Номер провадження: 22-ц/785/852/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Драгомерецького М.М.

суддів: Дрішлюка А.І.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Бахірко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 24 листопада 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

12 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, який у подальшому був нею уточнений, до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат та стягнення аліментів.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 10.10.1997 року позивач та ОСОБА_5 уклали шлюб, який 03.10.2000 року було розірвано.

27.08.1997 року від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_6, яка проживає разом з матірю і знаходиться на її утриманні.

На підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси з відповідача з 06.07.2000 року стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) на утримання доньки ОСОБА_6 до її повноліття, тобто до 27.08.2015 року.

Після закінчення школи ОСОБА_6 поступила на навчання на контрактній основі до Варшавського університету. ОСОБА_6 займається на денній формі навчання, проживає в гуртожитку, кожного місяця купує медичну страховку, витрачає кошти на дорогу, харчування, батько жодним чином не допомагає донці, тому ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився. Раніше в судових засіданнях пояснював, що позовну заяву не визнає.

На теперішній час не працює, здійснює догляд за батьком, крім того, має на утриманні ще одну неповнолітню дитину ОСОБА_7. Також зазначив, що надавав згоду на навчання доньки в Польщі, але йому було повідомлено про інший розмір витрат, а саме 1 350 доларів США. При цьому зазначив, що він надавав неодноразово гроші для вступу і для оплати навчання, а саме 18.09.2014 року 2 000 доларів США для проживання в Варшаві та 1 350 доларів США 14.07.2014 року. Однак вже тривалий час він не працює, по останньому контракту гроші не отримав у звязку з тим, що не підійшов компанії, на теперішній час доходу не має.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась. Раніше в судовому засіданні заперечувала проти позову посилаючись на те, що у відповідача є ще одна дитина ОСОБА_7, яка проживає з нею і також потребує забезпечення. Крім того, зазначала, що через неї відповідач передавав необхідні гроші для ОСОБА_6 на вступ до навчального закладу та проїзд до Варшави. В своєму клопотанні від 21.11.2016 року третя особа вказувала на те, що додані до уточненого позову документи є неофіційними, є неналежними та недопустимими.

Третя особа ОСОБА_6 не зявилася до суду, однак раніше повністю підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити. В матеріалах справи є її заява про розгляд справи за її відсутності.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 24 листопада 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на лікування ОСОБА_6, в розмірі 630 гривень та аліменти на утримання ОСОБА_6, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 27.08.2015 року і до 30.08.2017 року, а також судовий збір в дохід держави у розмірі 243,60 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не зявились, однак про розгляд справи вони сповіщались неодноразово належним чином та завчасно. Тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України їх неявка до апеляційного суду не перешкоджає розглядові справи та їх доступі в суд апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційних скарг, пояснення та заперечення на апеляції, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України з 27.09.1991 року, «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансові можливостей».

За нормами частин 1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до частини 1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У частині 1 ст.184 СК України визначено , що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.10.1997 року сторони уклали шлюб, який 03.10.2000 року було розірвано. 27.08.1997 року народилася ОСОБА_6, батьками якої є сторони у справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Дочка проживає разом з матірю і знаходиться на її утриманні.

Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 06.07.2000 року з відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) на утримання доньки ОСОБА_6 до її повноліття, тобто до 27.08.2015 року (т.1, а.с. 13).

У 2014 році ОСОБА_6 закінчила школу та поступила на навчання на контрактній основі до Варшавського університету, що підтверджується довідкою про зарахування іноземця на навчання №112/04/2016, період навчання визначено з 01.10.2014 року до 30.09.2017 року (т.3, а.с.44).

Позивачка ОСОБА_3 не отримувала доходу в 2013 році та в 2014 році, що підтверджується довідкою ДПІ у Суворовському районі м. Одеси за період з 01.01.2013 року 30.09.2014 року (т.1, а.с.14).

Відповідач ОСОБА_5 має паспорт моряка та закордонний паспорт, працював на закордонних суднах, останній контракт з 06.11.2014 року на 4 місяці на посаді старшого помічника капітану, розмір заробітної плати складав 8000 доларів США щомісяця, за контрактом в 2015 році заробітну плату не отримав у звязку з тим, що його служба була не відповідною (т.1 а.с.17-21, 145, 170, 176, 210).

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що дочка сторін по справі у звязку з навчанням у вищому навчальному закладі потребує матеріальної допомоги й батько має можливість надавати йому допомогу.

Однак колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі лише в розмірі 2000 гривень.

Виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб доньки сторін у справі, можливостей відповідача ОСОБА_5, колегія суддів вважає можливим збільшити розмір аліментів на утримання доньки до 4000 гривень щомісяця.

Доводи позивачки ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині додаткових витрат, які були витрачені нею на навчання доньки, проживання, транспортні послуги, а саме вартість квитків на переїзд до м.Варшави та до м.Одеси, харчування, медичне страхування в 2014-2016 роках, витрат, повязаних з лікуванням та проведення аналізів, не приймаються до уваги судовою колегією з таких підстав.

У статті ст. 185 СК України зазначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разове, періодично або постійно.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

У п.18 постанови №3 Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України зазначив, що необхідно звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Аналізуючи зазначені норми права, розяснення Пленуму Верховного Суду України, зясовуючи вказані обставини справи, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що навчання у Варшавському університеті не може вважатися додатковими витратами на дитину та те, що ці витрати та витрати на лікування і проведення аналізів не доведені належним чином.

Не погоджується колегія суддів із доводами в апеляційній скарзі позивачки про те, що є законні підстави для присудження аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка навчається, в розмірі, еквівалентному 10 813 доларів США на рік, оскільки в судовому засіданні не доведено, що на час вирішення спору відповідач ОСОБА_5 знаходився у рейсі та отримував зарплату в розмірі 8 000 доларів США щомісяця.

Посилання третьої особи ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки судом першої інстанції не враховано майнове становище відповідача, наявність у нього інших утриманців та неправомірно стягнуто з нього на утримання повнолітнього дочки аліменти, не можуть бути прийняті до уваги за таких підстав.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу відповідач ОСОБА_5 повинен був довести в судовому засіданні належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти позову, а саме те, що в силу свого матеріального становища та наявності у нього інших утриманців - батька ОСОБА_8 та ще одної неповнолітньої дитини, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, він не має можливості сплачувати аліменти, але не надав переконливих доказів у підтвердження цього.

За таких обставин, враховуючи вік, стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, зясовуючи обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини необхідно стягнути аліменти на повнолітню дитину, яка навчається.

Суд апеляційної інстанції з урахуванням зазначених вище обставин приходить до висновку про збільшення розміру аліментів до 4000 гривень щомісяця з урахуванням вимог сімейного законодавства, що у даному випадку є справедливим.

Твердження третьої особи ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що відповідач немає можливості утримувати повнолітню дочку, оскільки не працевлаштований та не отримує дохід, не може служити підставою для звільнення відповідача ОСОБА_5 від обовязку сплачувати аліменти, оскільки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є працездатним, за професію моряк, має можливість працювати на закордонних суднах й отримувати достойну заробітну плату, а за відсутності можливості працювати моряком може працевлаштуватись на іншу роботу.

Згідно з ст. ст. 10, 11 ЦПК України відповідач повинен був довести в судовому засіданні належними та допустимими доказами розмірі його доходу або його відсутність, але не виконав цього обовязку.

Таким чином, наведені в апеляційних скаргах доводи у повній мірі не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Однак помилкове застосування судом першої інстанції положень ст. 200 СК України щодо визначення розміру аліментів, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів на повнолітню дочку, яка навчається, до 4000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 24 листопада 2016 року змінити в частині визначення розміру аліментів.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 гривень щомісячно, починаючи з 27.08.2015 року по 30.08.2017 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак воно може бути оскаржено у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_9

ОСОБА_2