Справа № 569/236/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.

при секретарі Глотовій П.В.

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, визнання місця проживання дитини, стягнення аліментів та поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулась до Рівненського міського суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, визнання місця проживання дитини, стягнення аліментів та поділ спільного майна подружжя.

В обгрунтування позову вказала, що 14 листопада 2014 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №1771. За час перебування в шлюбі в них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказує, що відносини в сімї не склалися, сторони припинили спільне проживання, сімя фактично розпалася. Враховуючи, те що їхня спільна дитина перебуває на її утримані просить стягнути з відповідача аліменти на його утримання. Також вказує, що за період шлюбу ними було придбане та набуте майно, а саме новий ноутбук, торгової марки Lenovo - приблизна вартість 14 000 грн.; новий мобільний телефон, торгової марки Samsung - приблизна вартість 14 000 грн.; весільні (подарункові) кошти, які вона передала своєму чоловікові, які останній вніс на депозитний рахунок ПАТ Приватбанк та відкрив договір банківського вкладу на суму 60 000 грн. Договір та додатки, щодо відкриття депозитного рахунку в ПАТ Приватбанк знаходяться у відповідача. Під час однієї з останніх розмов відповідач наголосив її те, що я вона має жодного права на вказані обєкти, придбані та набуті ними за час шлюбу, а відтак будуть використовуватися особисто відповідачем чи на його розсуд. Просить суд провести розподіл вищезазначеного майна.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовільнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Пояснивши що не заперечують проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матірю. Щодо аліментів вказали, що відповідач погоджується сплачувати аліменти в сумі 500 гривень щомісяця.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до повторного свідоцтва про шлюб , виданого рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, 27 вересня 2016 року, серії 1-ГЮ №120436, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (після заключення шлюбу прізвище ОСОБА_4) зареєстрували шлюб 14 листопада 2014 року, актовий запис № 1771.

Під час перебування у шлюбі у сторін народився син : ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ-№259256 від 22 червня 2016 року

Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно з частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановлені судом обставини життя позивача та відповідача свідчать, що між сторонами шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям не можливе і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають значення.

Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст. 141 СК України), Таким чином, суд приходить до висновку про можливість стягнення аліментів із відповідача у розмірі 850 гривень щомісячно, починаючи з моменту подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Як встановлено судом, на теперішній час позивач разом з сином проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 (Богоявленська) буд.10, кВ.41.

Відповідно до вимог частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно вимог частини першої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи встановлені по справі обставини, у тому числі і фактичне місце проживання дитини, та приймаючи до уваги ту обставину, що будь-яких заперечень щодо визначення місця проживання дитини відповідач суду не подав та визнав цю позовну вимогу, суд вважає необхідним визначити місце проживання дитини разом з матір'ю.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Позивач в своїй позовній заяві просить суд поділити наступне майно: новий ноутбук, торгової марки Lenovo - приблизна вартість 14 000 грн.; новий мобільний телефон, торгової марки Samsung - приблизна вартість 14 000 грн.; весільні (подарункові) кошти, які вона передала своєму чоловікові, які останній вніс на депозитний рахунок ПАТ Приватбанк та відкрив договір банківського вкладу на суму 60 000 грн.

Однак показів, що ноутбук, торгової марки Lenovo - приблизна вартість 14 000 грн. та новий мобільний телефон, торгової марки Samsung - приблизна вартість 14 000 грн. були придбані в шлюбі суду не надала.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що позивач не довела заявлені нею позовні вимоги належними та допустимими доказами у справі, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Щодо вимоги про поділ весільних (подарункових) коштів, які були на рахунках відповідача ОСОБА_4 то суд вважає, ці позовні вимоги такими, що підлягають задоволеню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60-64, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, визнання місця проживання дитини, стягнення аліментів та поділ спільного майна подружжя задовільнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 14 листопада 2014 року, актовий запис №1771 розірвати.

Дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати з матірю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 850 (вісімсот пятдесят гривень) 00 копійок, щомісячно, починаючи з 06.01.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення про стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Виділити позивачу ОСОБА_2 кошти, які є обєктом спільної сумісної власності подружжя розміщені на депозитних рахунках, відкритих ОСОБА_4, та знятих з таких рахунків коштів, що становить 28600.65 грн.

Виділити позивачу ОСОБА_4 кошти, які є обєктом спільної сумісної власності подружжя розміщені на депозитних рахунках, відкритих ОСОБА_4, та знятих з таких рахунків коштів, що становить 28600.65 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати по оплаті судового збору в розмірі 551.20 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору в розмірі 1280,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.П. Харечко