БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/44/17
Справа № 356/1980/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.06.2017 Березанський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Капшученко І. О.,

при секретарі Мамей Н. І., Гонтар Н. І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Березанська міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини та зменшення розміру обов'язкової частки у спадковому майні

В С Т А Н О В И В:

До Березанського міського суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та зменшення розміру обов'язкової частки у спадковому майні звернувся ОСОБА_1. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід та батько відповідачки, ОСОБА_6, який на момент смерті перебував у шлюбі з ОСОБА_7, бабусею позивача та матір'ю відповідачки. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, до складу якої ввійшов житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1. Дружина померлого, ОСОБА_7, звернулась до Березанської міської державної нотаріальної контори та отримала свідоцтво про право власності на ? частину спірного будинку як частку в спільному майні подружжя. Інша ? частина з незрозумілих позивачу причин була розподілена лише між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 по ? частці кожному, відтак, не було враховано права позивача як спадкоємця по факту представлення після смерті його батька та сина померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача ОСОБА_7, залишивши за життя заповіт, яким заповідала все своє майно внуку, ОСОБА_1 Реалізовуючи своє право на спадщину, позивач звернувся до Березанського міської державної нотаріальної контори, та дізнався, що розмір спадкового майна, яке залишилося після ОСОБА_7, становить не 2/3, а ? частки спірного житлового будинку, окрім того, правовстановлюючі документи на житловий будинок відсутні, так як вони знаходяться у відповідачки. Відтак, просить суд встановити факт прийняття спадщини за законом по праву представлення після смерті діда ОСОБА_6 в розмірі 1/6 частки спірного житлового будинку, а також зменшити відповідачці розмір обов'язкової частки у спадковому майні, визначивши її у розмірі 1/6.

06.12.2016 через канцелярію суду представник позивача подала заяву про збільшення позовних вимог, якою, окрім перелічених вище вимог, просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_3 від 11.04.2007 № 664 на ? частину спірного житлового будинку, та визнати за позивачем в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 право власності на ? частину спірного житлового будинку (а.с.44-45).

26.01.2017 через канцелярію Березанського міського суду Київської області надійшли заперечення відповідача проти позову, в яких ОСОБА_3 вказує на аморальну поведінку позивача, та на цій підставі просить суд відмовити у задоволенні позову в частині зменшення розміру її обов'язкової частки в спадковому майні, а також відмовити в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 11.04.2007 у зв'язку зі спливом 3-річного строку позовної давності (а.с.54-56).

Окрім того, в надісланих відповідачем 03.04.2017 через канцелярію суду запереченнях проти позову вказує, що позовна вимога позивача про встановлення факту прийняття спадщини не підлягає до задоволення, так як з даного предмету відсутній предмет спору, а також повторно вказує на пропуск строків позовної давності для позовних вимог щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину відповідача від 11.04.2007, зменшення розміру її обов'язкової частки у спадковому майні після смерті ОСОБА_7 та визнання за позивачем права власності на ? частину спірного житлового будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 (а.с.163-165).

В судовому засіданні позивач та його представник позовну заяву підтримали у повному обсязі, обґрунтовуючи її доводами, вказаними в заяві, та просили позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказуючи на їх безпідставність.

20.02.2017 через канцелярію Березанського міського суду Київської області надійшла заява від третьої особи - Березанської міської державної нотаріальної контори, в якій вони просили проводити розгляд справи без участі їхнього представника, проти задоволення позову не заперечували (а.с.65,87).

Заслухавши пояснення сторін по справі, покази свідків, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Березанської міської ради Київської області 12.02.1999, актовий запис № 38 (а.с. 4).

Після смерті ОСОБА_6, Березанською міською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 83/99.

Як вбачається з вказаної спадкової справи № 83/99 та не заперечувалось сторонами, на момент смерті ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, та в період їх спільного проживання подружжям було придбано житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, право власності на який було зареєстровано Переяслав-Хмельницьким бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 30.01.1978, виданим Березанським ККП (а.с.109,110).

Дружина померлого, ОСОБА_7, звернулась до Березанської міської державної нотаріальної контори та отримала свідоцтво про право власності на ? частину спірного будинку як частку в спільному майні подружжя, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 11.04.2007 № 660, виданим державним нотаріусом Березанської міської державної нотаріальної контори Лялик О. В. (а.с.5).

Відтак, спадщина, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6, складалась з ? частини житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, та була оформлена на ОСОБА_7 та ОСОБА_3 по ? частині спірного житлового будинку за кожною, про що державним нотаріусом Березанської міської державної нотаріальної контори Лялик О. В. було видано свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.04.2007 за № 662 та № 664 (а.с.112-113).

Разом з тим, як встановлено з наданої суду будинкової книги для прописки громадян, на момент смерті спадкодавця - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 - позивач ОСОБА_1 був зареєстрований в спірному житловому будинку, а саме з 01.03.1980, та був знятий з реєстраційного обліку 15.11.2006 (а.с.49-50).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим 30.05.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції у Київській області, залишивши по собі заповіт від 17.05.2011, у відповідності до якого заповідала усе своє майно онуку - позивачу ОСОБА_1 (а.с.221,225).

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, після смерті ОСОБА_7 30.05.2012 було заведено спадкову справу № 69/2012, а з заявами про прийняття спадщини звернулись позивач та відповідач (а.с.231).

Позивач ОСОБА_1, у судовому засіданні допитаний як свідок, пояснив, що проживав з дідом ОСОБА_6, та бабою ОСОБА_7, та здійснював догляд за бабусею у останні роки життя, та займався господарством, окрім часу, коли перебував в АТО. ОСОБА_3 приїзджали лише на вихідні і свята.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що є сусідом позивача. Вказав, що ОСОБА_1 здійснював догляд за своїми дідом ОСОБА_12, бабою ОСОБА_7, а також сестрою баби, виконував різноманітні роботи біля будинку, підтримував його в належному стані, хоч ніде й не працював. Тому, ОСОБА_7 заповіла все своє майно позивачу. Окремо відзначив, що у відповідача ОСОБА_3 є будинок, що дістався їй у спадок від діда.

Свідок ОСОБА_13 вказувала, що проживає на одній вулиці з позивачем. Суду повідомила, що останній з дитинства жив у спірному будинку, доглядав за бабою ОСОБА_7, просив її годувати, коли сам не міг, так як йшов на роботу.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні вказав, що є сином відповідачки та двоюрідним братом позивача. Зазначив, що протягом певного часу ОСОБА_1 зловживав спиртними напоями, виносив з будинку речі, застосовував по відношенню до ОСОБА_7 фізичне насилля, відтак, остання боялась за своє життя. Натомість відповідачка кожні вихідні приїжджала до баби, доглядала її, прала речі, годувала, привозила ліки.

Свідок ОСОБА_8 повідомив, що з позивачем зустрічався один раз, коли передавав ліки для ОСОБА_15 ліки, з відповідачем протягом тривалого часу працювали разом на заводі. Вказав, що ОСОБА_1 не бачив біля будинку жодного разу.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту п. 4-5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, його норми застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

З огляду на це, до відносин спадкування після смерті ОСОБА_6, що є предметом позовної заяви, підлягає застосуванню законодавство, що діяло на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме ЦК Української РСР в редакції від 27.12.1996.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК УРСР 1963 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ст. 527 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в

рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки

(усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка

належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (ст. 529 ЦК УРСР 1963 року).

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі.

З урахуванням імперативних вимог ч.1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення ч. 2-4 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмові докази, речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи, висновки експертів.

З врахуванням положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Звертаючись до суду, позивач вказує, що має право на спадщину за законом після смерті діда ОСОБА_6 по праву представлення в порядку ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, так як на момент відкриття спадщини його батько та син спадкодавця - ОСОБА_9 - помер, на підтвердження чого надає будинкову книгу з відмітками про реєстрацію його, позивача, місця проживання у спірному будинку як доказ фактичного вступу ним у володіння та управління спадковим майном.

З п. 5.1 роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 вбачається, що при розгляді справ про спадкування за законом існує необхідність перевірки доказів належності осіб до кола спадкоємців за законом визначеної черги. Для кровного споріднення характерним є ступені споріднення, тобто кількість народжень, що пов'язують між собою двох осіб, які перебувають у родинних зв'язках.

Так, у відповідності до ст. 51 КпШС України в редакції від 20.06.1969, чинній на момент народження позивача, взаємні права та обов'язки батьків і дітей ґрунтуються на походженні дітей, засвідченому у встановленому законом порядку.

Порядок визначення походження дитини від батьків передбачався статтями 52-55 КпШС України, та, з врахуванням ст. 158 цього Кодексу, включав реєстрацію в державних органах запису актів громадянського стану.

Порядок реєстрації актів громадянського стану в Українській РСР затверджено відповідною Інструкцією Міністерства юстиції УРСР від 12.12.1970.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 83/99, померлий ОСОБА_6 після смерті заповіту не залишив, відтак, з врахуванням положень ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкування здійснювалось за законом.

Разом з тим, позивачем будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту родинних відносин між спадкодавцем - ОСОБА_6, померлим ОСОБА_9 та позивачем ОСОБА_1, які б вказували на належність позивача до кола спадкоємців першої черги в розумінні ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, суду надано не було та в судовому засіданні їх не встановлено.

Відтак, враховуючи викладене, вимога позивача в частині визнання за ним права на спадщину після смерті ОСОБА_6 є недоведеною.

Окрім того, згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008, відповідно до статті 1301 ЦК України, іншими підставами визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Враховуючи вказане, беручи до уваги недоведеність позивачем факту виникнення в нього права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, заявлена позивачем вимога щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 від 11.04.2007 № 664 на ? частину спірного житлового будинку, що належав ОСОБА_6, є безпідставною, так як позивачем не надано жодних доказів порушення відповідних норм спадкового права при його оформленні, а також факту порушення видачею вказаного свідоцтва його прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1241 ЦК України, розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Такими обставинами, як вбачається з роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо.

Відтак, відсутні підстави для задоволення вимоги позивача в частині зменшення відповідачці розміру обов'язкової частки у спадковому майні після смерті ОСОБА_7, так як посилання позивача в позовній заяві на порушення закону в частині неврахування ОСОБА_1 як спадкоємця за законом після смерті ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та суду не надано доказів неприязних відносин між померлою ОСОБА_7 та відповідачкою або наявності інших обставин, визначених законом, які мають істотне значення для зменшення спадкоємцю її обов'язкової частки.

Окрім того, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача в частині визнання за ним в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 права власності на ? частину спірного житлового будинку, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 після смерті залишила заповіт, яким все своє майно заповідала позивачу - ОСОБА_1 (а.с.225).

Вказаний заповіт є неоспорюваним, дійсним, а позивач своїм правом на відмову від спадкування по заповіту не скористався, про що свідчить його заява від 30.05.2012 до Березанської міської державної нотаріальної контори про прийняття заповіданого йому майна (а.с.219).

Окрім того, як вбачається з матеріалів спадкової справи № 69/2012, відсутня також вмотивована відмова нотаріуса в оформленні права позивача на спадщину, наявність якої, з врахуванням положень абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, є безумовною підставою для звернення до суду за правилами позовного провадження.

Разом з тим, судом при прийнятті рішення по справі враховується заява відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину відповідача від 11.04.2007, зменшення розміру її обов'язкової частки та визнання за позивачем права власності на ? частину спірного житлового будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, що міститься в надісланих 26.01.2017 та 03.04.2017 через канцелярію Березанського міського суду Київської області запереченнях проти позову.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Аналогічна правова норма містилася і в статті 71 ЦК Української РСР.

Зі змісту ч. 4 ст. 264 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, з врахуванням положень ч. 1 ст. 261 ЦК України, початок перебігу строку позовної давності щодо вимог позивача почався, як вбачається зі змісту позовної заяви, з моменту звернення його до нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 в 2012 році, коли він довідався про порушення свого права, що підтверджується його заявою від 30.05.2012 (а.с219).

З наданих суду копій позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Березанська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно у спадок від 11.06.2013, ухвал Березанського міського суду Київської області про відкриття провадження від 14.06.2013 та залишення позову без розгляду від 20.11.2013 вбачається, що позивач вже звертався з аналогічним позовом до суду (а.с.166-171).

Враховуючи викладене, на момент звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом 16.11.2016 пройшли встановлені законодавством строки позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525, 527, 529, 548, 549, 550 Цивільного кодексу УРСР, ст. 392, 1223, 1241, 1301 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 261, 292, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Київської області через Березанський міський суд Київської області протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя І. О. Капшученко