Справа № 369/9992/16-ц
Провадження № 2/369/829/17
07.04.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Завойській В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Першого заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Національного університету оборони України ім. Івана Черняховського, до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку і повернення земельної ділянки,
У листопаді 2016 року Перший заступник військового прокурора Центрального регіону України звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Національного університету оборони України ім. Івана Черняховського, до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку і повернення земельної ділянки, посилаючись на те, що відповідно до вимог ст. ст. 1, 2 Закону України «Про Збройні Сили України»-Збройні Сили України-це військове формування, на яке покладається оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і неподільності. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, об»єднань, з»єднань, військових частин, закладів, установ і організацій.
Приписами ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» та п. 1 Положення «Про Міністерство оборони України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 1080 від 03 серпня 2006 року, безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України, яке є центральним органом виконавчої влади і військового управління.
Статтею 4 Положення на Міністерство оборони України покладено утворення, ліквідацію, реорганізацію підприємств, установ і організацій, які належать до сфери управління Міноборони, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, здійснює в межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об»єктами державної власності, які належать до сфери управління Міноборони; реєструє військові частини як суб»єкти господарської діяльності; веде облік об»єктів державної власності, які належать до сфери управління Міноборони.
Київське квартирно-експлуатаційне управління-це державна установа, яка створена Міністерством оборони України, фінансується через Міністерство оборони України за рахунок коштів державного бюджету, на який покладено забезпечення життєдіяльності військових формувань Збройних сил України в межах своєї компетенції.
Згідно з п. п. 3. 4 Положення про Київське квартирно-експлуатаційне управління, затвердженого наказом начальника головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 24 вересня 2013 року № 139, на Київське КЕУ покладається обов»язок з обліку земель та організації роботи з питань передачі земель за відповідними рішеннями Міністра оборони України або Кабінету Міністрів України в межах Київського гарнізону.
У відповідності до п. 25 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 483 від 22 грудня 1997 року, облік усіх земель, наданих для потреб Міністерства оборони України, здійснюється згідно з керівництвом по обліку земель (земельних ділянок) в квартино-експлуатаційній службі Збройних Сил України.
У зв»язку з тривалою бездіяльністю Міністерства оборони України, як центрального органу управління Збройних Сил України та органу. уповноваженого на управління військовим майном, що призвело до порушення економічних інтересів держави, й виникла необхідність звернення до суду з позовною заявою на захист інтересів держави в особі Міністерства оборони України та його структурних підрозділів-Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України та Національного університету оборони імені Івана Черняховського.
Представництво прокурором інтересів держави в суді обумовлено наступними підставами.
На підставі рішення Ради Міністрів СРСР від 07 лютого 1953 року № 2903-рс Київському інституту Сухопутних військ у с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області виділена у постійне користування земельна ділянка площею 470,8 га.
У подальшому державним актом серії НОМЕР_1 від 1981 року на право користування землею за землекористувачем Київським вищим танковим інженерним училищем закріплено в безстрокове та безоплатне користування 470,8 га землі в межах згідно з паном землекористування; земельна ділянка надана для державних потреб.
Відповідно до Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» від 10 вересня 1991 № 1540-ХІІ, Указу Президента України «Про Збройні Сили України», Указів Президії Верховної Ради України «Про передачу підприємств, установ, організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України у власність держави» все майно, в тому числі і землі Міністерства оборони СРСР, перейшли відповідно до Міністерства оборони України в державну власність.
В період розбудови незалежності Держави, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 № 490 «Про реформу системи військової освіти» було створено вищий військовий навчальний заклад Київський інститут Сухопутних військ на базі Київського вищого танкового інженерного училища імені Маршала Радянського Союзу Якубовського І.Г..
Постановою Кабінету Міністрів України від 14 травня 1999 року № 816 «Про подальшу оптимізацію мережі вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони» зазначений Київський інститут Сухопутних військ реорганізовано у Військовий інститут керівного інженерного складу Національної академії оборони України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 421 «Про ліквідацію Військового інституту» ліквідовано Військовий інститут керівного інженерного складу Національної академії оборони України.
Згідно з актом приймання (передачі) будинків, споруд і території військового містечка від 21 січня 2003 року навчальний центр «Гореничі» переданий від Військового інституту керівного інженерного складу Національної академії оборони України до Національної академії оборони України.
Пунктами 1.1., 2.1. Статуту Національного університету оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 22 квітня 2010 року № 211, визначено, що Національний університет оборони України створений у результаті реорганізації шляхом перетворення Національної академії оборони України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 377/99 «Про надання Академії оборони України статусу національного». Національний університет оборони України є правонаступником Національної академії оборони України. Університет є державним вищим військовим навчальним закладом Міністерства оборони України. Університет засновано на державній формі власності. Органом управління майном Університету є Міністерство оборони України.
На даний час земельна ділянка, на якій розміщувалися військове містечко № 1 та навчальний центр «Гореничі», перебуває на обліку у Київському КЕУ, використовується Національним університетом оборони України і надана для потреб оборони.
Однак, у 2009 році в порушення вимог чинного законодавства України, частина зазначеної земельної ділянки військового містечка № 1 площею 4,745 га, без погодження із постійним землекористувачем, вилучена Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області та передана в користування фізичним особам.
Так, розпорядженням Києво-Святошинської РДА № 1563 від 06 листопада 2009 року земельну ділянку площею 0,9489 га (кадастровий номер НОМЕР_2) передано у власність громадянину ОСОБА_2 для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби (для індивідуального садівництва).
На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_2 виданий державний акт на право власності земельною ділянкою серії НОМЕР_3.
Таким чином, відбулось незаконне вилучення з користування Національного університету оборони України земельної ділянки загальною площею 0,9489 га.
Зазначене розпорядження Києво-Святошинської РДА від 06 листопада 2009 року прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, є незаконним, що підтверджується рішенням суду від 21 січня 2013 року у справі № 2/115-12, а виданий на підставі нього державний акт на право постійного користування земельною ділянкою є таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.
Згідно п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності, повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів-відповідні органи виконавчої влади.
Крім того, ОСОБА_2 отримав право власності на земельну ділянку Національного університету оборони України ім. Івана Черняховського з порушенням вимог ст. 77 Земельного кодексу України, згідно якої землі оборони-це землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військових навчальних закладів, підприємств та установ Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.
Статтями 9, 14 Закону України «Про оборону України» визначено, що землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління.
Пунктом 2 ст. 149 Земельного кодексу України передбачено, що вилучення земельних ділянок проводиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів АР Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських. селищних, місцевих рад відповідно до їх повноважень.
Водночас, рішення Кабінетом Міністрів України або Міністерством оборони України про припинення постійного користування зазначеною земельною ділянкою не приймалося.
Крім того, звернення до суду для захисту порушеного права Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління МОУ та Національного університету оборони України імені Івана Черняховського ініційовано в 2012 році, коли пред»явлено позов до господарського суду м. Києва про скасування розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 1563 від 06 листопада 2009 року, яким земельну ділянку Національного університету оборони України без погодження з органом, уповноваженим управляти майном університету, та без попереднього вилучення земельної ділянки у законного землекористувача, передано у власність ОСОБА_2.
Рішенням господарського суду Київської області від 21 січня 2013 року у справі № 2/115-12 зазначений позов задоволено частково-визнано незаконним та скасовано розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 1563 від 06 листопада 2009 року. Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, однак ухвалою апеляційної інстанції від 13 березня 2013 року апеляційна скарга на рішення господарського суду Київської області від 21 січня 2013 року у справі № 2/115-12 з доданими документами повернута без розгляду.

Звернення до суду з позовом про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення її законному користувачу є заключним етапом цього тривалого процесу щодо відновлення порушених прав, який став можливим після набрання рішення у вищевказаній справі законної сили.

Враховуючи викладене, Перший заступник військового прокурора Центрального регіону України з посиланням на вимоги ст. 121 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 216, 228, 328 ЦК України, ст. ст. 77, 149, 152 Земельного кодексу України просив визнати недійсним державний акт НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,9489 га вартістю 986 856 грн., що розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, який виданий ОСОБА_2, повернути з володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,9489 га, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Національному університету оборони України імені Івана Черняховського.

У судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги і просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представники позивачів Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Національного університету оборони України ім. Івана Черняховського позов підтримали і просили його задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

У судове засідання представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 13 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють від імені Українського народу права власника в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об»єктами права власності народу відповідно до закону.

За правилами ст. 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно вимог ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в судах у випадках, визначених законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 45 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Згідно вимог ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» та п. 1 Положення «Про Міністерство оборони України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 1080 від 03 серпня 2006 року, безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України, яке є центральним органом виконавчої влади і військового управління.

Вказаним Положенням на Міністерство оборони України покладено утворення, ліквідацію, реорганізацію підприємств, установ і організацій, які належать до сфери управління Міноборони, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, здійснює в межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об»єктами державної власності, які належать до сфери управління Міноборони; реєструє військові частини як суб»єкти господарської діяльності; веде облік об»єктів державної власності, які належать до сфери управління Міноборони.

Київське квартирно-експлуатаційне управління-це державна установа, яка створена Міністерством оборони України, фінансується через Міністерство оборони України за рахунок коштів державного бюджету, на який покладено забезпечення життєдіяльності військових формувань Збройних сил України в межах своєї компетенції.

Згідно з п. п. 3. 4 Положення про Київське квартирно-експлуатаційне управління, затвердженого наказом начальника головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 24 вересня 2013 року № 139, на Київське КЕУ покладається обов»язок з обліку земель та організації роботи з питань передачі земель за відповідними рішеннями Міністра оборони України або Кабінету Міністрів України в межах Київського гарнізону.

У відповідності до п. 25 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 483 від 22 грудня 1997 року, облік усіх земель, наданих для потреб Міністерства оборони України, здійснюється згідно з керівництвом по обліку земель (земельних ділянок) в квартино-експлуатаційній службі Збройних Сил України.

Згідно вимог ст. 77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Правилами ст. ст. 9, 14 Закону України «Про оборону України» визначено, що землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління.

Згідно вимог ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; Г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до вимог ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Судом встановлено, що згідно наявної в матеріалах копії Державного акту на право користування землею серії НОМЕР_1 вказаний Державний акт був виданий Учбовому центру КВТІУ Української Радянської соціалістичної республіки виконавчим комітетом Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящих у тому, що за вказаним землекористувачем закріплюються в безстрокове і безплатне користування 470,8 гектарів землі у межах згідно з планом землекористування. Земля надана для державних потреб.

В листі Начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського генерал-полковника Г.П. Воробйова від 15 вересня 2016 року № 182/3729 вказано, що рішенням Господарського суду Київської області від 21 січня 2013 року скасовано розпорядження Києво-Святошинської РДА щодо земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,9489 га, яка була незаконно вилучена Києво-Святошинською РДА без погодження із постійним землекористувачем-Національним університетом оборони України імені Івана Черняховського та передана в користування ОСОБА_2. На підставі зазначеного рішення суду Києво-Святошинська РДА скасувала своє розпорядження щодо передачі землі ОСОБА_2. Також цим рішенням суду було відмовлено в задоволенні частини позовних вимог щодо визнання недійсним Державного акта серії НОМЕР_3.

Згідно копії розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 06 листопада 2009 року № 1563 «Про передачу у власність земельної ділянки гр. України ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гореницької сільської ради» було вирішено: 1. Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. України ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району; 2. Передати у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,9489 га (сіножаті) для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гореницької сільської ради; 3. Доручити землевпорядній організації виготовити державні акти на право власності на землю гр. ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства; 4. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (1 книга) передати на постійне зберігання до управління земельних ресурсів; 5. Доручити управлінню земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі внести зміни в земельно-кадастрову документацію.

В позовній заяві Перший заступник військового прокурора Центрального регіону України посилався на те, що рішенням господарського суду Київської області від 21 січня 2013 року у справі № 2/115-12 за позовом заступника прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів України у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Національного університету оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про скасування розпорядження від 06 листопада 2009 року № 1563, зазначений позов задоволено частково і визнано незаконним та скасовано розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 1563 від 06 листопада 2009 року. Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, однак ухвалою апеляційної інстанції від 13 березня 2013 року апеляційна скарга на рішення господарського суду Київської області від 21 січня 2013 року у справі № 2/115-12 з доданими документами повернута без розгляду.

В обгрунтування заявлених позовних вимог прокурор до позовної заяви додав копію рішення Господарського суду Київської області від 21 січня 2013 року, справа № 2/115-12, яке суд вважає неналежним і недопустимим доказом, оскільки в ньому відсутні найменування всіх осіб, які брали участь у справі, відсутній підпис судді, який приймав вказане рішення, та копія рішення суду не засвідчена належним чином судом, в провадженні якого знаходилась вказана справа. Вказана копія судового рішення засвідчена печаткою Військової прокуратури центрального регіону України, що є неналежним посвідченням судового рішення.

Також слід зазначити, що Перший заступник військового прокурора Центрального регіону України просив визнати недійсним державний акт НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,9489 га вартістю 986 856 грн., що розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, який виданий ОСОБА_2.

В обгрунтування заявлених вимог прокурором було також надано Інформаційну довідку від 12 вересня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна-земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2, в якій відсутні відомості, що вказана земельна ділянка за даним кадастровим номером належить на праві власності відповідачу у справі ОСОБА_2.

Інших доказів про видачу і наявність Державного акту серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,9489 га, що розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на ім»я відповідача ОСОБА_2, прокурор суду не надав.

Відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. п. 6, 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За вимогами ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов висновку, що Першим заступником військового прокурора Центрального регіону України відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано суду належних і допустимих доказів в обгрунтування заявлених позовних вимог, і тому суд не знаходить правових підстав для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, у зв»язку з чим відмовляє у задоволенні позову у вказаній частині позовних вимог.

Позовні вимоги про повернення з володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,9489 га, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Національному університету оборони України імені Івана Черняховського випливають із доводів прокурора в позовній заяві про недійсність державного акту НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,9489 га вартістю 986 856 грн., що розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, і є похідними від вказаних заявлених вимог, а тому також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 13, 14, 121 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 328 Цивільного кодексу України, ст. ст. 77, 149, 152, 158 Земельного кодексу України, ст. ст. 9, 14 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 3, 10, 11, 45, 57-60, 209, 212-215, 218, 224, 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Першого заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Національного університету оборони України ім. Івана Черняховського, до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку і повернення земельної ділянки, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.