Справа № 545/1197/15-ц
Провадження № 2-п/545/1/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2017 року. Полтавський райсуд Полтавської області у складі :

головуючого судді Гальченко О.О.,

з участю секретаря - Корба Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за заявою відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Представник відповідача ОСОБА_1 ( заявник ) у справі - ОСОБА_2І ( а. с. 173 т. 1 ) 19.04.2016 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 03.12.2015 року ( а. с. 166 169 т. 1 ), посилаючись на те, що 03 грудня 2015 року Полтавським районним судом Полтавської області у справі №545/1197/15-ц. було прийнято заочне рішення про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 176 076,14 доларів США, що складається з : 39 654,46 доларів США - заборгованості за кредитом; 45 523, 27 доларів США - заборгованості по процентам за користуванням кредитом; 5 966,42 доларів США - заборговавності по комісії за користування кредитом; 76 536,10 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, штрафів : 11,88 доларів США - ( фіксована частина ); 8 384,01 доларів США - ( процентна складова ).

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з»явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_1 не з»являвся у судових засіданнях, у зв»язку з тим, що йому не було відомо про наявність судового процесу. Всю поштову кореспонденцію отримував його син - ОСОБА_3, який жодним чином не повідомляв батька про судову справу, а навпаки запевняв про відсутність суперечок з банком. Відповідно, заявник не знав та не міг знати про існування та зміст прийнятого заочного рішення.

Про наявність прийнятого заочного рішення, заявник дізнався лише під час проведення виконавчих дій в рамках ВП №50451384 Відділом примусового виконання рішень управління виконавчої служби у Полтавської області, представники якої і повідомили про рішення суду.

Враховуючи, що представником ОСОБА_1 із змістом вказаного рішення було проведено ознайомлення лише 18.04.2016 року під час ознайомлення з матеріалами справи, вважає строк на перегляд заочного рішення не пропущеним.

В матеріалах справи відсутні докази належного виконання ПАТ КБ «Приватбанк» своїх зобов»язань за вказаним кредитним договором.

Відсутні бухгалтерські касові документи ( заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, грошовий чек чи інше ) у відповідності з розділом III інструкції «Про касові операції в банках України», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 05.09.2003 року, чинний на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Враховуючи вказане, вбачається, що позивачем не доведено ті обставини, на які він послався, як на підставу своїх вимог, що ПАТ КБ «Приватбанк» виконав свої зобов»язання за вказаним кредитним договором, щодо надання ОСОБА_3 кредитних коштів.

З метою забезпечення виконання зобов»язань, 08 серпня 2007 року було укладено договір поруки між банком та ОСОБА_1.

25.11.2008 року банком в односторонньому порядку було збільшено відсоткову ставку з 0,98 % до 1,09 %. Поручитель не надавав згоду на зміну кредитного зобов»язання, шляхом збільшення відсоткової ставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну ) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов»язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання, а також у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 № 1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів», згідно якого збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни забезпеченого порукою зобов»язання суди повинні розуміти як : підвищення розміру процентів або встановлення нових умов щодо порядку зміни розміру процентної ставки, що призведе до її збільшення;відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти; установлення або збільшення розміру неустойки; розширення змісту основного зобов»язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним тощо.

Оскільки, банк змінив умови кредитного договору зі збільшенням об»єму відповідальності без згоди поручителя, а в договорі поруки відсутня вказівка на те, що такі зміни можливі без згоди поручителя. Вважає, що порука припинилася 25.11.2008 року.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Зокрема до вимог про стягнення неустойки, позовна давність встановлюється в один рік.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин враховуючи, що пеня нарахована позивачем за період, що перевищує 7 років, у відповідності до ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимоги позивача про стягнення пені слід застосувати спеціальну позовну давність, строком в один рік, в зв»язку із чим, позов в частині стягнення 76 536,10 доларів США пені задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов»язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом ( ч. 3 ст. 533 ЦК України ).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня ( ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»зязань» ).

Таким чином, максимальний розмір пені пов»язаний із розміром облікової ставки Національного банку України, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Аналогічна правова позиція висловлена Судовою палатою у господарських справах і Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові № 3-29гс15 від 1 квітня 2015 року.

Відповідно вимога позивача про стягнення з відповідачів 76 536,10 доларів США пені, суперечить вимогам законодавства.

Документами, які встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. До таких документів відноситься платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки з рахунків та ін.

Враховуючи відсутність первинних бухгалтерських документів в матеріалах справи, незрозуміло яким чином здійснювався розрахунок боргу.

Прохав поновити строк на перегляд заочного рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03 грудня 2015 року у справі № 545/1197/15-ц, скасувати заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03 грудня 2015 року у справі № 545/1197/15-ц. та призначити справу до розгляду у загальному порядку.

В судовому засіданні представник заявника ( відповідача ) ОСОБА_1 ОСОБА_4 ( а. с. 173 т. 1 ) заяву підтримала із викладених в ній підстав. Та на всякий випадок з метою перестрахування прохала поновити строк на перегляд заочного рішення суду, який пропущений з поважних причин заявником, але одночасно вважала, що такий строк заявником не пропущений, хоча доказів таких суду не надала та послалася на ту обставину, що всю кореспонденцію на ім»я відповідача ОСОБА_1 отримував його син відповідач ОСОБА_3 та не передавав йому, так як боявся хвилювати батька через тяжкі хвороби його серця, що до наявності останніх у відповідача ОСОБА_1 також не надала доказів. Вказувала, що відповідач ОСОБА_1, не зважаючи на посилання на його хвороби, в цей період часу коли розглядалася справа знаходився поза межами України, бо працював і тому не міг отримувати кореспонденцію суду. На уточнення суду вказала, що окрім доказів доданих до заяви, інших доказів на підтвердження підстав вказаних у заяві не має.

Представник у справі відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 ( а. с. 156 160 т. 1 ) заяву підтримала із зазначених у ній обставин.

Відповідач ОСОБА_3 підтримав дану заяву та прохав її задовольнити, виклавши аналогічні обставини поясненням представників та запевнив суд, що він дійсно не повідомляв батьку про наявність даної судової справи, отримував за нього усю кореспонденцію, так як у батька хворе серце, хоча підтверджень таких він не має, що не заважало йому працювати в РФ, не зважаючи на його вік, бо він так відпочивав зміною діяльності. Батько дізнався про наявність рішення від держвиконавця і бажав допомогти його другу в його фінансових проблемах.

Представник позивача по справі - ОСОБА_6 ( а. с. 13 т. 2 ) заяву не визнав та прохав в ній відмовити як безпідставній, так як обставини викладені в заяві повністю спростовуються матеріалами справи. Де, відповідач ОСОБА_1 знав про наявність даної справи в суді на розгляді, бо викликався за адресою своєї реєстрації, а кореспонденцію суду направлену з дотриманням вимог ст. 74 ЦПК України не отримував умисно, зловживаючи своїми правами. При цьому, не надавав доказів своєї хвороби, на яку посилається його представник. Тому підстави, на які посилається представник заявника не є доведеними, та поважність причин не явки в засідання по суті, на які посилається заявник в матеріалах справи не має. Також відсутні істотні умови для перегляду рішення суду та відповідні до них докази.

Решта сторін у справі в засідання не з»явилися.

Заявник ОСОБА_1 - відповідач у справі в засідання не з»явився, хоча заздалегідь повідомлявся належним чином про день та час розгляду його заяви через свого представника, про що в матеріалах справи мається докази.

Представник заявника - ОСОБА_2 ( а. с. 33 т. 2 ) не з»явився з невідомих суду причин, хоча заздалегідь повідомлявся належним чином за вказаною ним адресою, про що є докази в матеріалах справи.

Тому, суд вважає за можливе розгляд даної заяви у відсутності нез»явившихся належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи, так як явкою представників не з»явившихся сторін забезпечено належне представлення їх інтересів.

Судом встановлено, що підстав передбачених чинним законодавством для скасування даного заочного рішення відповідно до ст. 232 ЦПК України не має, а навпаки є докази викладені відповідачем в заяві в матеріалах справи, які підтверджують підстави задоволення позову по суті зазначені в рішенні суду та підтверджені матеріалами справи щодо його належного повідомлення, можливості надання ним доказів в разі бажання, а також не відповідність вказаним фактичним обставинам матеріалам справи. Будь-яких доказів, що мали б істотне значення для правильного вирішення справи в заяві не наведено та не надано, так як суд не може застосовувати норми діючого законодавства, які не встановлені на момент розгляду справи. Тому, заочне рішення по даній справі було винесено без порушення норм процесуального та матеріального права по наявним матеріалам справи, з урахуванням доказів, що мали істотне значення для вирішення справи. Відповідач ОСОБА_1 повідомлявся судом належним чином відповідно до вимог діючого законодавства за місцем своєї реєстрації.

Також, матеріали справи містять доказ у вигляді поштового повідомлення про отримання саме відповідачем ОСОБА_1 заочного рішення суду у даній справі, а саме з датою отримання 27.01.2016 року за відповідним підписом ( а. с. 151 т. 1 ), від чого необхідно і відраховувати термін передбачений чинним законодавством для подачі заяви про перегляд заочного рішення суду.

Крім цього, ні відповідачем, ні представником відповідача не надано суду доказів причин поважності пропуску строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст. 228 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до ст.72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Суд, заслухавши думку з»вившихся строн, дослідивши матеріали справи, вважає, що в клопотанні представника відповідача ( заявника ) про поновлення строку на перегляд заяви про перегляд заочного рішення суду необхідно відмовити, так як він пропущений без поважних причин та згідно ст. 60 ЦПК України про це не надано доказів.

А заяву про перегляд заочного рішення необхідно залишити без задоволення відповідно до ст. 232 ЦПК України, так як судом не встановлено підстав, передбачених чинним законодавством для його скасування. Ці дії відповідача ( заявника ) свідчать про фактичне затягування виконання ним вірного рішення суду.

Крім того, відповідно до позиції представника заявника щодо неотримання ним повісток у судові засідання по справі, а отримання їх його сином, який не повідомив його про

розгляд справи та наявність судового рішення у ній, то він вважається належно повідомленим згідно вимог ст. 74 ч. 5 ЦПК України, бо фізичним особам, які не мають статусу підприємців судові повістки у справах направляються судом за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі,за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Тому, всі підстави вказані представником заявника для перегляду заочного рішення суду не мають підтверджень об»єктивного характеру.

Керуючись ст. 15 ч. 1, 72, 209, 210, 228, 230 - 233, 293 294 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відповідачу ( заявнику ) ОСОБА_1 відмовити в вимозі про поновлення строку на перегляд заочного рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03.12.2015 року у цивільній справі № 545/1197/15-ц.

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду Полтавського районного суду від 03.12.2015 року по цивільній справі № 545/1197/15-ц - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала надрукована суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя: ОСОБА_7