Справа № 466/453/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі : головуючого-судді Білінської Г.Б.

При секретарі Дмитришин Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и в

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду із ползовом,у якому просять стягнути з відповідачів кошти у сумі 2 524 389.71 грн. на відшкодування матеріальної шкоди-збитків та 504 877,93 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданих грабежами і крадіжками та ушкодженням здоров'я за період від 27.08.1992 року дотепер, зокрема, з:

ОСОБА_6 797 538,56 гривень матеріальної шкоди та 159 507,71 гривень мора¬льної шкоди на користь ОСОБА_3

ОСОБА_7 592 687,93 гривень матеріальної шкоди та 118 537,58 гривень мо¬ральної шкоди на користь ОСОБА_1

ОСОБА_8 567 081,61 гривень матеріальної шкоди та 113 416,32 гривень v моральної шкоди на користь Стасів 3.1.

ОСОБА_9 у сумі 567 081,61 гривень матеріальної шкоди та 113 416,32 гривень моральної шкоди на користь ОСОБА_5

В обґрунтування своїх вимог покликаються на те, що 27 серпня 1992 року відповідачі, змовившись між собою, напали на подвірї у смт Куликові, вул. Затишна, 17 на ОСОБА_1, звязали її і спричинили побої, після чого проникли у будинок, звідки відкрито викрали майно в особливо великих розмірах. Факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 у час цього грабежу підтверджено висновком судово-медичної експертизи Результатом цього побиття було переривання вагітності у ОСОБА_1 . Відразу про грабіж було повідомлено керівництво Жовківського районного відділу міліції, працювала слідчо-оперативна група. Слідство велося неякісно, докази були втрачені , заходи по пошуку пограбованого майна не приймалися, кримінальну справу було закрито. Відчувши безнаказаність своїх злочинних дій відповідачі у зговорі з ОСОБА_6 повторно 06 січня 1994 р., проникли у будинок по вул. Затишній 17 у смт.Кукликів Жовківського рйону, звідки викрали майно в особливо великих розмірах .

13 січня 1994року відповідачі групою у черговий раз таємно зі зломом замків і дверей проникли у житло позивачів звідки викрали майно в особливо великих розмірах і захопили 3/5 частин будинковолодіння з усім майном. Повторно було повідомлено органи міліції, також працювала слідчо-оперативна група працівників міліції.

За користування захопленою частиною будинку з 06.01.1994 р. по 28.09.98 р. сумарною площею 1395,4 м2 разом з подвірям з огорожею, садом завдано позивача збитків на суму 156 703,68 грн. Також ОСОБА_3 у 1964 р. позичила через батька ОСОБА_6 та ОСОБА_7 тисячу рублів на їх весілля. У 1984 році ОСОБА_3 дала 3000,0 рублів ОСОБА_6 для влаштування його дочки на навчання у технікум, додатково ОСОБА_3 дала ОСОБА_6 1000,0 рублів на проводи його сина у Радянську армію.

Позивачі вважають, що завдані відповідачами збитки, вчинені пограбування-крадіжки змусили їх з 27 серпня 1992 року витратити кошти в особливо великих розмірах на: придбання одягу (у цей час купували вживаний одяг), меблів, посуду, будівельних матеріалів для ремонту будинку, сільськогосподарського реманенту, насіння зерна, овочевих культур, картоплі тощо. З 13.01.1994 року по 28.09.1998 рік відповідачами злочинним шляхом було захоплено 3/5 частин будинковолодіння, тобто злочином позбавили житла. Дотепер у нашій частині будинку відсутні дверні полотна у прохідних кімнатах з факту, що відповідачі їх викрали, ходять по Куликову і хочуть їх продати, відкрито на своєму подвірї відповідачі просушують викрадені ковдри, віконні тюлі, диванні покривала тощо. Станом до 06.01.1994 року у лівій частині будинку разом з нами - батьками мешкали і працювали у смт Куликові дочка ОСОБА_5 з чоловіком. Відповідно вона завагітніла. У час, коли ми- батьки були на роботі чи були за межами смт Куликова, ОСОБА_7 зі своїми синами - організованою групою вечорами чи серед ночі натягували зимову шапку на жердину, товкли цим «пристроєм» по шибках вікон чи дверях з метою нанесення психічного ушкодження їм здоровя, тобто вчиняли психічне катування приниження їх людської гідності. Провокуючи постійно бійки, відповідачі робили наклепи на позивачів у присутності посторонніх осіб. Так, 24.05.1993 р., в час коли у своїх справах на подвіря прийшли два працівники міліції, а вдома була тільки молодша дочка ОСОБА_10, ОСОБА_7, маючи вязку ключів, почала відчиняти вхідні двері. Оскільки їй їх відчинити не вдалось, вона сокирою і порубала їх.. У грубій формі відповідачі ганьбили честь і гідність позивачів .

Позивачі вважають, що до стягнення підлягають зазначені ними у позові суми з наступних міркувань: І. 7 554,0 + 4 285,5 + 6 770,0 + 4 253,4 + 2 042,0 + 156 703,68 + 754,5 = 182 363,08 рублів х 1,111 х 26,8 х 1,72 = 9 339 297,59 гривень /взято 2 268 326,46 гривень у 4,12 разів меншу суму), де 1 $ = 26,8 гривень, 3% річних за 24 роки та сума за незаконне користування частиною будинку за період від 13 січня 1994 року по 28,09.1998 року розміром 18 655.2 гривень. Додатково з ОСОБА_6 - 4 500,0 рублів х 1,111 = 4 999,50 $ х 26,8 х 1,72 = 230 456,95 грн та з ОСОБА_7 - 500,0 х 1,111 = 550,50 $ х 26,8 х 1,72 = 25 375,84 гривень.

Діленням 2 268 326,46 : 4 = 567 081.61 гривень визначено збитки кожного відповідача за вказаний період з 27.08.1992 року до 28.09.1998 року без врахування сум, які ОСОБА_3 дала ОСОБА_6 та ОСОБА_7 З їх врахуванням завдано збитки у таких розмірах:

1. ОСОБА_6 - 567 081.61 -ь 230 456,95 = 797 538,56 гривень. 2. ОСОБА_7 - 567 081.61 + 25 375,84 = 592 687,93 гривень. З, 4. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 567 081.61 гривень.

Отож,позивачам на їх думку сумарно завдано збитків на суму: 797 538,56 + 592 687,93 + 567 081.61 +567 081.61 =2 524 389.71 (два мільйони 524 389.71) гривень. 1 моральну шкоду у розмірах: ОСОБА_6 - 159 507,71 гривень, ОСОБА_7 - 118 537,58 гривень, ОСОБА_8 - 113 416,32 гривень, ОСОБА_9 - 113 416,32 гривень.

У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали та дали пояснення, аналогічні змісту позову.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_11, відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_6 позовні вимоги заперечили, просили суд у його задоволенні відмовити за безпідставністю, оскільки їх родина жодного злочину відносно родини Стасів не вчиняла, шкоди їм не завдавала.

Заслухавши пояснення сторін,свідків, дослідивши та оцінивши у сукупності письмові докази, суд відмовляє в задоволенні позову з таких підстав.

За змістом ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що в 1994 році позивачі звернулись до Жовківського РВ ГУ МВС України у Львівській області із заявою про вчинення крадіжки в смт. Куликів. По зазначеному факту було порушено кримінальну справу. Як вбачається із постанови від 01.02.2010 року Жовківським районним судом Львівської області було винесено постанову про закриття кримінальної справи №121-0930 у звязку із закінченням строків давності та така була залишена в силі ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21.05.2010 року.

Окрім цього, судом встановлено, що позивачами також неодноразово подавались позовні заяви, зокрема в Франківський районний суд м. Львова про витребування майна з чужого незаконного володіння, до Жовківського районного суду Львівської області про стягнення моральної шкоди, до Жовківського районного суду Львівської області про стягнення збитків заподіяних злочином, до Шевченківського районного суду м. Львова про відшкодування шкоди та стягнення моральної збитків. Вказані позови були предметом розгляду різних судових інстанцій.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, а межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст.57 ч.1 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Однак, при розгляді справи позивачами не доведено ті позовні вимоги на які вони посилаються.

До матеріалів справи долучена постанова Жовківського районного суду Львівської області від 01.02.2010 року, з якої вбачається, що кримінальну справу № 121-0930, порушену 29.11.1994 р. за ст.140 ч.3 КК України по факту крадіжки, скоєної 13 січня 1994 р. з будинку сімї ОСОБА_3, розташованого по вул.Затишній,17 в смт.Куликів Жовківського району Львівської області закрито, у звязку із закінченням строків давності.(а.с.7 т.1,кримінальна справа № 1П-3/2010р.). Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 21.05.2010 р. постанову Жовківського районного суду Львівської області від 01.02.2010 року-залишено без змін (а.с.8-9 т.1).Слід зауважити, що в ухвалі апеляційного суду зазначено, що у зазначеній вище справі осіб, які вчинили злочин не встановлено, а відтак вимоги позивачів щодо задоволення зазначених вище позовних вимог є безпідставними.

Позовні вимоги позивачів щодо відшкодування збитків від грабежів з нанесеннм тілесних ушкоджень до задоволення не підлягають, оскільки позивачами не доведено допустимими доказами.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судом враховується, що в ході судового розгляду не підтверджено твердження позивачів про визнання відповідачів винними у вчиненні перелічених протиправних діянь, якими було завдано позивачам матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

З цих же мотивів суд відмовляє в позовних вимогах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачами не доведено, що діями відповідачів завдано моральної шкоди позивачам. Так,за недоведеністю вимог спричинення матеріальної шкоди, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди з відповідачів.

Окрім цього, при прийняття рішення суд враховує і ту обставину, що події ,на які покликаються позивачі мали місце у 1992-1997 рр. Відстав, спливли передбачені ЦПК України строки звернення до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, суд приходить до висновку , що у задоволенні позову слід відмовити за його недоведеністю.

Керуючись ст.ст.10,11,15,60, 61,88, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в

у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 про відшкодування збитків, пов"язаних з вчиненням злочинів та стягнення моральної шкоди - відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд протягом десяти днів.

Суддя ОСОБА_12