Єдиний унікальний номер 229/4863/15-ц Номер провадження 22-ц/775/12/2017
Головуючий в 1 інстанції: Моцний О.С.
Доповідач: Тимченко О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря: Яворського О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 19 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Українського національного інформаційного агентства «Укрінформ» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 19 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Українського національного агентства «Укрінформ» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, відмовлено.

З зазначеним рішенням не погодився позивач, подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на обставини викладені в позовній заяві та додатково зазначив, що суд першої інстанції не з'ясував всі обставини справи, не врахував, що відповідач не попереджав його про звільнення, ,іншої посади йому запропоновано не було, розрахунок у день звільнення з ним проведено не було, трудова книжка йому не видавалась.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (т.2 а.с.176) .

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність позивача, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленум Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відповідно до ст. 32, 49-2 КЗпП України повідомив позивача про зміну істотних умов праці, запропонував йому посаду за місцем розташування регіональної кореспондентської мережі, але позивач відмовився від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці, оскільки як під час повідомлення про зміну істотних умов праві, так і при розгляді справи в суді перебував на тимчасово окупованій території України - м. Донецьку Донецької області, жодних доказів з приводу відсутності можливості виїзду з цією території на територію, яка підконтрольна українській владі, не надав

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справі, що ОСОБА_1 працював в Укрінформі на посаді власного кореспондента відділу зв'язків з органами влади та громадськості Головної редакції регіональної кореспондентської мережі на робочому місці у м. Донецьку.

Згідно наказу від 30.11.2015 року № 314-ос ОСОБА_1 30 листопада 2015 року звільнено з посади - власного кореспондента відділу зв'язків з органами влади та громадськості Головної редакції регіональної кореспондентської мережі,у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Пунктами третім та четвертим статті 32 КЗпП України передбачено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами) роз'яснив, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, уведенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Пунктом 31 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

Отже, зі змісту зазначених норм вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 4 липня 2012 року у справі N 6-59цс12 і відповідно до ст. 360 7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як вбачається із матеріалів справи , наказом Генерального директора Укрінформ від 29.09.2015 року № 98 визнано недоцільним збереження місцезнаходження робочих місць працівників Укрінформу в м. Луганську та м. Донецьку та переміщено на територію, підпорядковану українській владі, зокрема, до м. Северодонецьк та м. Краматорськ.

Відповідно до частини 3 статті 64 Господарського кодексу України підприємству надано право самостійно визначати організаційну структуру, установлювати чисельність працівників і штатний розпис, відповідно, в разі виробничої потреби, скорочувати штат або чисельність працівників.

Таким чином, одним із виняткових повноважень власника підприємства є проведення заходів щодо зміни організації виробництва та праці.

Тобто при змінах в організації виробництва і праці власник має право без згоди працівника змінювати істотні умови праці.

Згідно письмового попередження ОСОБА_1 попереджено про зміну істотних умов праці та запропоновано переведення на посаду - власного кореспондента відділу зв'язків з органами влади та громадськості Головної редакції регіональної кореспондентської мережі з місцезнаходженням робочого місяця у м. Краматорську.

Згідно листа Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" від 23.01.2015 року № 30-53, повідомлено генерального директора Укрінформ, що з 27.11.2014 року приймання поштових відправлень до м. Донецька не здійснюється.

Електронним листом від 24.09.2015 року ОСОБА_1 повідомлено, що згідно розпорядження уряду України заборонено користуватися в службовій переписці російськими поштовими сервісами (mail.ru, list.ru та bk.ru) та надана інструкція з приводу відкриття електронної поштової скриньки на комутаційному вузлі Укрінформу (а.с. 69-71).

Вказане попередження 29.09.2015 року о 14:43 було направлено каналами службової електронної пошти на скриньку ОСОБА_1 (а.с. 72-73).

30 вересня 2015 року на каналами службової електронної пошти на скриньку ОСОБА_1 було направлено нагадування з приводу отримання останній попередження про зміну умов праці (а.с. 74).

30 листопада 2015 року каналами службової електронної пошти на скриньку ОСОБА_1 було направлено копію наказу про звільнення та пропозиція повідомити яким чином передати трудову книжку.

Є загальновідомим фактом, що Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014 розпочато антитерористичну операцію, місто Донецьк відноситься до тих населених пунктів де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції на підставі встановлених у справі фактичних обставин та наданих сторонами доказів дійшов обґрунтованого висновку про те, що на підприємстві, на якому працював позивач, дійсно відбулись зміни в організації виробництва і праці, про що позивач був належним чином повідомлена, зі змінами істотних умов праці не погодився і був звільнений відповідно до вимог чинного трудового законодавства.

Висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивача було звільнено на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України без попередньо згоди профспілкової організації, спростовуються матеріалами справи, оскільки згідно наказу від 30.11.2015 року № 314-ос ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади, відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Крім того, відмова від переведення на іншу посаду зі зміною істотних умов праці є окремою самостійною підставою для звільнення, яка не є звільненням з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тому у даному випадку згода профспілкової організації не вимагається.

Також згідно довідки профспілкової організації «Украінформ», ОСОБА_1 не був членом первинної профспілкової організації « Украінформ». (т.1 а.с.95).

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що позивач не попереджався про попереднє звільнення, оскільки спростовуються матеріалами справи та поясненнями свідків.

Згідно розпорядження УНФА «Укрінформ» від 14.09.29015 року № 18 «Про використання в роботі агентства службової електронної пошти», надіслані службовою електронною поштою документи є рівними за юридичною силою інших службових документів у друкованому вигляді та підлягають розгляду та виконанню тим фахівцем агентства, кому вони були адресовані. (т.2 а.с.70).

Електронним листом від 24.09.2015 року ОСОБА_1 повідомлено, що згідно розпорядження уряду України заборонено користуватися в службовій переписці російськими поштовими сервісами (mail.ru, list.ru та bk.ru) та надана інструкція з приводу відкриття електронної поштової скриньки на комутаційному вузлі Укрінформу, ОСОБА_1 було відкрито поштову скриньку (а.с. 69-71).

29.09.2017 року, ОСОБА_1 було направлено попередження про зміну умов праці ( т.1 а.с.72). 30 вересня 2015 року на каналами службової електронної пошти на скриньку ОСОБА_1 було направлено нагадування з приводу отримання останній попередження про зміну умов праці (а.с. 74).

Безпідставними також є доводи апеляційної скарги щодо невірної оцінки судом першої інстанції доказів.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Суд дав вірну оцінку наданим сторонам доказам .

Згідно ж ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

Нових доказів яки б давали підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, у досліджені яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено, або їх не подання було зумовлено поважними причинами, позивачем апеляційному суду не надано.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до положень ч.2 ст.308 ЦПК України та роз'яснень що містяться у п. 18 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, що законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, а тому апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 19 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.А.Мірута

Ю.М.Мальований