печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Гладун Х.А.

при секретарі Кулаковій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просив визнати незаконним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України про його звільнення від 18.05.2016 р. № 2719/к; поновити його на посаді директора Державного підприємства «Державний інститут судових економіко - правових та технічних експертних досліджень» на умовах укладеного контракту від 10.03.2016 р.; стягнути з Державного підприємства «Державний інститут судових економіко - правових та технічних експертних досліджень» на користь Позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 94326,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оспорюваний наказ про його звільнення є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки прийнятий на підставі його заява про звільнення, яка належним чином в Міністерстві юстиції України не зареєстрована, написана ним під психологічним тиском, що полягав у погрозі звільнення на підставі надуманих причин. Така заява не відповідала його реальному наміру та вільному волевиявленню. В період 16.05.2016 р. - 18.05.2016 р. він перебував на лікарняному. Всупереч вимог чинного законодавства копія наказу про звільнення Позивачу не вручалася.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, з підстав наведених у позовній заяві.

Представник Відповідача-1 заперечив проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, подав письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи. Зазначив, що твердження Позивача щодо відсутності його згоди на звільнення не відповідають дійсності та спростовуються його власною заявою, форми та вимоги до якої чинне законодавство не встановлює. Позивачем в належний спосіб не доведено спонукання та здійснення на нього тиску посадовими особами відповідача до написання заяви про звільнення. Анулювання домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або

уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1

ст.36 КЗпП може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Відсутність у заяві про звільнення Позивача конкретно визначеної дати звільнення не свідчить про відсутність у Позивача добровільного наміру звільнитися.

Представник Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 10.03.2016 № 1112/к Позивача призначено на посаду директора Державного підприємства «Державний інститут судових економіко- правових та технічних експертних досліджень» як переможця конкурсного відбору та Міністерством юстиції в особі Міністра юстиції України Петренка П. з ним укладено контракт від 10.03.2016 р., строком до 09.02.2021 р.

Підпунктом «б» пункту 27 Контракту передбачено, що зазначений Контракт припиняється за згодою сторін.

На ім'я заступника міністра юстиції - керівника апарату Онищенко Г. В. Позивачем було подано заяву з проханням звільнити його з займаної посади за угодою сторін.

Наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2016 р. № 2719/к Позивача звільнено з займаної посади за угодою сторін відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, з достроковим розірванням укладеного з ним контракту від 10.03.2016 р.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частинами першою, третьою та четвертою статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 57 даного Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Посилання позивача на здійснення щодо нього психологічного тиску з боку посадових осіб Міністерства юстиції України на написання ним заяви про звільнення в порушення положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України жодними належними та допустимими доказами Позивачем не підтверджуються.

Сторонами не заперечується, що в подальшому Позивачем на адресу Відповідача - подано заяву про залишення заяви про звільнення без уваги, яка надійшла на адресу Міністерства 24.05.2016 р. та зареєстрована за вх. № 15133-0-33-16.

Згідно доводів позивача відкликання ним заяви про звільнення свідчить про відсутність його вільного волевиявлення на її написання.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами (в тому числі в усному порядку). Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутня згода Міністерства юстиції України на анулювання попередньої домовленості з Позивачем про його звільнення за угодою сторін.

Відсутність у заяві про звільнення Позивача конкретно визначеної дати звільнення не свідчить про відсутність у нього добровільного наміру звільнитися.

Інші доводи позовної заяви не мають правового значення для вирішення питань цього розгляду.

Таким чином, наведені позивачем підстави заявленого ним позову в належний спосіб ним не підтверджені.

Оскільки, судовим розглядом незаконність звільнення Позивача не встановлено, його позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, як похідні від вимог позову про визнання звільнення незаконним.

Враховуючи вищевикладене, позов задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись п. 1 ст. 36 КЗпП України, ст.ст. 10, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Х.А. Гладун