вище доказами заявник довів суду, що він проживав із померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с. 5) однією сім'єю понад п'ять років з 2007 року до дня її смерті.

Свідоцтвом про смерть (а.с. 5), довідкою виконавчого комітету Бахтинської сільської ради № 85 від 23 лютого 2017 року (а.с. 6), копією державного акта на право власності на земельну ділянку (а.с. 7), своїми поясненнями та поясненнями свідків у судовому засіданні заявник довів, що встановлення факту йому необхідно для оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2.

Представник заінтересованої особи - сільський голова Бахтинської сільської ради в судове засідання не з'явився. До суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності та про визнання вимог ОСОБА_1 (а.с. 14).

Керуючись ст.ст. 60, 212, 213, 215, п. 5 ч. 1 ст. 256, ст. 259 ЦПК України, суд в и р і ш и в:

Заяву задовольнити. Встановити факт, що ОСОБА_1, 1965 року народження, з 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав однією сім'єю із ОСОБА_2, 1928 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з моменту його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя: ________________