Справа № 538/48/15-ц
Провадження № 2/538/2/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Алтухової О.С.,

при секретарі Волошиній Л.О.,

за участю позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1, відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2, представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа Лучанська сільська рада Лохвицького району Полтавської області, про визнання права власності на рухоме майно в порядку спадкування та витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на рухоме майно в порядку спадкування та витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на наступні обставини.

15.01.2014 року помер її племінник ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в с. Лука, вул. Центральна, 137, земельної ділянки, що розташована на території Лучанської сільської ради, та легкового автомобіля марки ВАЗ 21063.

11.12.2014 року рішенням Лохвицького районного суду встановлено факт родинних відносин з померлим та визнано за нею право власності на житловий будинок та земельну ділянку.

Коли вона звернулась до нотаріуса з метою успадкування автомобіля, їй було відмовлено через відсутність свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Після смерті ОСОБА_4 даний транспортний засіб та документи на нього були безпідставно та без її згоди забрані ОСОБА_2 Одночасно з автомобілем відповідач вивіз з господарства майно, яке було у власності померлого, а саме дві металеві драбини, два візки, два велосипеди (голубого та червоного кольору), бензопилу марки «Штиль», болгарку, медогонку металеву, посуд та алюмінієві миски.

Відповідач за життя ОСОБА_4 на його прохання і за його згодою користувався автомобілем за потребою, тобто за необхідності возив хворого до лікарні.

Вона неодноразово просила ОСОБА_2 повернути вказане майно, в тому числі зверталася до нього письмово. Згідно висновку Лохвицького РВ УМВС України в Полтавській області даний спір повинен бути вирішений в суді.

Просила визнати за нею як спадкоємцем за законом після смерті племінника ОСОБА_4, який помер 15.01.2014 року, право власності на легковий автомобіль марки ВАЗ 21063, 1986 року випуску, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3, витребувати вказаний автомобіль у ОСОБА_2 та передати його їй, витребувати у ОСОБА_2 інше рухоме майно, а саме: дві металеві драбини, два візки, два велосипеди (голубого та червоного кольору), бензопилу марки «Штиль», болгарку, медогонку металеву, посуд та алюмінієві миски.

Пізніше ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просила визнати за нею право власності та витребувати у відповідача наступне рухоме майно: легковий автомобіль марки ВАЗ 21063, 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 вартістю 37500 гривень, бензопилу «Штиль» вартістю 6200 гривень, болгарку вартістю 900 гривень, медогонку вартістю 3500 гривень, при цьому зазначила, що попередній позов підтримує повністю.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини.

15.01.2014 року помер його вітчим ОСОБА_4 на догляд за яким, лікування та поховання йому спричинено матеріальну та моральну шкоду. Згідно товарного чеку магазину «Ритуал» № 65 від 16.02.2014 року ним на поховання вітчима понесені майнові витрати: на копання могли 400 грн., на послуги автотранспорту 280 грн., на виготовлення труни 550 грн., на придбання покривала 120 грн., на придбання простині 45 грн., на придбання корзини 170 грн., на придбання лент 15 грн., на придбання двох шарфів 30 грн., придбання вінка 70 грн., придбання корзини 105 грн., придбання носовиків 25 грн., придбання покривала 45 грн., а всього на загальну суму 1855 грн. Оплата послуг української православної церкви 92 грн. Згідно накладної підприємця ОСОБА_5 від 15.01.2014 р. поминальний обід на 50 чоловік на загальну суму 2631,50 грн. Згідно накладної підприємця ОСОБА_5 від 22.01.2014 р. поминки на 14 чоловік на загальну суму 667,50 грн. Згідно накладної підприємця ОСОБА_5 від 23.02.2014 р. поминки на 18 чоловік на загальну суму 1040,50 грн. А всього ним понесені майнові витрати на загальну суму 6286,50 грн. Коли вітчим захворів, то він на протязі 2013-2104 років доглядав його, 9 разів возив його на лікування в Полтавську обласну клінічну лікарню, а коли там лікувався стаціонарно, то постійно відвідував його, із власних заощаджень сплачував за ліки та проведення хіміотерапії. Коли він помер, то всі ритуальні турботи виконував аж до поховання. Тобто, в звязку із зазначеними турботами він мав витрачати свій власний час, мав переносити фізичний та психологічний вплив, що призвело до погіршення та можливості реалізації його звичок і бажань, а також вимагало від нього додаткових зусиль, що завдало моральної шкоди, яку він оцінює в 10000 гривень.

Пізніше ОСОБА_2 збільшив позовні вимоги, просив стягнути 4380 грн., сплачені ним за надання транспортних послуг автомобілем «Газель», яким він транспортував померлого з м. Полтави в с. Лука.

В судовому засіданні позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві, наполягала на задоволенні позову в повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала, зауважила, що всі витрати на поховання ОСОБА_4 сплачували її родина та жінка, з якою померлий проживав разом.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, що діє на підставі угоди № 036179 від 13.02.2015 року, заперечували проти первинного позову. ОСОБА_2 зазначив, що коли вітчим захворів на онкологічне захворювання, то він знав, що довго не проживе і продав автомобіль йому за ті витрати, яких він зазнав, доглядаючи його. Оформити автомобіль він не встиг, але він постійно знаходився у нього в господарстві. Крім того, вітчим з ОСОБА_1 перебував в недружелюбних стосунках і родинні відносини до його смерті не підтримували. Із-за матеріальної скрути та в звязку з витратами на навчання його старшого сина, він мусив продати зазначений автомобіль, а кошти витратив на його навчання. Щодо всього іншого рухомого майна, зазначив, що він про нього нічого не знає, взагалі в господарстві його вітчима такого майна не було. Просили в задоволенні первинного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник 3-ої особи в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи.

Суд, вислухавши сторін по справі, представника ОСОБА_2, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на рухоме майно в порядку спадкування та витребування майна з чужого незаконного володіння підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

15.01.2014 року помер ОСОБА_4, що підтверджуються свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 256916, виданого виконкомом Лучанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області (т. 1 а.с. 5).

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 11.12.2014 року встановлений факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, а саме те, що він був її рідним племінником, та визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок та на земельну ділянку після померлого 15.01.2014 року ОСОБА_6 (т. 1 а.с 7-8).

Померлому ОСОБА_4 на праві власності належав транспортний засіб марки ВАЗ 21063, 1986 року випуску державний номерний знак Ж6732ПО, який на день розгляду справи в суді залишається зареєстрованим за ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 9, т. 3 а.с. 57).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

ОСОБА_1 є спадкоємицею третьої черги згідно ст. 1263 ЦК України та єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права власності на легковий автомобіль марки ВАЗ 21063, 1986 року випуску, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо стверджень відповідача ОСОБА_2 про продаж йому спірного автомобіля померлим ОСОБА_4, суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно(товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388, також передбачена письмова форма договору купівлі-продажу автомобілів.

За приписами ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечував тієї обставини, що спірний автомобіль після смерті ОСОБА_4 постійно знаходився у нього в господарстві.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 незаконно, без жодної правової підстави заволодів автомобілем марки ВАЗ 21063, 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, а тому вказане майно підлягає витребуванню на користь спадкоємиці померлого ОСОБА_4 ОСОБА_1 При цьому суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що автомобіль було ним продано, оскільки жодних доказів цьому не надано, а з відповіді територіального сервісного центру №5345 РСЦ МВС в Полтавській області № 2043 від 25.10.2017 року вбачається, що транспортний засіб марки ВАЗ21063, номерний знак Ж6732ПО, станом на 25.10.2017 р. зареєстрований за ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 57).

В той же час суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині витребування іншого рухомого майна, а саме: двох металевих драбин, двох візків, двох велосипедів (голубого та червоного кольору), бензопили марки «Штиль», болгарки, медогонки металевої, посуду та алюмінієвих мисок, не підлягають задоволенню через їх недоведеність.

Так, позивачем ОСОБА_1 не надано жодних доказів того, що померлий ОСОБА_4 взагалі володів на момент смерті вище переліченим майном, більшість з якого навіть не визначена індивідуальними ознаками. Інструкція з експлуатації бензопили марки «STHIL» та гарантійне свідоцтво на вказану бензопилу на імя «Федора Стеценка» доводить лише ту обставину, що 17.09.2010 року померлий ОСОБА_4 придбав бензопилу «STHIL»; Інструкція з експлуатації електроінструмента не свідчить про наявність у ОСОБА_4 болгарки, яку просить витребувати ОСОБА_1 В будь-якому разі вказані Інструкції не можуть бути доказами того, що вказаним майном після смерті ОСОБА_4 заволодів відповідач ОСОБА_2

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Позивачем ОСОБА_2 в якості доказів понесених витрат на поховання ОСОБА_4 надані:

-накладна № 65 від 16.01.2014 року, товарний чек № 65 від 16.01.2014 р., видані ФОП ОСОБА_7, які підтверджують придбання ОСОБА_2 послуг та товарів, повязаних з ритуалом погребіння, на загальну суму 1855 грн. (т. 1 а.с. 104, т. 3 а.с. 7);

-квитанція № 1 від 15.01.2014 р., видана касиром-казначеєм церкви «Всіх скорботних радість», яка підтверджує сплату ОСОБА_2 церковного товару на суму 42 грн. та пожертву в сумі 50 грн. (т. 3 а.с. 8);

-накладна № 1 від 15.01.2014 року, видана ФОП ОСОБА_8, яка підтверджує отримання ОСОБА_2 транспортних послуг (Газель), а саме: з Луки до Лохвиці; з Лохвиці до Полтави; з Полтави до Луки, на загальну суму 4380 грн. (т. 1, а.с. 37);

-накладна № 1 від 15.01.2014 р., рахунок від 22.01.2014 р., рахунок від 23.02.2014 р., видані ФОП ОСОБА_5, які підтверджують оплату ОСОБА_2 поминальних обідів на загальну суму 4339,50 грн. (т. 3 а.с. 4-6).

Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобовязані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності їх здійснення. Водночас, відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання, відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Таким чином, стягненню зі спадкоємиці померлого ОСОБА_4 ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають витрати, повязані з похованням померлого, а саме: 1855 грн. витрачені на придбання товарів та послуг, що підтверджується накладною № 65 від 16.01.2014 року, товарним чеком № 65 від 16.01.2014 р., виданими ФОП ОСОБА_7; 42 грн., витрачені на придбання церковного товару, що підтверджується квитанцією № 1 від 15.01.2014 р., виданою касиром-казначеєм церкви «Всіх скорботних радість»; 4380 грн., витрачені на транспортування тіла ОСОБА_4 з м. Полтави, де він помер, що підтверджується довідкою про причину смерті, виданою Полтавським обласним клінічним онкологічним диспансером ОСОБА_2, до місця поховання , а саме до с. Лука Лохвицького району Полтавської області, підтверджені накладною № 1 від 15.01.2014 року, виданою ФОП ОСОБА_8

В той же час, суд дійшов висновку, що не підлягають стягненню зі спадкоємиці витрати, повязані з оплатою поминальних обідів в розмірі 4339,50 грн. та пожертва церкві на суму 50 грн., оскільки відшкодуванню підлягають витрати, понесені саме на поховання спадкодавця, так як проведення інших заходів чи дотримання традицій будь-якими особами вчиняються на власний розсуд, а тому відшкодуванню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Ч.1 ст.1167 передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно абзацу 2 п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діяння заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивач ОСОБА_2 стверджує, що здійснення догляду за померлим та його поховання завдало йому моральну шкоду, яку він оцінює в 10 000 гривень і просить стягнути її з відповідача ОСОБА_1 При цьому позивачем не надано жодного доказу наявності такої шкоди, не обґрунтовано в чому саме полягали протиправні і винні діяння ОСОБА_1, які цю шкоду могли спричинити, а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд виходить з наступного.

Позивачем ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги на загальну суму 48100 грн., тобто судовий збір при поданні позову 14.01.2015 року повинен був становити 481 грн., з яких позивачем було сплачено 243,60 грн. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, визнано право власності та витребувано з чужого незаконного володіння легковий автомобіль марки ВАЗ 21063, 1986 року випуску, який оцінений позивачкою в 37 500 грн. На підставі викладеного, з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн., сплачений нею при подачі позову, на користь держави з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 131,40 грн. (37500/100=375; 375-243,60=131,40), а з позивача ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір, недоплачений нею при подачі позову, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, в розмірі 106 грн.

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 заявлено позовні вимоги про стягнення майнової шкоди в розмірі 10666,50 грн. та моральної шкоди в розмірі 10000 грн. При подачі зустрічного позову ним було сплачено судовий збір в розмірі 551,20 гривень. В звязку з частковим задоволенням позову ОСОБА_9, стягненню з ОСОБА_1 на його користь підлягає судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 165,36 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 208, 328, 387, 1218, 1232, 1263 ЦК України, ст.ст. 5, 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа Лучанська сільська рада Лохвицького району Полтавської області, про визнання права власності на рухоме майно в порядку спадкування та витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5, право власності на легковий автомобіль марки ВАЗ 21063, 1986 року випуску, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер 15 січня 2015 року.

Витребувати у ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5, легковий автомобіль марки ВАЗ 21063, 1986 року випуску, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, витрати на поховання ОСОБА_6 в розмірі 6277 (шість тисяч двісті сімдесят сім) гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5, судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, на користь держави судовий збір в розмірі 131 (сто тридцять однієї) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, судовий збір в розмірі 165 (сто шістдесят пять) гривень 36 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Полтавської області через Лохвицький районний суд Полтавської області.

Рішення надруковано у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя Лохвицького

районного суду Полтавської області ОСОБА_10