Провадження № 22-ц/773/902/17 Категорія: 59 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Грушицького А.І.,

суддів Данилюк В.А., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря Вергуна Т.С.,

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з підстав в ній зазначених.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1, кожен окремо, апеляційну скаргу не визнали.

Представник позивача ОСОБА_4 подав до суду письмову заяву, в якій просив апеляційну скаргу задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_1, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач всупереч вимог ст. 60 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2012 року постановлено визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_5, який помер 22 травня 2002 року, а саме:

- на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Гірка Полонка Луцького району Волинської області по вул. Горохівській, 26, який належить спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 22 травня 1989 року виконкомом Луцької районної ради, реєстраційний № 184 від 24 липня 1989 року;

- на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,48 га, розташованої на території с. Гірка Полонка Гіркополонківської сільської ради Луцького району Волинської області, яка належить спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ № 016587, виданого 27 липня 1997 року Гіркополонківською сільською радою Луцького району Волинської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 197;

- на 1/3 частину земельної ділянки площею 4,02 га, розташованої на території Гіркополонківської сільської ради Луцького району Волинської області, яка належить спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ № 032321, виданого 21 серпня 2002 року Гіркополонківською сільською радою Луцького району Волинської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 328;

- на 1/3 частину права на майновий пай в КСП «Прогрес» с. Гірка Полонка Луцького району Волинської області, який належить спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ВЛ № 0128933, виданого 17 березня 2003 року Гіркополонківською сільською радою Луцького району Волинської області за реєстраційним № 195;

Провести в натурі поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Гірка Полонка Луцького району Волинської області по вул. Горохівській, 26 шляхом виділу в натурі ОСОБА_2 1/6 частини будинковолодіння, а саме: запроектованого приміщення 1-10 плошею 7,2 кв.м., запроектованого приміщення 1-11 площею 5,6 кв.м., приміщення 1-8 площею 16,6 кв.м., а також колодязь «И», 1/6 частину огорожі 1-7 згідно технічного паспорта та висновку № О-83 судової будівельно-технічної експертизи від 26 червня 2012 року (І варіант, додаток № 3) (а.с. 9-11).

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 10 жовтня 2012 року доповнено абзац третій резолютивної частини рішення Луцького міськрайонного суду від 10 вересня 2012 року реченнями слідуючого змісту: «вартістю 48044,63 грн., що становить 17/100 частин будинковолодіння.

Зобовязати ОСОБА_2: демонтувати перегородку між приміщеннями 1-11 та 1-10; в приміщенні 1-11 влаштувати перегородку, товщиною 0,10 м із дверним прорізом, переобладнати приміщення 1-10* в кухню, 1-11* в коридор, закласти дверні прорізи між приміщеннями 1-1 і 1-10, 1-7 і 1-8, 1-8 і 1-10, влаштувати дверні прорізи між приміщеннями 1-11* і 1-8, та в приміщення 1-11* влаштувати подвійні вхідні двері.

Зобовязати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 влаштувати автономні інженерні мережі електропостачання та опалення» (а.с. 12, 13).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 січня 2014 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрував право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Горохівській, 26 в с. Гірка Полонка Луцького району Волинської області (а.с. 14).

Звертаючись з даним позовом в суд позивач покликався на ті обставини, що він не має доступу до частини житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані по вул. Горохівській, 26 в с. Гірка Полонка Луцького району Волинської області, оскільки відповідач навмисне змінив замок у вхідних дверях, не надає можливості зробити заміри земельної ділянки для виготовлення правовстановлюючих документів на неї.

Заперечуючи позов відповідач зазначав, що жодних перешкод в користуванні власністю позивачу не створює. Позивач не провів належним чином реконструкцію своєї частини будинку відповідно до рішення суду, не влаштував автономних інженерних мереж електропостачання та опалення.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як передбачено ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 та ч. 1 ст. 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В листі Гіркополонківської сільської ради Луцького району Волинської області від 24 січня 2017 року за № 61 зазначено, що від ОСОБА_2 звернень до сільської ради про перешкоди у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою не надходило. 4 листопада 2016 року соціально-побутовою комісією сільської ради було проведено обстеження господарства по вул. Горохівська, 26 в с. Гірка Полонка Луцького району Волинської області, про що складено акт № 932, в якому зазначено, що ОСОБА_2 тривалий час за вказаною адресою не зявлявся, його брат ОСОБА_3 жодних перешкод в користуванні будинком йому не створював (а.с. 113, 115, 116).

Суд першої інстанції у повній мірі зясував фактичні обставини справи, дав належну оцінку доказам по справі.

Представник позивача ОСОБА_4 в апеляційній скарзі зазначив, що відповідач розмістив у належній позивачеві частині житлового будинку власні речі, змінив замок на вхідних дверях у звязку з чим ОСОБА_2 не має доступу до житлового будинку і земельної ділянки, однак жодних доказів на підтвердження даних доводів суду не надав.

Крім того, суд першої інстанції дав правильну оцінку письмовому доказу висновку Луцького відділення поліції ГУНП у Волинській області від 14 жовтня 2016 року, оскільки даний документ не містить достатніх даних на підтвердження позовних вимог (а.с. 16).

В порушення вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідач чинить перешкоди у користуванні належною йому частиною житлового будинку та земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою.

Позов в частині вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач мотивував понесеними моральними та фізичними стражданнями внаслідок неможливості користуватися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За загальним правилом згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до усталеної судової практики під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Враховуючи, що позов про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою є недоведеним, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, наявність якої позивач обгрунтовував понесеними моральними та фізичними стражданнями внаслідок неможливості користуватися своєю власністю.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає нормам матеріального і процесуального права, є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2017 року в даній цивільній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді