АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 675/1574/15-ц
Провадження № 22-ц/792/478/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар Філіпчук О.С.

за участю апелянта ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (№58), Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№58)» про зобовязання нарахування і стягнення заробітної плати та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначав, що відбуваючи покарання у ЗВК №58, він у період із листопада 2012 року по 08 травня 2015 року працював у 1-му цеху збивщиком піддонів, при цьому щоденно виконував норми виробітку. Однак, в порушення вимог трудового законодавства відповідач заробітну плату йому не виплачував, наряди не закривав. Також позивач вказує, що розцінки на збивку піддонів є надуманими та заниженими і начальник цеху ОСОБА_5 закривав наряди на свій розсуд. Посилаючись на те, що протягом 2 років 6 місяців йому не нараховувалась та не виплачувалася заробітна плата, ОСОБА_1 просив суд стягнути із ЗВК №58 на його користь 30 000 грн. невиплаченої заробітної плати та 15 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Ізяславського районного суду від 07 грудня 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ДП «Підприємство ОСОБА_4 виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№ 58)».

Рішенням Ізяславського районного суду від 05 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Апелянт зазначав, що адміністрація ЗВК №58 порушила норми діючого законодавства, а саме Конституції України, КВК України, постанови КМ України №88, Конвенції «Про основні напрямки реформування кримінально-виконавчої системи України", в основі якої були покладені Декларація про державний суверенітет України, прийняті ООН Мінімальні стандартні правила поводження із ув'язненими, Загальна Декларація прав людини, Європейські стандарти та інші міжнародні документи та угоди. Крім того, в норми чинного законодавства були внесені зміни відповідно до яких обов'язок засуджених працювати було змінено на право працювати.

Апелянт зазначав, що він працював на виробництві в ЗВК-58, проте адміністрація виправної колонії, використовуючи його працю, розрахунок по виплаті заробітної плати з ним не проводила, чим порушила вимоги ч.2 ст 120 КВК України. На його особистий рахунок надходила заробітна плата у розмірі від 5 грн. в місяць до 550,13 грн., однак таку він отримував лише в лютому 2013 року, січні - лютому, квітні, червні-листопаді 2014 року, січні-лютому, квітні, липні 2015 року. За інші місяці, починаючи з листопада 2012 року і до травня 2015 року заробітну плату він не отримував, хоча виходив на роботу щоденно. Відмовляючи в задоволенні позову суд не зясував норми виробітку, які діяли у вказаний період його роботи на підприємстві ЗВК №58 та чи виконував він їх. Судом безпідставно не взято до уваги надані ним документи та пояснення, натомість прийнято до уваги голослівні пояснення представника відповідача. Оскільки робота на підприємстві є його єдиним джерелом доходу, невиплатою заробітної плати йому також завдано моральної шкоди, яку просив стягнути на його користь.

ОСОБА_1, приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та його представник ОСОБА_2, апеляційні скарги підтримали та просять їх задовольнити.

Представник ЗВК №58 та ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№58) апеляційні скарги не визнав і просить їх відхилити, залишивши рішення суду без змін.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1, відбуваючи покарання в ЗВК Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області № 58, залучався до суспільно корисної оплачуваної праці саме на ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№58)», що займається виробничими видами діяльності, а тому позов ОСОБА_1 до ЗВК Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (№ 58) щодо зобовязання нарахування та виплати заробітної плати задоволенню не підлягає. Також, судом першої інстанції вірно встановлено, що на ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№58)» використовується індивідуальна відрядна система праці, за якою засудженим нараховується оплата праці за фактично виконану ними роботу на підставі нарядів, закритих майстром, в яких вказується обєм фактично виконаних робіт та погодинна система оплати праці.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що засуджений ОСОБА_1 з січня 2014 року по серпень 2014 року, з лютого 2015 року по квітень 2015 року працював по відрядній системі праці, а з 01.09.2014 року по 01.12.2014 року також і на посаді стропальника на 0,5 ставки та з 02.01.2015 року по 01.02.2015 року на посаді вантажника-стропальника на 0,5 ставки з погодинною оплатою праці. І ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№58)» вірно проводило нарахування та виплату заробітної плати позивачу по відрядній системі оплати праці за фактично виконану ним роботу на підставі нарядів, що закриті майстром у відповідності до діючих на підприємстві тимчасових норм часу та розцінок за одиницю виготовленої продукції, що затверджені директором підприємства та за період з 01.09.2014 року по 01.12.2014 року і з 02.01.2015 року по 01.02.2015 року - по погодинній системі оплати праці, виходячи із відпрацьованих позивачем годин та по відрядній системі оплати праці за фактично виконану роботу. А тому відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано послався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 КВК України засуджені до позбавлення волі мають право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров'я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції.

Згідно ч. 1 ст. 120 КВК України праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

В силу п. 5.1 Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №396/5 від 07 березня 2013 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 березня 2013 року за №387/22919 робота засуджених оплачується відповідно до її кількості і якості. Підприємства установ розраховують тарифні ставки, посадові оклади для диференціації оплати праці залежно від професії і кваліфікації засуджених, складності й умов виконуваних ними робіт. Заробітна плата, нарахована засудженим, за умови виконання ними норми виробітку (денної, тижневої, місячної) або тривалості робочого часу (у тому числі при залученні до робіт на підприємствах державної або інших форм власності) не може бути менше законодавчо встановленого мінімального розміру заробітної плати.

Відповідно до п. 5.2 зазначеної вище Інструкції праця засуджених оплачується відрядно, погодинно або за іншими системами оплати праці.

За п. 5.3 вказаної Інструкції основною системою оплати праці є відрядна, яка застосовується на всіх роботах, що піддаються нормуванню та точному обліку. Відрядна система оплати праці поділяється на індивідуальну і колективну (бригадну) системи оплати праці. При індивідуальній відрядній системі оплати праці заробітна плата засудженого визначається множенням кількості виготовленої продукції на відрядну розцінку за одиницю виробу. При колективній (бригадній) відрядній системі оплати праці загальна сума заробітної плати обчислюється за результатами роботи бригади в цілому за певний відрізок часу. Кожному члену бригади заробітна плата нараховується залежно від присвоєного йому в установленому порядку кваліфікаційного розряду та відпрацьованого часу.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що при ОСОБА_4 виправній колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області №58 створено Державне підприємство «Підприємство ОСОБА_4 виправної колонії Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (№58)», яке є юридичною особою. Підприємство має власного керівника, займається такими видами діяльності: виробництво дерев'яної тари; механічне оброблення металевих виробів; виробництво інших готових металевих виробів; інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; професійно-технічна освіта.

Наказом першого заступника Міністра юстиції № 3553/5 від 06.12.2016 року перейменовано Державне підприємство «Підприємство ОСОБА_4 виправної колонії Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (№58)» у Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№58)». (т. 2 а.с. 19).

ОСОБА_1, будучи засудженим вироком Апеляційного суду Вінницької області від 23.02.2011року до 12 років позбавлення волі, відбуває міру покарання у ОСОБА_4 виправній колонії (№58) та залучався до суспільно корисної оплачуваної праці на ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№58)». (а.с. т.1 а.с.37-39).

Згідно довідок, що видані планово-економічним відділом ДП та бухгалтерією ОСОБА_4 виправної колонії №58 в січні 2014 року, відомостей нарахування заробітної плати та нарядів виконаних робіт засудженим на підприємстві ОСОБА_4 виправної колонії №58 засуджений ОСОБА_1 в січні 2014 року був задіяний на виготовленні піддонів 1200х1000 і йому нарахована та виплачена заробітна плата в розмірі 6 грн.; в лютому 2014 року виготовлення мідної втулки і нарахована заробітна плата в розмірі 2 грн.; в березні 2014 року не працював; в квітні 2014 року виготовлення половника окорованого і нарахована заробітна плата в розмірі 75 грн.; в травні 2014 року не працював; в липні 2014 року виготовлення контейнера і нарахована заробітна плата в розмірі 85 грн.; в липні 2014 року виготовлення піддонів 1200х1000 і нарахована заробітна плата в розмірі 10 грн.; в серпні 2014 року виготовлення лотка хлібного і нарахована заробітна плата в розмірі 10 грн.; у вересні 2014 року торцівка шпал, за що нараховано 311грн. заробітної плати, по виготовленню барабана 1600 нараховано 81 грн. та стропальником 0,5 ставки нараховано 550,17грн., а всього за вересень нараховано 942,17грн.; в жовтні 2014 року стропальник 0,5 ставки нарахована зарплата 433,58грн.; в листопаді 2014 року стропальник 0,5 ставки і нараховано 159,86грн. зарплати, задіяний на виготовленні піддонів 1200х800 і нарахована зарплата 35грн., задіяний на заготівля дров та нарахована зарплата в сумі 20грн., а всього за листопад 2014 року нараховано 214,86грн.; в грудні 2014 року не працював; в січні 2015 року працював вантажником стропільником на 0,5 ставки і нарахована заробітна плата 490,26грн., задіяний на виготовленні європіддонів і нарахована заробітна плата 210грн., на виготовленні паливної гранули і нарахована заробітна плата 400грн., а всього за січень 2015 року нараховано 1100,26грн.; в лютому 2015 року задіяний на виготовленні піддонів 1200х800 і нарахована заробітна плата в розмірі 348 грн.; в квітні 2015 року задіяний на виготовленні піддонів 1200х800 та нарахована заробітна плата в розмірі 700грн. та за виготовлення піддонів 1200х1000 - 100грн., а всього за квітень 2015 року нараховано 800 грн. заробітної плати. (т.1 а.с.50, 51, 52, 54-56, 72, 73).

Відповідно до Акту перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №22-14-04/07 від 07-13 серпня 2015 року встановлено, що засуджені ( в тому числі і ОСОБА_1О.) виводяться на оплачувані роботи відповідно до рознарядок, складених згідно вимог наказу Мінюсту України від 03.01.2013 року №26/5 «Про затвердження порядку організації виробничої діяльності та залучення засуджених до суспільно корисної праці на підприємствах виправних центрів, виправних та виховних колоній Державної Кримінально-виконавчої служби України». Заробіток нараховується погодинно або відрядно залежно від кількості та якості фактично виконаних робіт. Заробіток нараховується відповідно до виконаної роботи, згідно затверджених директором підприємства норм та розцінок на основі хронометражу та продуктивності обладнання. (т.1 а.с.109-114).

Оцінюючи доводи апеляційних скарг про те, що судом першої інстанції не зясовані усі обставини справи та не було взято до уваги те, що апелянт з листопада 2012 року по травень 2015 року працював збірником піддонів на підприємстві, що на роботу виходив щоденно та виконував необхідну норму і заробітна плата за його роботу не вплачувалася, колегія суддів вважає їх недоведеними, виходячи із наступного.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так як ОСОБА_1 відбуває покарання в місцях позбавлення волі та обмежений у своїх можливостях щодо збору та наданні доказів, суди з врахуванням вимог ст. 10 ЦПК України сприяли позивачу в витребовуванні та дослідженні доказів по справі.

Первинними документами обліку обємів фактично виконаних засудженими робіт та нараховування оплати праці за фактично виконану засудженими роботу є табелі обліку робочого часу засуджених, журнали видачі змінних завдань, наряди закритих майстром, в яких вказується обєм фактично виконаних робіт. Облік виконаної роботи ведуть бригадир з числа засуджених та майстер.

Так, апеляційний суд у відповідності до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів, приймає до уваги як докази журнал № 6895 змінних завдань ЗВК-58 від 01.09.2014 року по 08.05.2015 року та наряди, які закриті майстром, в яких вказується обєм виконаної роботи та розцінки виконаних робіт, саме на підставі цих нарядів здійснювалось нарахування і оплата праці засуджених; табелі обліку робочого часу засуджених на підприємстві ОСОБА_4 виправної колонії № 58 та бухгалтерські проводки за період з листопада 2012 року по травень 2015 року. Відповідно до цих документів встановлено, що позивач з 01 листопада 2012 року по січень 2013 року та з березня по грудень 2013 року не працював. Також, з вказаних документів не вбачається, що в лютому 2013 року та за період з січня 2014 року по 08 травня 2015 року ОСОБА_1 виконував відповідний обєм робіт, а вказані роботи не були оплачені державним підприємством.

Навпаки, з даних документів вбачається, що всі роботи, які виконував засуджений ОСОБА_1 обліковані ? зазначені в нарядах і в табелях обліку робочого часу засуджених ОСОБА_4 виправної колонії № 58 та оплачені. І посилання в апеляційних скаргах ОСОБА_1 про те, що вказані документи не відповідають дійсності та не вся, виконана ним робота була облікована і оплачена не знайшли свого підтвердження.

Також, питання дотримання трудового законодавства були предметом дослідження головним інспектором праці Територіальної державної інспекції з питань праці у Хмельницькій області під час проведення позапланової перевірки Державного підприємства «Підприємство ОСОБА_4 виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницької області № 58» 16-17 липня 2014 року та 07-13 серпня 2015 року. В ході перевірки досліджувалось питання нарахування та виплати оплати праці засудженим і порушень щодо нарахування та оплати праці засуджених не виявлено. І вказаною перевіркою не було встановлено доказів роботи засуджених з порушенням вимог чинного законодавства щодо умов праці та правил безпеки.

Доводи апеляційних скарг в тій частині, що судом порушено норми матеріального права, а саме ст. 8 Закону України «Про оплату праці», ст. 118 КВК України, ст.ст. 94, 95 КЗпП України, ч. 2 ст. 130 КВК України (в редакції, що діяла до 07.05.2014 року та в редакції, що діє з 07.05.2014 року) є безпідставними, адже колегією суддів встановлено, що відповідачем проводилося зарахування заробітної плати на особовий рахунок ОСОБА_1 у відповідності до діючого законодавства, що підтверджується бухгалтерськими проводками за 2014 -2015 роки та довідками бухгалтерії ОСОБА_4 виправної колонії №58 ( т. 1 а.с. 23, 72,73).

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було дано оцінку як доказу обліку виконуваних ним робіт та кількості виготовленої ним продукції, що був приєднаний до позовної заяви є такими, що не заслуговують на увагу, адже судом у відповідності із вимогами ст. 212 ЦПК України надано оцінку усім доказам, що були надані сторонами та їх представниками і не відображення оцінки саме цього обліку у мотивувальній частині оскаржуваного рішення не є підставою для скасування судового рішення.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно не було прийнято до уваги письмовий облік виконуваних робіт та кількість виготовленої продукції, що наданий позивачем, адже відомості, що зазначені в цьому обліку спростовуються бухгалтерськими документами та Актом перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №22-14-04/07 від 07-13 серпня 2015 року, що є належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було зясовано, які норми виробітку діяли у період з листопада 2012 року по травень 2015 року на підприємстві, а відтак, чи виконував їх позивач є безпідставними, адже ці доводи спростовуються дослідженими в суді нарядами виконаних робіт засудженими на підприємстві ОСОБА_4 виправної установи №58, журналом №6895 змінних завдань від 01.09.2014 року та бухгалтерськими проводками за 2012 - 2015 роки.

Журнали видачі змінних завдань та обліку виконаних робіт засудженим в з листопада 2012 року по серпень 2014 року включно судом оглянуті не були, оскільки вказані книги були знищені по закінченню терміну зберігання. (т.2 а.с 15-16).

Посилання апелянта на те, що судом невірно оцінено табеля виходу на роботу, відповідно до яких він кожного робочого дня виходив на роботу є безпідставними, адже відповідно до Акту перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №22-14-04/07 від 07-13 серпня 2015 року встановлено, що табелі обліку виходу на роботу засуджених свідчать лише про те, що засуджений перебував на території промислової зони, а не про фактично відпрацьований ним час на виконання певної роботи.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. Пєнта

(підпис) ОСОБА_6

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

__________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7 Справа № 22ц/792/478/17

Доповідач Корніюк А.П. Категорія №53,55