Справа № 363/4330/15-ц Головуючий у І інстанції Войнаренко Л. Ф.
Провадження № 22-ц/780/3114/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 01.08.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

01 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Сліпченка О.І., Гуля В.В.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ПриватБанк звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 11 грудня 2008 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 12841, 16 доларів США терміном до 24 липня 2013 року, зі сплатою відсотків в строки та порядку встановленому у договорі. В цей же день було укладено договір поруки з ОСОБА_4, нині ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором. Позивач зазначає, що він в повному обсязі виконав свої зобовязання за кредитним договором, натомість відповідач свої обовязки з повернення кредиту та нарахованих відсотків, комісії та пені не виконав, внаслідок чого у нього перед банком виникла заборгованість, яка станом на 26.06.2015 року складає 64560 доларів США, яка складається з : - 11772, 66 доларів США заборгованість за кредитом; - 4395, 29 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3621,35 доларів США , заборгованість по комісії за користування кредитом; - 41685,18 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань, а також штрафи відповідно до договору - 11,80 доларів США - штраф (фіксована частина); - 3073,72 доларів США - штраф (процентна ставка).

Остаточно просив стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості в розмірі 64560 доларів США, що за курсом НБУ від 26.06.2015 року складає 1368026,44 грн. та понесені судові витрати.

Відповідачі позов не визнали, вказали, що за даним кредитним договором є рішення Індустріального суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2012 року про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення боргу, тому просили застосувати до позовних вимог строки позовної давності та в звязку з цим в позові відмовити.

Рішенням Вищгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ПриватБанк подав апеляційну скаргу зазначивши, що судом неповно зясовано обставини справи, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначив також, що рішення суду на яке посилаються відповідачі не виконувалось, а отже не може змінювати розмір заборгованості. Тому просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути судові витрати.

У своїх запереченнях до апеляційної скарги відповідачі зазначили, що з 11.11.2008 року позичальником систематично не сплачувались платежі по кредиту, отже відповідно до умов кредитно-заставного договору настала подія дефолту, яку позичальник не усунув, тому зобовязаний був достроково повернути суму кредиту в повному обсязі, а відтак змінився строк виконання основного зобовязання у відповідності до п.11.2.6 договору. Таким чином, відповідачі посилаючись на пропуск банком строків звернення до суду з даним позовом, просять рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитно-заставний договір № K2НСА800000431 від 11 грудня 2008 року (т.1 а.с.10-14), відповідно до якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 12841, 16 доларів США на термін до 24 липня 2013 року, зі сплатою відсотків в строки та порядку встановленому договорі.

Крім того, було укладено Договори поруки № K2НСА800000431 від 11 грудня 2008 року з поручителями ОСОБА_5, який помер, та ОСОБА_4, нині ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ОСОБА_2 (т.1 а.с.15-16).

Судом встановлено, що 16 березня 2012 року рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська за даним договором позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було задоволено, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №К2НСА800000431 від 25 липня 2008 року у розмірі 219 813 грн.87 коп. звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль Mitsubishi, модель: Eclipse, рік випуску 1998, тип ТЗ: легковий, що належить ОСОБА_2 шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх необхідних повноважень для здійснення продажу. Крім того, цим же рішенням стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість в розмірі 10000 грн.

По даному рішенню видано виконавчий лист (т.1 а.с.85), до Державного реєстрі обтяжень рухомого майна внесено зареєстровано звернення стягнення 4 листопада 2011 року (а.с.86 т.1).

28 березня 2016 року постановою головного державного виконавця ВДВС Вишгородського РУЮ ОСОБА_6 при примусовому виконанні виконавчого листа №2/0417/2548/2012 , виданого 27 березня 2012 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська (т.1 а.с.217) накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2.

Також суд встановив, наявність підстав для відмови в позові до поручителя у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Проте, відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що існує рішення суду, яке перебуває на виконанні в органах ДВС, але належного та допустимого розрахунку розміру заборгованості ОСОБА_2 по вищевказаному кредитно-заставному договору після постановленого рішення суду не надано.

Колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції не може погодитись, оскільки він не відповідає обставинам справи і нормам матеріального права.

Так, п. 11.1 Кредитно-заставного договору № К2НСА800000431 від 25 липня 2008 року визначено умови настання події Дефолту, яка настає уразі затримання сплати Позичальником частини наданого Кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць; перевищення заборгованості більш як на 10 суми наданого Кредиту; несплата Позичальником більше однієї виплати яка перевищує 5 % суми наданого Кредиту та ін.

Відповідно до п.11.2.6 укладеного кредитно-заставного договору від 25.07.2008 року, якщо протягом 30 календарних днів з моменту отримання Позичальником повідомлення про Дефолт або з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет Застави, Позичальник не усунув Подію Дефолту, Позичальник зобовязаний негайно повернути суму кредиту в повному обсязі та виконати всі інші грошові зобовязання за договором в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що 4 листопада 2011 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано звернення стягнення на предмет застави (а.с.86 т.1).

Крім того, 16 березня 2012 року рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська за даним договором позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було задоволено, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №К2НСА800000431 від 25 липня 2008 року у розмірі 219 813 грн.87 коп. звернуто стягнення на предмет застави.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання зобовязань за договором та визначили умови повернення коштів.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами цієї статті особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У зобов'язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб'єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов'язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов'язку. Так само й боржник зі спливом позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов'язку.

Так, оскільки строк виконання зобовязань за договором було змінено на 31 грудня 2011 року, тобто на 31 календарний день з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет Застави, а позивач ОСОБА_7 звернувся до суду 29.09.2015 року, що свідчить про сплив строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Відповідачі заперечуючи проти позовних вимог, просили застосувати позовну давність та пропуск шести місячного строку на предявлення вимоги щодо стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3

На думку колегії суддів, зазначені обставини заслуговують на увагу.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції не була дана належна правова оцінка обставинам справи, у повній мірі не зясовані фактичні обставини справи, встановлення яких має важливе значення для правильного вирішення спору, тому відповідно до вимог ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову до боржника у звязку із пропуском строку позовної давності.

При цьому, оскільки виходячи з положень ч.4 ст.559 ЦК України вимога до поручителя ОСОБА_3 про виконання нею солідарного з боржником зобов'язання за договором, у даному випадку, повинна бути пред'явлена у судовому порядку протягом шести місяців від дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту, а саме протягом шести місяців з 31.12.2011 року.

Верховний Суд України у правовій позиції, висловленій 14.09.2016 року при розгляді справи № 6-1451цс16 зазначив, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою 4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у звязку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 також задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :