УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Київенерго» до ОСОБА_4 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання акту недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 1 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що воно здійснює постачання електроенергії до квартири АДРЕСА_1 (13 серпня 2001 року у ній був встановлений електролічильник № 70012011-2, тип СО-500 (5)), власником якої є ОСОБА_4

7 грудня 2013 року контролерами підприємства було виявлено факт самовільного підключення відповідача до мережі енергопостачальника поза розрахунковими засобами обліку електроенергії до розеточних груп квартири № 120 за зазначеною адресою, яка належить ОСОБА_5, про що складено акт про порушення № 23805.

20 січня 2014 року відбулося засідання комісії по розгляду даного акта за участю ОСОБА_4, на якому було розраховано вартість необлікованої спожитої електричної енергії за період із 8 грудня 2010 року по 7 грудня 2013 року у сумі 22 288 грн 14 коп.

Відповідно до протоколу від 20 березня 2014 року комісія СВП залишила вищевказане рішення без змін.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 28 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Київенерго» про захист прав споживача встановлено, що товариством правомірно було здійснено нарахування збитків за безоблікове споживання електроенергії за період із 8 грудня 2010 року по 7 грудня 2013 року в сумі 22 288 грн 14 коп.

Ураховуючи наведене, ПАТ «Київенерго» просило стягнути з відповідача зазначений борг.

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, у якому просив визнати недійсним акт про порушення від 7 грудня 2013 року № 23805.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що цей акт було складено без його участі, що стало наслідком внесення завідомо неправдивих відомостей.

Зокрема, в самому акті, додатках до нього та інших документах зазначені різні дати його складання.

Крім того, в додатку № 2 вказано, що в щиту знаходяться ще два лічильника квартир № 120 та № 119, а тому, яким чином встановлено позаоблікове підключення саме лічильника на його квартиру не встановлено.

Між ним і відповідачем договір про користування електроенергією було укладено лише 20 грудня 2013 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 1 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року, позов ПАТ «Київенерго» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Київенерго» кошти за необліковану електричну енергію за актом про порушення від 7 грудня 2013 року № 23805 у сумі 22 288 грн 14 коп.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ПАТ «Київенерго», суди попередніх інстанцій, вірно застосувавши положення ст. 714 ЦК України, ст. ст. 24-27 Закону України «Про електроенергетику», надавши належну правову оцінку доказам (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, дійшли правильного висновку про те, що внаслідок самовільного підключення відповідачем до електричної мережі та споживання електричної енергії поза приладом обліку товариству завдано майнову шкоду.

Акт про порушення від 7 грудня 2013 року складений працівниками ПАТ «Київенерго» відповідно до вимог п. 53 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правила), а розмір збитків розрахований згідно із Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 4 травня 2006 року № 562.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що складений представниками ПАТ «Київенерго» акт є лише фіксацією правопорушення, яке було виявлено під час проведення постачальником енергії перевірки дотримання Правил, та є одним із доказів, який не має для суду наперед встановленого значення.

Оскарження такого акта не передбачено чинним законодавством або договором як спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів особи.

Колегія погоджується з такими висновками, які узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2011 року № 6-4 цс 11 та від 12 вересня 2011 року № 6-25 цс 11, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди попередніх інстанцій із урахуванням встановлених обставин справи дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову ПАТ «Київенерго» та відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 1 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
С.Ф. Хопта С.П. Штелик