АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/319/16-ц 22-ц/774/941/К/17
Справа № 213/319/16-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/941/К/17 суддя Мазуренко В.В.
Категорія № 25 (ІV ) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 14 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» , третя особа ОСОБА_3, про стягнення моральної шкоди, інфляційних витрат, 3% річних та неустойки,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» ( надалі - ПАТ СК «Провідна»), третя особа ОСОБА_3, про стягнення моральної шкоди завданої ДТП, інфляційних витрат,3% річних та неустойки.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.07.2013р. сталось ДТП за участю транспортного засобу Мерседес НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, в якому загинула його дружина, яка була пасажиром. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ СК «Провідна». Відповідач не виплатив йому у встановлені строки страхове відшкодування у вигляді завданої моральної шкоди, тому просив стягнути з ПАТ СК «Провідна» страхове відшкодування моральної шкоди в сумі 6882грн., інфляційні втрати 6120,75грн та 3% річних 527,75грн, у зв'язку із затримкою виплати страхового відшкодування.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 14 лютого 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволені позову.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1. - ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Посилається на те, що судом не вірно застосовано положення ст.27 Закону України редакції Закону N 5090-VI ( 5090-17 ) від 05.07.2012, яка діяла та була чинною на час настання ДТП та загибелі дружини позивача.

Вина особи, що завдала шкоду та цивільна правова відповідальність якої була застрахована доведена. Страховиком не виплачене своєчасно страхове відшкодування моральної шкоди, тому є факт прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1.доводився померлій ОСОБА_5 чоловіком (а.с.13).

Згідно Довідки про дорожнь-транспортну пригоду Міністерства внутрішніх справ України №9239299 від 15.08.2013р., 30.07.2013р. о 0год. 20 хов. на дорозі Н-06 Сімферополь - Бахчисарай - Севастополь 55 км 50м сталася ДТП: зіткнення автомобілів Mercedes-Benz 315 CDI НОМЕР_2, власник та водій ОСОБА_3, та Камаза 54112 д.н.з НОМЕР_3, власник ОСОБА_7 Потерпіла: ОСОБА_5, у віці 27р., що була пасажиром, померла на місці ДТП. Вказано у довідці, що ДТП сталось внаслідок перевищення ОСОБА_3 безпечної швидкості (а.с.69-71).

Відповідно до витягу з ЄРДР №0000826, відомості внесено 30.07.2013р. за ст. 286 ч.3 КК України, обставини: 30.07.2013р. о 00:30 водій ОСОБА_3 керував мікроавтобусом Мерседес р.н. НОМЕР_2 та рухався по автодорозі Сімферополь-Інкерман-Севастополь, з боку с. Фруктове у напрямку м. Інкерман, та знаходячись на 55 км +50м, не звернув увагу на дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість в наслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем КАМАЗ 54112 р.н. НОМЕР_3 з напівпричепом Іност р.н. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_8, який рухався в попутному йому напрямку. Внаслідок події до приймального покою лікарні потрапили: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_14. На місці події загинула ОСОБА_5 (а.с.72-73).

На підтвердження факту смерті ОСОБА_5 надано копію свідоцтва про смерть (а.с.11), та довідка про причину смерті, в якій вказано причину смерті: пасажир микроавтобуса травмований при зіткненні з вантажним автомобілем (а.с.12).

На підтвердження вини у скоєному ДТП позивачем надано копію вироку Нахимівського районного суду м. Севастополя від 28.05.2014р. ( 14-27).

Власником автомобіля Mercedes-Benz 315 CDI НОМЕР_2, на момент ДТП був ОСОБА_3 (а.с.69-71). Цивільно - правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована в ПАТ СК «Провідна», що підтверджується копією Поліса №АВ/5865290 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.12.2012р., транспортний засіб: Mercedes-Benz 315 CDI НОМЕР_2 (а.с.5,66).

Позивачем ОСОБА_1.двічі 19.08.2013р. та 28.01.2015р. була подана заява до ПАТ СК «Провідна» про виплату страхового відшкодування (а.с.67-68, 74-75).

ПАТ СК «Провідна» 10.08.2015р. позивачу перераховано страхове відшкодування лише у сумі 10448,50 грн. за витрати на поховання (а.с.6,7).

Звертаючись до суду із позовними вимогами позивач просив суд стягнути з відповідача, як страховика моральну шкоду спричинену загибеллю його дружини під час дорожньо-транспортної пригоди у розміру 5% ліміту відповідальності, а також 3% річних та інфляційні витрати за несвоєчасну виплату.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на час укладання полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності винної у ДТП особи у грудні 2012 року діяла редакція закону, що не передбачала стягнення моральної шкоди зі страховика, тому підстави для її стягнення, відсутні.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Спір між сторонами виник стосовно застосування до спірних правовідносин положення ст. ст.23, 27 Закону України в редакції Закону N 5090-VI ( 5090-17 ) від 05.07.2012.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, що діяла станом на момент укладання страхового полісу №АВ/5865290 у грудні 2012 року : Право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. 27.2. У зв'язку із смертю годувальника в результаті дорожньо-транспортної пригоди право на страхове відшкодування мають: діти (в тому числі усиновлені) - до досягнення ними повноліття; непрацездатна вдова (вдовець), непрацездатні батьки - до відновлення ними працездатності, а також працездатна вдова (вдовець), якщо у сім'ї є діти віком до восьми років; інші члени сім'ї, які знаходилися на утриманні потерпілого. 27.3. Страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого в результаті дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком такої дорожньо-транспортної пригоди. 27.4. У зв'язку із смертю годувальника відшкодовується частина неотриманих доходів потерпілого, яка кожному утриманцю належала б при його житті, за вирахуванням пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника. Порядок вирахування відшкодування утриманцям визначає Кабінет Міністрів України. 27.5. Витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати. 27.6. За умовами договору або за поданням одержувачів страхового відшкодування та за погодженням із страховиком таке відшкодування може бути виплачено у вигляді одноразової компенсації.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, що діяла станом на час дорожньо-транспортної пригоди та відповідно настання смерті дружини позивача, яка загинула під час ДТП у липні 2013 року, діяла редакція п. 27.3. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. 27.4. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. 27.5. Відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Стаття 27 в редакції Закону N 5090-VI ( 5090-17 ) від 05.07.2012 .

За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 вказаного Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги представника позивача, що оскільки, станом на час ДТП у липні 2013 року діяла редакція закону, що передбачає відповідальність страховика за моральну шкоду заподіяну в результаті смерті особи при ДТП, яка не діяла на час укладання полісу страхування.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З урахуванням розміру мінімальної заробітної плати станом на час ДТП становив 1147 грн., 12 кратний розмір моральної шкоди становитиме - 13764 грн., яка підлягає виплаті в рівних частках двом рідним потерпілої, яка загинула - чоловіка та доньці по 6882 грн., кожному.

Колегія суддів погоджується із розрахунком заборгованості, наданим представником позивача трьох відсотків річних та індексу інфляції, у зв'язку із порушенням строків виплати страхового відшкодування, вважає його обґрунтованим та вірним, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування", страхова виплата - це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про страхування " від 07 березня 1996 року № 86/96 -ВР, страховик зобов'язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; протягом двох робочих днів , як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або страхове відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України (далі -- ЦК) встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст. 36 п. 36.2. передбачає, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, зокрема прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування

Ст. 36 п. 36.5 вищезазначеного Закону передбачає, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму, (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

З огляду на звернення позивача ОСОБА_1 із заявою до ПАТ СК «Провідна» про виплату страхового відшкодування вперше 19.08.2013р., отже датою початку прострочення грошового зобов'язання буде 18 листопада 2013 року.

Колегія суддів погоджується із визначеним розміром 3% річних з урахуванням періоду з 18 листопада 2013 року по дату звернення до суду з позовом у розмірі 527,75 грн.

З урахуванням розміру подвійної ставки НБУ, розміру невиплаченого страхового відшкодування - 6882 грн., за період з 18.11.2013 року по 07.06.2016р. підлягає стягненню з ПАТ СК «Провідна» на користь позивача пеня у сумі 6255,85 грн.

У зв'язку із зростанням споживчих цін на товари та послуги у зв'язку із порушенням строків виконання грошового зобов'язання відповідачем позивач має право на відшкодування знецінення грошових коштів.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" - індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики.

Відповідно до рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ викладених у листі Верховного Суду України за №62-97 від 03.04.1997 року сума боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції, яку повинен сплатити відповідач за період 18.11.2013 року по 07.06.2016р. становить 6120,75 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також не повне урахування усіх наявних доказів, є підставою для скасування рішення суду на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до положення ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку із ухваленням нового рішення з ПАТ «ПАТ СК «Провідна» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції, у розмірі 2425,28 грн., виходячи з розрахунку (1102,40+1212,64).

Керуючись ст. ст. 303 304, ст.309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 14 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1а до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» , третя особа ОСОБА_3, про стягнення моральної шкоди, інфляційних витрат, 3% річних та неустойки, задовольнити.

Стягнути Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди завданої смертю дружини 6882 грн., інфляційні витрати в розмірі 6120,75 грн., три відсотки річних - 527,75 грн. та пеню ( неустойку) - 6255,85 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь держави у відшкодування судових витрат за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції 2425,28 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: