АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/6000/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/896/К/17 ОСОБА_1
Категорія 5 (ІV ) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар Чубіна А.В.

за участі: позивача - ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 січня 2017 року про забезпечення позову у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом недопустимості обмеження доступу до житлового приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та вселення.

Разом із позовною заявою подав заяву позивача про забезпечення позову, в якій просив суд вжити негайних заходів забезпечення позову шляхом недопустимості обмеження права користування ОСОБА_2 житловим приміщенням.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 січня 2017 року задоволена заява ОСОБА_2 про забезпечення позову. Вжито негайних заходів забезпечення позову, шляхом недопустимості обмеження права користування житловим приміщенням ОСОБА_2 квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить ухвалу скасувати та стягнути з позивача судові витрати. Зокрема вважає, що обраний судом спосіб забезпечення позову не відповідає вимогам процесуального законодавства.

Судом не зазначено мотивів, стосовно неможливості в подальшому виконання майбутнього рішення суду. Забезпеченням позову суд фактично вирішив позовні вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи заяву та забезпечуючи позов шляхом недопустимості обмеження права користування житловим приміщенням ОСОБА_2 квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, керувався ст.ст.151,153 ЦПК України та дійшов висновку, що між сторонами дійсно виник спір з приводу права користування позивачем квартирою.

Однак, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції вважає їх такими, що не відповідають вимогам закону та обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1,3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЦПК України у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати декілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, згідно яких, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не містить мотиви, із яких суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що у разі невжиття заходів забезпечення це може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, не зазначено й в заяві про забезпечення позову, а також відсутні висновки суду першої інстанції, яким чином у майбутньому може бути утруднено, або неможливим виконання рішення суду.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів належності спірної квартири на праві власності, тобто хто є належним володільцем спірної квартири, куди бажає вселитися позивач.

Колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції забезпеченням позову фактично вселено позивача, шляхом недопустимості обмеження його права користування житлом, чим вирішено по суті заявлений ОСОБА_2 позов про вселення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ст. 152 ЦПК України не передбачає такий вид забезпечення позову, як недопустимість обмеження права користування житлом.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Зважаючи на вказане, з урахуванням заявлених позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та вселення та фактичним вирішенням спірного питання оскаржуваною ухвалою суду про забезпечення позову, шляхом недопустимості обмеження права користування житловим приміщенням ОСОБА_2 квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, скасувавши ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 січня 2017 рокуз постановленням нової ухвали про відмову ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки ухвала суду апеляційної інстанції не є такою, що вирішує спір по суті, заявлені вимоги ОСОБА_4про вирішення питання судових витрат є передчасними і вирішенню на даній стадії розгляду справи не підлягають.

Керуючись ст.ст.303, п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312, ст.313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 січня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу якою в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом недопустимості обмеження доступу до житлового приміщення відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: