Справа № 308/3465/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі

головуючої судді Лемак О.В.,

при секретарі судового засідання Віраг Е.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк» на дії державного виконавця Ужгородського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області ОСОБА_1, де зацікавлена особа: Ужгородський РВ ДВС, боржник за виконавчим провадженням: ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Ужгородського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області ОСОБА_1, де зацікавлена особа: Ужгородський РВ ДВС, боржник за виконавчим провадженням: ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Скаргу мотивує тим, що 31.03.2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було ухвалено рішення у справі № 308/9845/15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» суми боргу в розмірі 12 303.08 (дванадцять тисяч триста три грн. 08 коп.) гривні.

01.03.2017 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулося до Ужгородського районного ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області про відкриття виконавчого провадження.

17.03.2017 року державним виконавцем Ужгородського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області ОСОБА_1 винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у звязку з тим, що стягувачем не надано підтвердження сплати авансового внеску.

Враховуючи вищевикладене скаржник вважає, що державним виконавцем винесено повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання з порушенням норм матеріального та процесуального права, яка має бути скасована з наступних підстав.

У ПАТ «ВіЕйБі Банк» триває процедура ліквідації, яку здійснює уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Законом України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік пільгових категорій, які звільняються від сплати авансового внеску, зокрема від такої сплати звільняються державні органи. Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб державна установа, остання звільняється від сплати авансового внеску за виконання рішення суду.

Таким чином, на думку скаржника, при примусовому виконанні рішення на підставі виконавчого документа за заявою ПАТ «ВіЕйБі Банк» згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач звільнений від сплати авансового внеску.

Посилаючись на вказане, просить визнати незаконними дії державного виконавця Ужгородського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області ОСОБА_1 по виконавчому провадженню при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 17.03.2017 року та скасувати дане повідомлення.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав клопотання, згідно якого просить скаргу розглянути у його відсутності.

Державний виконавець Гіга Я.І. в судове засідання не зявився, однак в матеріалах справи містяться письмові заперечення, згідно з якими він просить відмовити у задоволенні скарги мотивуючи тим, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є державним органом, а тому не звільняється від сплати авансового внеску.

Зацікавлена особа в судове засідання не зявилася.

За таких обставин, суд проводить слухання справи за відсутності сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ (ст. ст. 383, 384 ЦПК України).

Судом встановлено, що 31.03.2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було ухвалено рішення у справі № 308/9845/15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» суми боргу в розмірі 12 303.08 (дванадцять тисяч триста три грн. 08 коп.) гривні.

01.03.2017 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулося до Ужгородського районного ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області про відкриття виконавчого провадження.

Повідомленням державного виконавця Ужгородського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області ОСОБА_1 від 17.03.2017 року вказаний виконавчий документ виконавчий лист №308/9845/15-ц, виданий 02.12.2016, повернуто без прийняття до виконання на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За ч. 2 вказаної статті закону до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника юридичної особи.

Від сплати авансового внеску, крім визначених у абзаці 2 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачів, також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди І та ІІ груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів І та ІІ груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

Орган держави (державний орган) це організаційно і структурно уособлена частина державного механізму, яка наділена в установленому Конституцією України порядку державно-владними повноваженнями, правовими і матеріально-фінансовими ресурсами для реалізації завдань і функцій державної влади.

Конституція України регламентує такі основні складові організації і діяльності органів державної влади: а) закріплює загальне призначення цих органів як засобу, інструменту реалізації народовладдя, народного суверенітету (ст. 5); б) встановлює основні принципи їх організації і діяльності (поділ влади, участь громадян в управлінні державою, законність діяльності тощо) (статті 5, 6, 19); в) розмежовує повноваження загальнодержавних і місцевих органів (статті116,119 Конституції); г) встановлює структуру державних органів і правовий статус найважливіших з них: Верховна Рада, Президент, Кабінет Міністрів, Конституційний Суд (розділи 4, 5 6, 12).

Система державних органів утворює державний апарат. Основоположною ознакою належності державного органу до державного апарату є наявність у органу держави державно-владних повноважень. Головні з них закріплені в Конституції України.

Державно-владні повноваження характеризуються тим, що: а) порядок формування і діяльність органу, його структура і компетенція закріплюються нормами права, насамперед конституційного; б) орган держави наділяється правом видання юридичних актів, які є обов'язковими для виконання суб'єктами права (закони України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів тощо); в) встановлені цими нормативно-правовими актами приписи забезпечуються засобами переконання, виховання, а за необхідності можливості застосування примусової сили держави; г) державний орган при реалізації своїх функцій і повноважень спирається на матеріально-фінансове забезпечення своїх приписів (наприклад, фонди держави, кошти державного бюджету України тощо). Примусовий характер владних повноважень державного органу, його монополія на застосування насильства принципово відрізняє його від інших політичних і суспільних інститутів.

З огляду на вказане, скаржник ПАТ «ВіЕйБі Банк» не має зазначених вище характеристик державного органу, оскільки не наділений державно-владними повноваженнями та його діяльність не спрямована на виконання функцій держави.

Крім того, скаржник зазначає, що на підставі ч. 1 ст. 36 та ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб набув всіх повноважень органів управління банку з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення, а його уповноваженій особі делеговані повноваження вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління банку.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом, а відповідно до ч.7 ст. 3 цього Закону органи державної влади та Національний банк України не мають права втручатися в діяльність Фонду щодо реалізації законодавчо закріплених за ним функцій і повноважень.

У відповідності до положень ст. 5 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд підзвітний Президенту України, Кабінету Міністрів України та Національному банку України.

Таким чином, розділ ІІ Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який визначає правовий статус Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не відносить Фонд до органів державної влади.

Крім того, судом встановлено, що до органу державної виконавчої служби із заявою від 01.03.2017 року звернулася уповноважена особа ПАТ «ВіЕйБі Банк», а не уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Отже, повертаючи виконавчий лист стягувачу, державний виконавець діяв в рамках вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ПАТ «ВіЕйБі Банк» не є державним органом, а тому пільги щодо звільнення від сплати авансового внеску до нього не застосовуються.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що твердження скаржника щодо неправомірності дій державного виконавця є необґрунтованими, останнім при поверненні виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання дотримані вимоги Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про відсутність підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 210, 293, 383-389 ЦПК України, ст. ст. 26, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 3, 5 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ПАТ «ВіЕйБі Банк» на дії державного виконавця Ужгородського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області ОСОБА_1, де зацікавлена особа: Ужгородський РВ ДВС, боржник за виконавчим провадженням: ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4