ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1608/17
Провадження № 2/362/1482/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2017 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Корнієнка С.В., при секретарі Дрозденко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в особі житлової комісії, про зобов`язання вчинення дій,-
в с т а н о в и в:
Позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання відповідача вважати його таким, що він перебуває на квартирному обліку не з 3 березня 1995 року, а з часу його зарахування на відповідний облік за місцем його попередньої служби у військовій частині НОМЕР_2 (м.Лубни Полтавської області) з 18 серпня 1992 року.
В судовому засіданні заявник вимоги позову підтримав в повному обсязі, вважаючи що його зарахування на квартирний облік лише з березня 1995 року порушує його житлові права. Разом з тим, він визнав, що про наявність порушення його прав йому стало відомо після свого звільнення у 1999 року в запас та у 2006 році, після прийняття Міністром оборони України наказу № 577 від 6.10.2006 року.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, наполягаючи на тому, що у відповідності до п.2 наказу Міністра оборони України № 20 від 3.02.1995 року «Про внесення змін та доповнень до положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України», зарахування військовослужбовця на квартирний облік за новим місцем, у разі його переміщення по службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону, повинне було здійснюватися не раніше, ніж з дня набрання чинності цим наказом, тобто позивач вірно зарахований на квартирний облік з березня 1995 року. Він також наполягав на пропуску позивачем строків позовної давності на звернення до суду з зазначеним позовом.
Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.
У відповідності до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Положення ч.3 ст.22 і ч.1 ст.58 Конституції України передбачають, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно п.п.16, 17 і п.18 наказу Міністра оборони України № 220 від 23 грудня 1992 року «Про порядок забезпечення житловою площею в Збройних Силах України», яким був скасований попередній наказ Міністра оборони СРСР № 225 від 1975 року, житлові приміщення надаються тільки військовослужбовцям, які перебувають на квартирному обліку. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям згідно черги, яка встановлюється Житловим Кодексом (ЖК) України. Черговість надання житла визначається по часу прийняття на облік. Військовослужбовцям, які перебувають на квартирному обліку, житлові приміщення надаються в порядку загальної черги.
Положення ст.43 ЖК України зазначають, що громадянам, які потребують поліпшення житлових умов, житлові приміщення надаються в порядку черговості, черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік
У відповідності до положень п.2 наказу Міністра оборони України № 20 від 3.02.1995 року «Про внесення змін та доповнень до положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України» (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.02.1995 року, та набрав чинності 3.03.1995 року), зарахування військовослужбовців на квартирний облік за новим місцем служби, у разі його переміщення, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону, повинне здійснюватися не раніше, ніж з дня набрання чинності цим наказом.
Порядок забезпечення військовослужбовців житлом також встановлений Законом України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей», Житловим Кодексом України, постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» № 1081 від 3 серпня 2006 року, Інструкцією «Про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями» (наказ Міністра оборони України № 577 від 6.10.2006 року).
З системного аналізу вищезазначених законодавчих документів вбачається, що вони передбачають збереження попереднього часу перебування на квартирному обліку при переміщенні військовослужбовця з одного гарнізону до іншого. При цьому, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством.
У відповідності до послужного списку, позивач проходив військову службу 1 серпня 1984 року до 2 жовтня 1999 року.
Обставини перебування позивача на квартирному обліку в/частини НОМЕР_2 , саме з 18 серпня 1992 року підтверджується довідкою Лубенської квартирно-експлуатаційної частини № 11 від 6.06.1995 року.
У відповідності до житлової документації в/частини НОМЕР_1 , позивач за час проходження військової служби та перебування на квартирному обліку відповідача з 3.03.1995 року житлом не забезпечувався.
Таким чином, суд приходить до висновку про неправомірність дій відповідача в частині застосування стосовно позивача обмежень у вигляді його постановки на квартирний облік з моменту набуття чинності Наказу МО України № 20 від 3.02.1995 року, оскільки зазначені обмеження фактично звужують та обмежують реалізацію позивачем права на отримання житла, що відповідно до положень ст.22 Конституції України є неприйнятним. Наслідком таких дій є суттєве зменшення часу перебування позивача на квартирному обліку (в даному випадку цей строк зменшено на 5 років) та відповідно збільшення фактичного строку очікування отримання ним житла. Крім того, оскаржувані дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом військовослужбовців, які проходять військову службу в одному місці та військовослужбовців, які внаслідок переміщення по службі вимушені переїжджати до іншого місця служби, втрачаючи при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби.
Разом з тим, відмовляючи в задоволені позову, суд виходить з того, що позивачем пропущений строк звернення до суду з зазначеним позовом.
Так, у відповідності до положень ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) та ст.256 ЦК України, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки.
За положеннями ст.ст.75 і 76 ЦК України (в редакції 1963 року), ч.1 ст.261 ЦК України, позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, а ч.3 ст.267 ЦК України лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
У відповідності до положень ч.1 ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) та ч.4 ст.267 ЦК України, закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови від позову.
Таким чином, спірні правовідносини між сторонами виникли у 1995 році, про які позивачеві стало відомо, за його поясненнями, лише у жовтні 2006 року, а тому суд вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності на звернення до суду з зазначеним позовом, загальний строк якої складає 12 років, та в задоволені його позову необхідно відмовити.
Суд вважає безпідставними посилання позивача на лист відповідача від 1.03.2017 року, щодо нібито визначення часу з`ясування ним порушення його житлових прав, оскільки останнім не надано жодних доказів поважності причин не встановлення зазначених обставин з часу його звільнення з військової служби у 1999 році.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 208,212-215, 223, 294 ЦПК України,-
В задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Корнієнко С.В.