АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/2354/16-ц Номер провадження 22-ц/786/875/17Головуючий у 1-й інстанції Січиокно Т. О. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Хіль Л.М.,

Суддів: Абрамова П.С., Лобова О.А.,

За участю секретаря: Маладики Л.В.,

За участю: представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

представника третьої особи - ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_6, поданого в інтересах малолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Шевченківської районної у м. Полтава раді, про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и л а :

В березні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду в інтересах малолітньої ОСОБА_7 із позовом до ОСОБА_3, визначивши третьою особою Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Шевченківської районної у м. Полтаві ради, прохаючи позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову ОСОБА_6 зазначила, що від шлюбу, який 27.05.2015 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтава розірвано, сторони мають малолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після припинення шлюбних відносин особисті стосунки з відповідачем погіршилися, він систематично вчиняє по відношенню до неї хуліганські дії, погрожує фізичною розправою, залякує дитину, психічно впливає на неї та лається нецензурною лайкою у її присутності. Внаслідок таких протиправних дій вона була змушена неодноразово звертатися до правоохоронних органів.

Дитина відчуває страх у спілкуванні з батьком, боїться його, внаслідок чого вона зверталася за допомогою до психолога.

Також позивачка вказала, що ОСОБА_3 не займається вихованням дитини, не забезпечує її матеріально, аліменти не сплачує.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2017 року позов ОСОБА_6, поданий в інтересах малолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав залишено без задоволення.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржено ОСОБА_6, яка посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, прохає зазначене рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити у цій частині нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_6 зазначила, що суд першої інстанції не звернув увагу на надані нею та її представником докази наявності факторів, які є підставою для позбавлення батьківських прав особи, що передбачені в п.п. 15 та 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Так, відповідач не цікавиться станом здоров`я дочки, її навчанням та духовним розвитком, дочка сама не бажає спілкуватися із батьком, адже він сприймається нею як загроза спокійній атмосфері в сім`ї, що підтверджено поясненнями шкільного психолога.

Апелянт також вважає безпідставним висновок місцевого суду про те, що ОСОБА_3 не відмовляється від надання дитині матеріальної допомоги, адже після їх розриву, відповідач жодного разу не надавав будь-яких коштів на придбання будь-чого для дитини і доказів протилежного не надав. Аліменти на утримання дитини у розмірі встановленому судовим рішенням не сплачує, станом на 01.03.2016 року у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 8448 грн. 50 коп. На день подачі апеляційної скарги заборгованість складає майже 20 тис. грн.

Також апелянт вказала, що суд не звернув увагу на пояснення свідків, які підтвердили факт неприязності стосунків між сторонами та те, що сварки виникають у присутності дитини і відповідач дозволяє в розмові з донькою вживати нецензурні слова, а також, на висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав й висновок проведеного комплексного психологічного аналізу спілкування дитини з батьком, згідно з яким таке спілкування негативно впливає на розвиток дитини та формування її як особистості.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 з огляду на наступне.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по-суті позовних вимог.

За змістом п. 1, п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 3 ст. 10, що також передбачено і ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до норми ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя.

Із роз'яснень, викладених у п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 року у м. Полтава, що підтверджено Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 24.11.2008 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського МУЮ. Батьками записано: ОСОБА_3 - батько, ОСОБА_6 - мати (т.1, а.с.32).

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтава від 27.05.2015 року шлюб, зареєстрований 01.09.2007 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 - розірвано (т.1, а.с.31).

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтава від 07.09.2015 року стягнуто із ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 27.05.2015 року та до досягнення дитиною повноліття (т.1, а.с.33).

Відповідно до інформації з довідки-розрахунку, що видана ВДВС, згідно з виконавчим листом № 554/6948/15-ц від 12.11.2015 року, виданим Октябрським районним судом м.Полтава про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, станом на 01.03.2016 року нарахована заборгованість у розмірі 8449,50 грн. (т.1, а.с. 21).

У матеріалах справи також містяться довідки щодо занять малолітньої ОСОБА_7 факультативно англійською мовою з репетитором з ініціативи матері та щодо відвідування нею секції з художньої гімнастики також з ініціативи матері, а також, щодо відвідування дитиною Полтавського міського центру позашкільної освіти (т.1, а.с. 10, 36-37).

Згідно з інформацією з характеристики учениці 1-Г класу Полтавської гімназії № 17 ОСОБА_7, дитина відповідає віковим нормам, має високий словниковий запас, на уроках активна, проявляє інтерес до навчальних завдань. На даний момент вихованням дитини займається мати. Вона приділяє належну увагу не лише навчанню та вихованню дівчинки, але й створенню комфортних умов для її розвитку. З батьком емоційний контакт ускладнений. Він сприймається дитиною як загроза для спокійної атмосфери в її сім'ї. Вона намагається уникати страху тривоги та образ, що з ним пов'язані. Хоча потреба у контактах з батьком відмічається, він є значимою для неї людиною. Рекомендовано батькам створити сприятливі, спокійні та комфортні умови для розвитку дитини, співпраця з психологом по корекції страхів, тривожності, формуванню впевненості у власних силах (т.1, а.с. 9).

У судовому засіданні у суді першої інстанції були допитані свідки як заявлені позивачем та відповідачем, так свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зазначали, що з часу припинення шлюбних відносин між позивачем та відповідачем мають місце неприязні стосунки. Між ними часто виникають сварки, які відбуваються у присутності дитини і відповідач дозволяє в розмові з донькою вживати нецензурні слова. Окрім цього, ОСОБА_3 неодноразово з'являвся за місцем навчання дитини, місцем роботи позивача, де ображав останню, принижував її, вдавався у громадських місцях до з'ясування стосунків як із колишньою дружиною. Свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 суду показали, що ОСОБА_3 любить свою доньку, прагне займатися її вихованням та спілкуватися з нею. Непорозуміння з колишнього дружиною стають причиною сварок між ними, свідком яких стає і дитина. По відношенню до останньої відповідач ніколи не проявляв жорстокого поводження, прагне спілкуватися з нею. Натомість позивач чинить перешкоди у спілкування дитини з батьком, продукти харчування та подарунки для дитини не приймає, налаштовує доньку проти батька.

Сторонами не заперечується, що дитина ОСОБА_7 проживає з матір'ю ОСОБА_19 та те, що з часу припинення сімейних відносин між ними мають місце неприязні стосунки, внаслідок чого виникають систематичні сварки, відсутня згода щодо поділу майна та участі відповідача у спілкуванні і вихованні дитини.

Згідно з довідкою з Полтавської гімназії № 17 Полтавської міської ради Полтавської області в якій навчається малолітня ОСОБА_7, від 29.02.2016 року за № 01-30/145, протягом навчання дівчинки у гімназії батько не бере участі у вихованні доньки, не відвідує школу, батьківські збори, не цікавиться навчанням та поведінкою, не спілкується з учителями (т.1, а.с. 27).

Національною поліцією України ГУНП в Полтавській області у листі від 11.03.2016 року повідомлено, що протягом періоду 2013-2016 роки до Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області зверталася ОСОБА_6, а саме: 09.02.2015 року надійшло повідомлення від лікаря травмпункту про те, що за допомогою звернулася ОСОБА_6, яка отримала тілесні ушкодження від чоловіка; 23.03.2015 року колишній чоловік ОСОБА_3 вчинив сварку; 27.04.2015 року ОСОБА_3 по вул. Коваля, 3 в кабінеті № 404 у приміщенні інституту економіки та торгівлі вчинив сварку; 06.05.2015 року про те, що по вул. Соборний Майдан, 2 в м.Полтава поблизу ресторану «Лілея» її чоловік ОСОБА_3 вчинив сварку; 13.05.2015 року про те, що 08.05.2015 року у приміщенні гімназії № 17 відбулася сварка із ОСОБА_3 (т.1, а.с.12).

У відділенні поліції № 2 перебувало кримінальне провадження № 000221 від 20.02.2016 року. В ході розслідування під час допиту ОСОБА_6 відмовилася від проходження судово-медичної експертизи, повідомивши слідству, що тілесних ушкоджень її колишній чоловік їй не наносив. 22.03.2016 року дане кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (т.1, а.с.164).

В матеріалах справи наявні два висновки органів опіки та піклування, які мають протилежний зміст, зокрема висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтава ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_20 від 12.07.2016 року та висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтава ради від 24.01.2017 року, згідно з яким - ОСОБА_3 тривалий час не виконує батьківські обов'язки по відношенню до дитини ОСОБА_7 постійно створює конфліктні ситуації, які негативно впливають на психічний стан дитини, а тому є підстави для позбавлення його батьківських прав (т.1, а.с. 123-124; 212).

Вказаний висновок органу опіки та піклування від 24.01.2017 року як належний та допустимий доказ судом апеляційної інстанції оцінюється в сукупності з наступними належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив, зокрема із недопустимості доказу - висновку судово-психологічної експертизи, виконаної психологом ОСОБА_8, що була проведена за ухвалою суду. Недопустимість вказаного доказу судом була обґрунтована тим, що психолог ОСОБА_8 не є атестованим експертом у галузі та не має права на проведення експертних досліджень.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ч. 2 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

З огляду на вищевикладені висновки суду першої інстанції та вказані процесуальні норми, колегія суддів задовольнила клопотання ОСОБА_6 про призначення судово-психологічної експертизи.

Згідно з висновком судово-психологічної експертизи від 03 липня 2017 року за № 462, виконаним судовим експертом ОСОБА_21 Полтавського відділення Харківського НДІ судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, індивідуально-психологічними особливостями ОСОБА_3 є легковажне ставлення до соціальних норм, зовнішньозвинувальний тип реагування, неприйняття відповідальності за свої вчинки, застосування подвійних «стандартів» у поведінці, тенденція до перекручування фактів, висока самооцінка та рівень претензій, сконцентрованість на власних бажаннях та ігнорування потреб і почуттів інших, знижена здатність до емпатії, небажання докладати тривалі зусилля, оптимізм, безтурботність, поверховість, контактність, домінантність у стосунках, тенденція до вибухових емоційних реакцій у відповідь на протидію.

Лінія поведінки ОСОБА_3 у сім`ї - визначена його індивідуально-психологічними особливостями, з огляду на ігнорування актуального психічного стану доньки, особливостей її психічного розвитку та можливостей, провідних соціальних потреб, - непередбачувана та непослідовна поведінка, агресія по відношенню до матері під експертної, - зумовила формування у ОСОБА_7 відчуття психічного дискомфорту, переживання страху, невпевненості у власній безпеці та стабільності життєвої ситуації, виникнення негативних змін в структурі емоцій, індивідуальності та поведінки, функціонування захисних механізмів уникнення, запереченняя, витіснення.

Легковажне ставлення ОСОБА_3 до соціальних норм, застосування подвійних моральних стандартів, непослідовність поведінки, ігнорування систематичної праці - може викликати негативне емоційне ставлення дитини до батька або перешкоджати стійкому засвоєнню дитиною соціальних норм.

На час експертного обстеження взаємени між ОСОБА_7 і її батьком ОСОБА_3 визначаються сприйняттям дитиною батька як настійливого в задоволенні своїх бажань, непередбачуваного, як можливе джерело агресії, перешкоду для задоволення потреб дівчинки. Переживання дитиною сімейної конфліктної ситуації, внутрішнє неприйняття об`активних умов, які перешкоджають її емоційному комфорту, реалізації провідних потреб призвели до негативного емоційного сприйняття батька, пересторог щодо нього, стійких реакцій відмови, уникнення. Відсутність спільних інтересів у доньки з батьком, зосередженість останнього на своїх бажаннях та невміння останнього розуміти та враховувати особливості психічного розвитку ОСОБА_7, її потреб та емоційних станів суттєво перешкоджають руйнуванню психологічних бар`єрів між батьком та дитиною.

Матір ОСОБА_6 транслює донці ОСОБА_7 уявлення про батька, відповідні її власній оцінці ОСОБА_3 як особи, яка втратила свої можливості, не уміє будувати стабільні відносини, нести відповідальність за свою поведінку та виявляти турботу про близьких.

Батько ОСОБА_3 транслює донці уявлення про матір, як особу, яка перешкоджає її спілкуванню з батьком, дідусем та бабусею, не варта поважливого ставлення.

Стиль спілкування, що пропонувався ОСОБА_3 в період зустрічей із донькою після припинення спільного життя із позивачкою, зокрема залучення дитини для коригування поведінки колишньої дружини, зневажливе ставлення та агресія щодо матері в присутності дитини, наполегливі пропозиції прогулянок з батьком і ночівлі у нього вдома, мають ознаки психічного тиску та маніпулятивного спілкування.

Спілкування ОСОБА_7 з батьком ОСОБА_3 відбувається вкрай рідко.

В даний час відношення ОСОБА_7 до матері характеризується високим ступенем особистої та емоційної привабливості, бажаності, домінуванням уу її свідомості позитивного сприймання матері, як людини, що задовольнить потребу у емоційному прийнятті, захисті від життєвих труднощів і небезпек та забезпечить їй психічний комфорт.

В даний час відношення ОСОБА_7 до батька визначається значною емоційною напругою, побоювання як людини, що є непередбачуваною та ненадійною, може нести небезпеку, перешкоджає емоційному комфорту та задоволенню актуальних потреб

На час експертного дослідження ОСОБА_7 виявляє низький рівень особистої, шкільної тривожності та тривожності щодо неформальних стосунків та високий рівень тривожності і перестороги у сфері стосунків із батьком, ОСОБА_3

На час експертного обстеження ОСОБА_7 уникає спілкування із батьком (т.2, а.с. 51-77).

Натомість, консультативний висновок щодо особливостей психоемоційного стану ОСОБА_3 від 24.07.2017 року № 32, колегія суддів сприймає як недопустимий доказ у даному провадженні, адже одержаний позивачем з порушенням порядку встановленого законом, не був досліджений судом першої інстанції, обґрунтованість поважності причин не надання вказаного висновку до суду першої інстанції відповідачем надана не була.

Як вже зазначалось вище, у сукупності з усіма проаналізованими вище колегією суддів належними та допустимими доказами, з урахуванням вищезазначеного експертного висновку, колегія суддів належним та допустимим доказом вважає й висновок Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 24.01.2017 року про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, відповідно, вважає неналежним доказом висновок органу опіки та піклування виконкому Подільської районної у м. Полтаві ради від 12.07.2016 року.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку про те, що враховуючи інтереси дитини, стосунки, що склались між відповідачем та його донькою ОСОБА_7, у зв'язку з доведеністю матеріалами справи невиконанням батьком свої батьківських обов'язків по відношенню до дитини, є всі підстави для вжиття такого крайнього заходу впливу щодо ОСОБА_3, як позбавлення батьківських прав.

Так, з урахуванням вище досліджених доказів, колегія суддів дійшла до переконання про доведеність позивачкою того, що ОСОБА_3 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини ОСОБА_7, на спростування вказаного висновку жодних належних та допустимих доказів не надано. Також, матеріалами справи підтверджено, що відповідач не піклується про навчання дитини, її підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі та у форматі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та розвитку, усе спілкування дитини з батьком сприймається негативно з острахом та пересторогою. Матеріали справи не містять доказів того, що батько забезпечує доступ дитини до культурних та інших духовних цінностей, сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, навпаки, експертний висновок та пояснення свідків підтверджують доводи позивача про те, що спілкування ОСОБА_3 з ОСОБА_7, останньою сприймається критично та сприяє розвитку у неї негативних рис характеру та зайвого психоемоційного навантаження.

Колегія суддів також вважає доведеним матеріалами справи факт свідомості такої поведінки відповідача по відношенню до дитини, з огляду на що, позовні вимоги ОСОБА_6 є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 4 п.п. 1,3,4 , 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2017 року - скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_6, поданого в інтересах малолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Шевченківської районної у м. Полтава раді, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 сплачений нею судовий збір у сумі 1255 грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді: П.С. Абрамов

О.А. Лобов

З оригіналом згідно: Л.М. Хіль