АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1084/17 Номер провадження 22-ц/786/3048/17Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю. Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Одринської Т.В

Суддів: Кузнєцої О.Ю., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної ради про визначення місця проживання дітей,-

В С Т А Н О В И Л А :

28 квітня 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та відповідач являються батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказував, що діти після розлучення постійно проживають із ним, вихованням дітей також займається він. Позивач вважає, що в інтересах дітей проживати саме із ним, оскільки він має матеріальні та фізичні можливості виховувати та займатися розвитком дітей, має відповідні умови для проживання, належного виховання, розвитку та лікування дітей (оскільки син має певні вади здоров'я та потребує постійного лікування та піклування), в той час, як Відповідач вихованням дітей не займалася та не займається, фізичної та матеріальної можливості забезпечити дітей всім необхідним не має, перебуває на консультативному обліку в психоневрологічному диспансері, має приступи раптової агресії, які неодноразово виливались у формі безпричинного крику та побиття дітей.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної ради про визначення місця проживання дітей задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з їх батьком ОСОБА_3, за місцем проживання батька.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 640 грн.

З вказаним рішенням не погодилася відповідач та оскаржила його в апеляційному порядку. Вказує, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, в звязку з чим просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що нею створені всі умови для проживання дітей, а також, що її утримувати дітей їй допомагають її батьки. Крім того, вказала про неправдивість свідчень свідків щодо її жорсткого поводження до дітей.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 липня 2010 року між сторонами у справі було зареєстровано шлюб, в якому народилося двоє дітей: син ОСОБА_4, 22.09.2011 року та донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7, 8)

06 жовтня 2016 року на підставі рішення Ленінського районного суду м.Полтави шлюб між сторонами у справі було розірвано (а.с.6).

Як встановлено судом, після розірвання шлюбу діти залишились проживати з батьком (а.с.35, 85, 97). Позивач самостійно виховував та продовжує виховувати обох дітей, має у власності окремий приватний, двоповерховий, комфортабельний будинок площею 128,7м2 з власним двором, фонтаном та басейном (а.с.13-34).

ОСОБА_6 обстеження житлово-побутових умов від 27.01.2017 року, складеного представниками служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, в будинку для дітей відведено окрему вмебльовану кімнату у відповідності до віку та потреб, в будинку є місце для ігор та відпочинку(сну) дітей, є необхідні речі, одяг, багато іграшок ( а.с.41)

ОСОБА_3 офіційно працевлаштований, займає посаду юриста в ПП «Автолідер», має самостійний дохід у вигляді заробітної плати та дохід від надання консультацій, крім того йому надають матеріальну допомогу його батьки. (а.с.43, 44).

В свою чергу, згідно довідки № 2478 від 18.04.2017 року, виданій КП «ЖЕО №2» в квартирі де зареєстрована та проживає ОСОБА_2, зареєстровано п'ятеро дорослих осіб, в той час як зазначена квартира є лише двокімнатною (а.с.36). Дана квартира, зі слів відповідача, належить її батькам.

ОСОБА_6 відомостей трудової книжки ОСОБА_2, остання не працює, отримує допомогу по безробіттю / а.с.124-125/.

ОСОБА_6 довідки №01-40/1484/03 від 07.06.2017 року виданої Полтавським обласним психоневрологічним диспансером, ОСОБА_2 перебуває на консультативному обліку в Психоневрологічному диспансері з діагнозом: «Тривожний розлад з агрипичним синдромом». Зі слів відповідача дане захворювання виражається в порушеннях сну, відчуття постійної тривоги та приступах неконтрольованої агресії (а.с.99).

Як встановлено судом першої інстанції, поведінка відповідача щодо дітей є імпульсивною, агресивною, так в певних ситуаціях вона безпідставно може крикнути на них, образити.

Щодо агресивної поведінки відповідача по відношенню до дітей, ОСОБА_3 звертався з заявою до Служби у справах дітей / а.с.45/.

Зазначені факти частково не заперечувались відповідачем в суді першої інстанції, проте вона пояснювала, що дійсно била дітей, коли вони плакали, на її думку - безпричинно, або не хотіли їсти, та зазначила, що вона не знає, що з ними робити, коли ті плачуть, або не слухаються

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з рівності батьків та врахував інтереси дітей, визначивши їх місце проживання з батьком, оскільки ним забезпечені всі належні умови для їх проживання та гармонічного розвитку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду та вважає, що він зроблений на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким дана відповідна правова оцінка, виходячи з наступного.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матірю в контексті Декларація прав дитини слід розуміти не обовязковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Статтею 51 Конституції України гарантується кожному із подружжя рівні права і обовязки у шлюбі та сімї.

Частиною шостою статті 7 Сімейного кодексу України, передбачено рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин.

Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року).

Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, відповідачка в судове засідання не зявилась, її мати, яка приймала участь у розгляді справи як її представник пояснила, що вже два місяці її донька знаходиться на лікуванні в Полтавській обласній клінічній психіатричній лікарні ім. О.Ф.Мальцева. В цей час діти перебувають під наглядом позивача та його матері. При цьому пояснила, що діти дійсно часто проживають з позивачем, він їх забирає з дитячих закладів та возить на інші заняття. Також, ОСОБА_7 не заперечувала, що її донька інколи б'є дітей, але не вважає це жорстоким поводженням з ними.

Враховуючи, що при визначенні місця проживання дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на даний час матір не може в повній мірі забезпечити фізичний, духовний та гармонійний розвиток дітей та про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком.

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом надана відповідна правова оцінка.

Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя : / підпис/ ОСОБА_1

Судді: / підпис/ ОСОБА_8 / підпис/ ОСОБА_9

З оригіналом згідно:

Головуючий суддя : Т.В.Одринська