Єдиний унікальний номер: 448/1421/17
Провадження № 2/448/770/17
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13.11.2017 року Мостиський районний суд Львівської області в складі головуючого судді Кічака Ю.В., при секретарі Шегинській Л.М, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області ради Львівської області, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 та приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що за час подружнього життя з чоловіком ОСОБА_5, з яким перебувала у шлюбі до дня його смерті, збудували житловий будинок, котрий знаходиться по вул.Грушевського, 24 в с.Старява Мостиського району Львівської області.

Вказує, що після смерті чоловіка ОСОБА_5, який помер 21.03.2017р., фактично спадщину прийняла, так як на час її відкриття постійно проживала разом з спадкодавцем у спірному будинковолодінні і до сьогоднішнього дня продовжує проживати в такому. Окрім того, своєчасно звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця - чоловіка ОСОБА_5

Вважає, що спірне будинковолодіння є обєктом їх (позивачки та спадкодавця) спільної сумісної власності як подружжя, а її частка в згаданому будинковолодіння як в подружньому майні становить 1/2 частину такого, а інша половина будинку є обєктом спадкування.

Зазначає, що вона не може реалізувати свої права на зазначене будинковолодіння, оскільки на таке відсутні правовстановлюючі документи.

З огляду на наведені обставини, просила суд постановити рішення, яким визнати за нею (позивачкою ОСОБА_1А.) право власності на спірне будинковолодіння в цілому.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, проте подала заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить суд слухати справу у її відсутності.

Представник відповідача Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності та проти позову не заперечує.

Треті особи ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, проте подали заяви в яких зазначили, що проти позову не заперечують та просять справу слухати у їх відсутності.

Третя особа приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, проте надіслала копію спадкової справи за №23/2017 заведеної внаслідок смерті ОСОБА_5, котрий помер 21.03.2017 року та просила справу слухати у її відсутності.

У ч.2 ст.197 ЦПК України зазначено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.10 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до змісту ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що будинковолодіння по вул.Грушевського, 24 в с.Старява Мостиського району збудоване подружжям ОСОБА_5 (ОСОБА_1, позивачкою по справі, та ОСОБА_5, який помер 21.03.2017р.) за час їхнього подружнього життя і, відповідно, було обєктом права спільної сумісної власності. Частка позивачки як співвласника складає 1/2 частину згаданого будинковолодіння, а інша половина належала її чоловіку ОСОБА_5

21.03.2017 року відкрилася спадщина внаслідок смерті позивачки чоловіка ОСОБА_5. Спадкове майно становить 1/2 частина вищезазначеного будинковолодіння в с.Старява, вул.Грушевського, 24 Мостиського району. За життя ОСОБА_5 своїм майном не розпорядився. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом вказаної спадщини є дружина - ОСОБА_1, позивачка по справі та діти спадкодавця, треті особи - ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Слід зазначити те, що ОСОБА_1, позивачка по справі на момент смерті спадкодавця ОСОБА_5, тобто на час відкриття спадщини проживала разом з померлим у спірному будинку і надалі продовжує дбати про такий, підтримує його в належному стані та обробляє земельну ділянку, а тому у відповідності до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Окрім цього, позивачка ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини.

Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, зокрема треті особи - ОСОБА_2 і ОСОБА_3, діти спадкодавця, у встановлений законом строк не вчинили жодних дій, які б свідчили про прийняття ними спадщини, що відкрилася внаслідок смерті їх батька ОСОБА_5, на спадкове майно не претендують, що підтверджується матеріалами справи, зокрема поданими такими заявами на адресу суду.

У ч.1 ст.1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 та 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Беручи до уваги те, що позивачка ОСОБА_1 не відмовлялася від спадщини, суд приходить до висновку, що вона у встановленому законом порядку прийняла таку.

Разом з тим, позивачка ОСОБА_1 не може реалізувати свої права на зазначене будинковолодіння, оскільки на таке відсутні правовстановлюючі документи.

Вказані обставини підтверджуються: заявою позивачки ОСОБА_1; заявою представника відповідача Чернівської сільської ради Мостиського району; заявами третіх осіб ОСОБА_2 і ОСОБА_3, копією свідоцтва про смерть ОСОБА_5; довідкою КП «Мостиське РБТІ» про вартість будинковолодіння; копією паспорта позивачки ОСОБА_1; копією спадкової справи №23/2017, заведеної внаслідок смерті ОСОБА_5, котрий помер 21.03.2017 року; довідками виданими Чернівською сільською радою Мостиського району; іншими матеріалами справи.

Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право позивачки на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачкою у порядку спадкування.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.59-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Із ст.213 ЦПК України відомо, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що за позивачкою ОСОБА_1 слід визнати право власності на спірне будинковолодіння, що знаходиться по вул.Грушевського, 24 в с.Старява Мостиського району Львівської області.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 174, 197, 208, 209, 214-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: с.Старява, вул.Грушевського, 24 Мостиського району Львівської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, котрий помер 21.03.2017 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ю.В.Кічак

Рішення набрало законної сили «____»____________ 20 ___ р.

Суддя Ю.В.Кічак