02.08.2017 227/2392/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого Притуляка С. А.,

при секретарі Коверченковій М.О.,

за участю:

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, про встановлення факту смерті.

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті 10.03.2017 року у м. Торез Донецької області свого батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, причина смерті: хронічна недостатність мозкового кровообігу, хронічна дискуляторна енцефалопатія. На підтвердження факту смерті до матеріалів справи долучено: копію довідки про причини смерті № 22 від 11 березня 2017 року, видану центром первинної медико-санітарної допомоги м. Торез, копію свідоцтва про смерть серії № 061279 від 11 березня 2017 року, виданого Торезьким міським відділом РАЦС, фото з місця поховання померлого. При зверненні до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області для проведення державної реєстрації смерті батька заявнику було відмовлено, оскільки для реєстрації подано документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 має для заявника юридичне значення та необхідно для державної реєстрації та отримання свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України, отримання передбачених законом виплат на поховання та отримання спадщини.

Заявниця у судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у заяві, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, у судове засідання не з'явився, надав до суду інформаційну довідку, відповідно до якої у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, актового запису про смерть ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України не виявлено.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 10.03.2017 року на тимчасово окупованій території у м. Торез Донецької області, де проживав весь час і був похованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Заявник є донькою померлого, що підтверджується: копією свідоцтва про народження серії ІІ-УР № 539954 та має право звернутися з відповідною заявою.

На підтвердження факту смерті заявником до матеріалів справи долучено: копію довідки про причини смерті № 22 від 11 березня 2017 року, видану центром первинної медико-санітарної допомоги м. Торез, копію свідоцтва про смерть серії № 061279 від 11 березня 2017 року, виданого Торезьким міським відділом РАЦС, фото з місця поховання померлого.

Також до матеріалів долучено, інформаційну довідку № 15.32-5/1194 від 02.08.2017 року, видану начальником Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, відповідно до якої у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, актового запису про смерть 10.03.2017 року у м. Торез Донецької області свого батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України не виявлено.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Пунктом 8 ч. 1 ст.256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою, або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

За приписами ч.1 ст.235 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

З огляду на наведену норму закону, надані заявником: копія довідки про причини смерті № 22 від 11 березня 2017 року, видана центром первинної медико-санітарної допомоги м. Торез, копія свідоцтва про смерть серії № 061279 від 11 березня 2017 року, виданого Торезьким міським відділом РАЦС, є недійсними та не створюють правових наслідків, оскільки видані на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Крім цього, форма виданого медичного документа не відповідає формі, визначеній Наказом Міністерства охорони здоровя України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті» від 08.08.2006 року №545.

Втім, згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, органами реєстрації актів цивільного стану, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, оцінивши усі зібрані по справі докази, які у їх сукупності підтверджують факт смерті, приймаючи до уваги наявність об'єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту смерті та з метою захисту прав і свобод заявника, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті, оскільки в даному випадку це єдиний спосіб зареєструвати факт смерті та отримати свідоцтво про смерть, виданого державним органом України.

При цьому суд звертає увагу заявника на позицію Верховного суду України, викладену в п. 18 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31 березня 1995 року, згідно якої рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом.

В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

У порядку ст.257-1 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. 144 Сімейного кодексу України, ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", ст. ст.10, 60, 212 - 215, 223, 234, 251-256, 257-1 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті 10.03.2017 року у м. Торез Донецької області , ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця р/г Серебряні Пруди, Серебряно-Прудського району, Тульської області..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження судового рішення не зупиняє його виконання.

Рішення ухвалено, оформлено і підписано в нарадчій кімнаті суддею.

Суддя Притуляк С.А.

02.08.2017