У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді : Гордійчук С.О.

суддів : Боймиструка С.В.. ОСОБА_1,

секретар судового засідання : Демчук Ю.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу Приватного підприємства «Експресстор» на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 30 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Експресстор» про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 30 березня 2017 року позов ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Експресстор» про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задоволено.

Зобовязано Приватне підприємство «Експресстор» змінити формулювання причини звільнення у трудовій книжці ОСОБА_2 виклавши його наступним чином «звільнена за власним бажанням у звязку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору за ч.3 ст. 38 КЗпП України».

Стягнуто з Приватного підприємства «Експресстор» на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу в розмірі 5 322,96 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 28 802,97 грн.

Стягнуто з Приватного підприємства «Експресстор» на користь ОСОБА_2 580,00 грн. судового збору.

В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач вказує на його незаконність з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В запереченні на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив законодавство про працю, оскільки не мав права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору з ОСОБА_2 з ч. 1ст. 38 КЗпП України на ч.3 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з чим до стягнення на корить позивача підлягає вихідна допомога на підставі ст. 44 КЗпП України та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України.

На підтвердження такого висновку в рішенні суду наведенні відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

Згідно ст. 4 Конвенції МОП «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» 1982 року №158 трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, повязаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Відповідно до ст.38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч.3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст.38 КЗпП України.

Для визначення правової підстави розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом першої інстанції, що звільнення ОСОБА_2 проведено ПП «Експресстор» з власної ініціативи та в порушення вимог КЗпП України, оскільки остання 13 квітня 2016 року звернулась до ПП «Експресстор» з заявою про звільнення її на підставі ч.3 ст.38 КзпП в звязку з невиконанням власником або уповаженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору та просила звільнити її з 14 квітня 2016 року, видати їй належним чином оформлену трудову книжку та надати копію наказу про звільнення, а також провести з нею повний розрахунок у порядку та строки встановлені ст. ст. 44,47, 116 КзпП, а також виплатити грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки, видати їй відповідно до ст.49 КЗпП довідку про роботу та заробітну плату. (а.с. 8).

14 квітня 2016 року ПП «Експресстор» було звільнено ОСОБА_2 з посади касира магазину «Наш край» за власним бажанням ст.38 КЗпП України, тобто з посади на якій вона не працювала та з підстави на яку заява про звільнення працівником не подавалась.

Також вбачається і це було досліджено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, що під час перебування в трудових відносинах з ОСОБА_2 ПП «Експресстор» як роботодавцем порушувалось законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, а саме: працівником виконувалась робота не обумовлена трудовим договором; порушено умови оплати праці щодо оплати праці, включаючи оплату роботи у нічний час, святкові дні, а також за надурочний час; порушено тривалість робочого часу; ненадання перерв для відпочинку та харчування; відпустки.

Крім того, будь-яких доказів щодо підставності звільнення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 38 КЗпП України відповідачем не надано, а судом таких доказів не здобуто.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, на позивачу також лежить процесуальний обов'язок доказування своїх доводів і заперечень.

Будь-яких доказів на спростування розрахунків розміру вихідної допомоги та розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, відповідачем не надано, а тому колегія суддів погоджується з розрахунками вказаних виплат проведених позивачем та судом першої інстанції.

Оскільки доводи апеляційної скарги не містять конкретних посилань на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а містять лише загальні ствердження про такі порушення, тому колегія суддів оцінивши кожен доказ як окремо так і в їх сукупності вважає, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Експресстор» відхилити.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :