Справа № 360/336/17-ц Головуючий у І інстанції Міланіч А. М.
Провадження № 22-ц/780/3101/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 23.06.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

23 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Лівінського С.В.

суддів: Березовенко Р.В.,

ОСОБА_2

за участю секретаря судового засідання Спеней І.С.

розглянувши справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Клавдієвський дослідно-експериментальний завод» про стягнення коштів за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Клавдієвський дослідно-експериментальний завод» на рішення Бородянського районного суду Київської області від 10 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2014 року було стягнуто з ПрАТ «Клавдієвський дослідно-експериментальний завод» на його користь невиплачену заробітну плату за період з 01 квітня 2011 року по 01 грудня 2011 року в розмірі 16 000 грн, моральну шкоду в розмірі 1500 грн, та 730,8 грн витрат на правову допомогу, а за рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2015 року стягнуто з відповідача на його користь 35102,38 грн середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

На підставі зазначених рішень 06 квітня 2015 року Бородянським районним судом Київської області були видані відповідні виконавчі листи за № 36/3006/13-ц/195/14, які позивач предявив для примусового виконання до Бородянського районного відділу ДВС, однак згідно довідки останнього від 07 лютого 2017 року сума боргу по зазначеним виконавчим листам не стягнута, тобто на даний час існує заборгованість ПрАТ «Клавдієвський дослідно-експериментальний завод» перед ним у загальному розмірі 53333,18 грн.

Посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача на свою користь за несвоєчасне виконання вказаних зобовязань 3 % річних від простроченої суми боргу, що станом на 18 лютого 2017 року складає 3427,73 грн, та втрати від інфляції в розмірі 34665,93 грн.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 10 квітня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Клавдієвський дослідно-експериментальний завод» на користь ОСОБА_3 три проценти річних в розмірі 3427,73 грн та втрати від інфляції в сумі 34665,93 грн.

ПрАТ «Клавдієвський дослідно-експериментальний завод» з рішенням суду не погодилося і подало апеляційну скаргу. Просило судове рішення в частині задоволення позову скасувати, в решті рішення залишити без змін. Посилалося, при цьому, на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_3 рішення суду не оскаржив та подав свої заперечення на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, але частково.

Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте рішення суду першої інстанції, на думку колегії суддів, зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи і сторонами не заперечувалося таке.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2014 року було стягнуто з ПрАТ «Клавдієвський дослідно-експериментальний завод» на користь ОСОБА_3 невиплачену заробітну плату за період з 01 квітня 2011 року по 01 грудня 2011 року в розмірі 16000 грн, моральну шкоду в розмірі 1500 грн, та 730,8 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2015 року стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 35102,38 грн середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

На підставі зазначених рішень, 06 квітня 2015 року Бородянським районним судом Київської області були видані позивачу виконавчі листи за №36/3006/13-ц/195/14.

Станом на 07 квітня 2017 року сума боргу по зазначеними виконавчими листами не стягнута.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що є достатні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат за весь час прострочення виконання зобовязань та 3 % річних від простроченої суми боргу, які входять до складу грошового зобовязання, оскільки відповідач не виконує свої зобовязання за вказаними рішеннями суду, жодних доказів протилежного представником останнього суду не надано.

Однак, погодитися з цим висновком районного суду не можна.

Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України).

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (справа № 6-2795цс15) яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Між тим, суд першої інстанції на зазначені обставини справи та вимоги матеріального права належної уваги не звернув, хоча це має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Посилання суду на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року (справа №6-2168цс15) є помилковим, оскільки обставини наведеної справи є відмінними.

Оскільки, якщо під час розгляду справи встановлено неправильне застосування норм матеріального права, колегія судів вважає за можливе, відповідно до положень ч. 3 ст. 303 ЦПК України вийти за межі доводів апеляційної скарги.

Тому, судове рішення, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. 218, ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ст. ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Клавдієвський дослідно-експериментальний завод» задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 10 квітня 2017 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Клавдієвський дослідно-експериментальний завод» відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя С.В. Лівінський

судді: Р.В. Березовенко

ОСОБА_2