Справа № 369/246/17
Провадження № 2/369/1324/17
10.07.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Завойській В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
Згідно умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 200 000 доларів США, що еквівалентно 1 010 000 грн., а позичальник зобовязався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.
12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив право вимоги ТОВ «Кей-Колект», відповідно до умов Договору факторингу № 1 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами.
В порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 належним чином не виконала взяті на себе зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 14 грудня 2016 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 205 545,97 доларів США, що еквівалентно 5 366 562,73 грн., яка складається із: заборгованості по основній сумі кредиту 174 660,99 доларів США, що еквівалентно 4 560 192,35 грн.; заборгованості за процентами 30 884,98 доларів США, що еквівалентно 806 370,38 грн..
Згідно умов іпотечного договору сторонами було визначено, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватись шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку».
У судове засідання представник позивача ТОВ «Кей-Колект» не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача.
В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі.
Оскільки представник позивача у поданій до суду заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, зясувавши дійсні обставини справи та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно умов п. 1.2.2 договору позичальник зобовязався повернути банку кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту (Додаток № 1), але не пізніше 21 грудня 2022 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту.
Згідно умов п. 1.3.1. договору про надання споживчого кредиту, за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,90 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов Договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. Відповідно до п. 1.3.3. договору нарахування процентів здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360», відповідно до вимог чинного законодавства. Період нарахування процентів за вказаним кредитним договором починається з дня фактичного надання кредитних коштів, якщо інше не встановлено договором, а в наступному з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця, і такі проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком і не повернуті позичальником у власність банку. Відповідно до умов п.1.3.4. Договору строк сплати процентів встановлено з 01 по 21 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані банком такі проценти.
Відповідно до умов п. 1.4. Договору цільове призначення (мета) кредиту кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на споживчі потреби, а саме для придбання земельної ділянки.
Згідно умов п. 1.6. Договору сторони погодили наступну черговість погашення грошових зобовязань позичальника за цим Договором, а саме: 1) прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення); 2) строкові комісії; 3) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); 4) строкові проценти; 5) прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення); 6) строкова сума основного боргу; 7) штрафні санкції за Договором. Відповідно до п. 1.7. Договору у випадку перерахування коштів на погашення кредиту та/або процентів, та/або комісій у порушення вказаної черговості з вини позичальника, банк вправі самостійно перерозподілити кошти, що надійшли в рахунок погашення таких грошових зобовязань, відповідно до викладеної в Договорі черговості шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок.
Відповідно до умов п. 3.4.1 Договору позичальник зобовязався використовувати кредит на зазначені у цьому Договорі цілі, а також повернути одержаний кредит, і сплатити проценти, комісії та інші грошові платежі на рахунки банку у порядку та на умовах, передбачених Договором.
Так, 21 грудня 2007 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту, згідно умов якої сторони, згідно умов якої сторони погодили та внесли зміни до кредитного договору щодо сплати процентної ставки. Також 24 вересня 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 уклали Додаткову угоду № 2 до договору про надання споживчого кредиту, згідно умов якої сторони погодили та внесли зміни щодо нарахування пені.
Банк виконав свої зобовязання в повному обсязі, а ОСОБА_1 всупереч умов кредитного договору не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобовязання.
Станом на 14 грудня 2016 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 205 545,97 доларів США, що еквівалентно 5 366 562,73 грн., яка складається із: заборгованості по основній сумі кредиту 174 660,99 доларів США, що еквівалентно 4 560 192,35 грн..
Відповідно до умов п. 4.1.1. договору іпотеки іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором.
У відповідності до положень п. 4.2. договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку»; з інших передбачених законодавством України, підстав.
Згідно умов п. п. 5.1., 5.2 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».
12 грудня 2011 року у відповідності до умов Договору відступлення прав вимоги ПАТ «УкрСиббанк» відступив право вимоги ТОВ «Кей-Колект» за кредитними та іпотечними договорами.
12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторингу № 1, відповідно до умов якого клієнт ПАТ «УкрСиббанк» зобовязується передати у власність фактору ТОВ «Кей-Колект» - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.
Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Оскільки позичальник не виконує взятих на себе за кредитним договором зобовязань, суд вважає, що позов про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення розміру існуючої заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Якщо предметом іпотеки є два або більше обєктів нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є обєкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування.
Згідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечномудоговорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки
в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між
іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.
Згідно до вимог ст. 39 Закону України « Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
У відповідності до роз'яснень п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.
Разом з тим, вирішуючи питання початкової ціни предмета іпотеки, слід виходити з того, що дана ціна встановлюється в самому договорі, якщо остання не оспорюється сторонами.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.
Як вбачається з матеріалів справи згідно п. 1.2. договору іпотеки ринкова варість предмету іпотеки, згідно звіту субєкта оціночної діяльності становить 1 721 333грн..
Умови п.п. 4.1., 4.2. договору іпотеки від 21 грудня 2007 року містять перелік випадків здійснення іпотекодержателем звернення стягнення на підставах, передбачених законодавством України (рішення суду/виконавчий напис нотаріуса/застереження про задоволення вимог іпотекодержателя/за договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя).
Пунктом 5.1. Договору передбачено, що сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.
Згідно розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 9 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу на користь третьої особи для погашення боргових зобов'язань перед позивачем, як це передбачено умовами договору та Законом України «Про іпотеку».
У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору.
Враховуючи викладене та керуючись вимогами ст. ст. 525, 526, 611, 1054 ЦК України, ст. 33, 36, 37, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 10, 60, 213-215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд-
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» судові витрати у розмірі 10 160,10 грн..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Л.М. Ковальчук