Провадження № 2/127/909/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 липня 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі: головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі Бедрак М.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача та третіх осіб ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2016 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходиться на утримані позивача.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 є фізично здоровим; працевлаштованим; проживає окремо; матеріальної допомоги на утримання дитини не надає; в житті, вихованні та розвитку дитини - участі не приймає, що ставить ОСОБА_4 в скрутне матеріальне становище. Позивач разом з донькою проживає в орендованій квартирі. Оскільки ОСОБА_4 не має можливості забезпечити належний рівень життя доньки, тому вона звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно, еле не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення даного позову до суду до досягнення донькою повноліття.

До початку розгляду справи по суті судом було залучено до участі в справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача та третіх осіб ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала частково, погодився сплачувати аліменти в розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, відповідача, представника відповідача та третіх осіб ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2016 року по справі № 127/15449/16-ц позов ОСОБА_4 задоволений та розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований 07.06.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану ВМУЮ Вінницької області, актовий запис № 947 (а.с. 6). Отже, зі змісту даного рішення суду вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.06.2009 року по 01.11.2016 рік (дата набрання рішенням законної сили).

Також судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ № 214033, виданого 11.01.2012 року відділом ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області (а.с. 5).

З матеріалів справи вбачається, що донька сторін відвідувала дитячу установу № 07, за що позивач сплачує кошти, а саме: за вересень 2016 року 277,00 грн.; за жовтень 2016 року 189,00 грн.; за листопад 2016 року 277,20 грн. (а.с. 7).

Факт перебування доньки ОСОБА_7 на утриманні матері ОСОБА_8, підтверджується довідкою Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону № 303 від 21.11.2016 року (а.с. 8).

Слід зазначити, що згідно договору оренди житла від 18.07.2016 року, ОСОБА_8 проживає в орендованій квартирі АДРЕСА_1, за що сплачує щомісячно 5 000 грн. та комунальні послуги (а.с. 9). Так, з наявних в матеріалах справи рахунку за надані житлово-комунальні послуги, встановлено, що за жовтень 2016 року позивачу необхідно було сплатити значну суму (а.с. 10).

Разом з тим, відповідно до договору оренди від 03.04.2017 року, ОСОБА_9 також орендує квартиру за адресою: м. Вінниця, вул. Зодчих, 20/26, за що сплачує 5 500 грн. та комунальні платежі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обидві сторони винаймають житло, в звязку з чим несуть значні матеріальні витрати.

Також, згідно довідки Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону № 298 від 21.11.2016 року (а.с. 11), підполковник медичної служби ОСОБА_9 перебуває на військовій службі у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону на посаді начальника відділення невідкладної хірургії (з палатами гнійної хірургії) клініки невідкладної хірургії та ушкоджень.

Відповідно до довідки Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону № 4857 від 21.11.2016 року, щомісячне грошове забезпечення ОСОБА_2 за період з червня 2016 року по листопад 2016 року становило 11 918,00 грн.(а.с. 12).

Разом з тим, в матеріалах справи містяться дані про те, що з відповідача вже стягуються аліменти.

Так, рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 січня 2017 року по справі № 128/4155/16-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на його утримання в розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, починаючи стягнення з 05.12.2016 року і довічно (а.с. 48). Дане рішення суду набрало законної сили 06.02.2017 року. Зі змісту даного рішення вбачається, що ОСОБА_6 є його батьком.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК україни визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Також рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 18.04.2017 року посправі № 128/4136/16-ц, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23.12.2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено. Зі змісту даного рішення вбачається, що ОСОБА_5 зверталася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання.

Для встановлення отриманих доходів відповідача за 2015-2016 роки, судом було витребувано у Вінницькій обєднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області відповідну довідку. Отже, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України (а.с. 61), ОСОБА_2 було нараховано заробітну плату в наступних розмірах:

-за перший квартал 2015 року 36 490,20 грн.;

-за другий квартал 2015 року 37 514,08 грн.;

-за третій квартал 2015 року 21 228, 71 грн.;

-за четвертий квартал 2015 року 30 271,83 грн.;

-за перший квартал 2016 року 38 480,11 грн.;

-за другий квартал 2016 року 53 537,95 грн.;

-за третій квартал 2016 року 46 364, 24 грн.;

-за четвертий квартал 2016 року 55 607, 16 грн.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що розмір заробітної плати у відповідача часто змінюється.

Суд не приймає до уваги відомості про виплачені доходи третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки вони не є предметом розгляду даної справи. Крім того, судові рішення про стягнення на їх користь з відповідача аліментів, набрали законної сили та підлягають обовязковому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою ВРУ № 789ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Також ч.ч. 1, 2 ст. 27 вищевказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Також з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» вбачається, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Виходячи з положень вищевказаної статті, утримання дитини є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. А тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки.

Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання дитини, суд виходить з положень ст.ст. 181, 182 СК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що відповідач може і повинен надавати матеріальну допомогу дитині.

Так, судом враховується, що донька сторін проживає разом із позивачем ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, має інших утриманців, орендує житло, перебуває на військовій службі у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону на посаді начальника відділення невідкладної хірургії клініки невідкладної хірургії та ушкоджень.

Виходячи із вищевикладеного, засад розумності і справедливості, а також забезпечення інтересів неповнолітньої ОСОБА_7, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 28.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 640,00 грн. судового збору.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 1-3, 27 Конвенції ООН "Про права дитини", ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,ст.ст. 141, 180, 181, 182, 191 СК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", ст.ст. 10, 57-60, 88, 212-215, 367 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний № НОМЕР_1, аліменти на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, утримання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2,щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 28.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2судовий збір в розмірі 640, 00 гривень в дохід держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Жмудь