Справа № 567/546/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Гічиновська Я.В.

з участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації місця проживання

встановив:

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про виселення з житлового будинку №32, що по вул.Молодіжній в с.Оженин Острозького району рівненської області без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації місця проживання, мотивуючи його тим, що відповідачі, які проживають в зазначеному житловому будинку разом з малолітніми дітьми, систематично порушують правила співжиття, а заходи громадського впливу щодо них виявилися безрезультатними, звернулась ОСОБА_1, зазначаючи про те, що є власником вказаного житлового будинку.

Відповідачі позов не визнали, зазначаючи про те, що правил співжиття не порушують, іншого житла не мають, а позивач, будучи власником ? частини зазначеного житлового будинку, своїми діями створює для них нестерпні умови для проживання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позов підтримали та пояснили, що позивачу за рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 29.12.2014 року та рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 13.03.2015 року на праві власності належить ? частина житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в с.Оженин по вул.Молодіжній, 32 Острозького району. Інша частина вказаного житлового будинку належала чоловіку позивача ОСОБА_6, який помер у квітні 2017 року.

Зазначили, що окрім ОСОБА_1 в зазначеному житловому будинку проживають її син ОСОБА_3 відповідач по справі, який проживав в будинку з часу його побудови та його дружина ОСОБА_5, яка вселилась в будинок без згоди на те позивача, а також їх малолітні діти.

На даний час реальний поділ житлового будинку не проведено, окремого входу в будинок не облаштовано і користування кухнею є спільним і після смерті ОСОБА_6 між ними створився такий порядок користування будинком, за яким позивач користується кімнатами 1-3, 1-6, а відповідачі разом з дітьми користуються кімнатами 1-4 та 1-5.

ОСОБА_1 пояснила, що відповідачі постійно порушують правила співжиття, що виражається в тому, що вони вчиняють відносно неї фізичне та психологічне насильство, а саме застосовують погрози, образи та б'ють її, підтвердженням чого є рішення суду з цього приводу, чим унеможливлюють їх спільне проживання в одному будинку, виселятися з якого в добровільному порядку вони не бажають.

Посилаючись на те, що заходи громадського впливу, які застосовувались у зв'язку з цим до відповідачів, до позитивного результату не призвели, просять їх виселити з житлового будинку, який знаходиться в с.Оженин по вул.Молодіжній, 32 Острозького району без надання іншого житлового приміщення та зняти їх з реєстрації місця проживання по зазначеному житловому будинку.

Представник позивача підтвердив порядок користування житлом, як такий, що склався на даний час, який зазначили відповідачі та підтвердив пояснення відповідачів в частині їх вселення в житловий будинок.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав. Відповідач та його представник пояснили, що ОСОБА_3 є сином позивача та ОСОБА_6 і проживає в зазначеному житловому будинку з часу його побудови, а ОСОБА_5, яка є його дружиною, вселилась в зазначений будинок за згодою його батьків 27.01.2006 року та на даний час, окрім сторін у справі, в будинку проживають малолітні діти відповідачів.

Зазначили, що протягом останніх років відносини в сім'ї погіршились із-за дій позивача, яка постійно безпідставно влаштовувала сварки зі своїм чоловіком та ними, при цьому зверталась в правоохоронні органи, які після проведених перевірок жодних претензій до відповідачів не мали.

Пояснили, що позивач звернулась з позовом до свого чоловіка про поділ майна подружжя і за рішенням судів житловий будинок №32 по вул.Молодіжній в с.Оженин поділено хоча в подальшому реального його поділу не проведено, а в квітні 2017 року його батько помер.

Зазначили, що ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_6, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину після його смерті, а отже фактично є співвласником будинку і не може бути позбавлений права користування ним, але він не може оформити своїх спадкових прав та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки позивач ОСОБА_1 сховала правовстановлюючі документи на будинок.

Пояснили, що на даний час між сторонами у справі встановився порядок користування житловим будинком, відмінний від рішення суду про поділ майна, оскільки ОСОБА_1 забрала собі в користування кімнати 1-3 і 1-6, закривши їх на замки, а у зв'язку з такими діями позивача змушені користуватися кімнатами 1-4 та 1-5.

ОСОБА_3 пояснив, що разом з дружиною провідував свою матір, яка на даний час перебуває на лікуванні в Острозькій ОПЛ, однак вона знову влаштувала скандал та викинула продукти харчування, які вони привезли для неї.

Зазначив, що були випадки, коли ОСОБА_1 телефонували до поліції з приводу того, що її закрили в якомусь приміщенні чи з інших приводів, з тим, щоб зашкодити йому, хоча сама на той час навіть не перебувала за місцем постійного проживання. Пояснив, що за заявами ОСОБА_1 працівники сільської ради проводили з нею бесіди з приводу її поведінки.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала та повністю підтвердила пояснення відповідача ОСОБА_3, зазначивши, що ні вона, ні її чоловік до ОСОБА_1 жодного разу фізичної сили не застосовували, ніяким чином їй не погрожували, а ініціатором сварок завжди була ОСОБА_1

Пояснила, що в будинку, що по вул.Молодіжній, 32 в с.Оженин проживає з 2006 року, коли уклала шлюб з ОСОБА_3 і там же проживають їх малолітні діти.

Пояснила, що із-за того, що після поділу житлового будинку між позивачем та її чоловіком не було облаштовано окремих інженерних мереж та не поставлено засобів обліку, ОСОБА_1 штучно утворює великі борги по електропостачанню та газопостачанню, які змушені оплачувати вони.

Зазначила, що мали місце випадки, коли ОСОБА_1 з палкою бігала за їх дітьми та порізала її ножем, але з цього приводу вона з чоловіком до правоохоронних органів не звертались. Самі працівники поліції радили їй не звертати уваги на скандали, які влаштовувала ОСОБА_1

Також в судовому засіданні підтвердила порядок користування житлом, який склався на даний час, зазначивши, що саме такий порядок було застосовано позивачем, яка закрила на замки кімнати 1-3 та 1-6, у зв'язку з чим вони змушені ходити в кімнату 1-6 через кімнату 1-3, а інші приміщення знаходяться в спільному користуванні.

Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1 та її представника, відповідача ОСОБА_3 та його представника, відповідача ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 належить 51/100 частина житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в с.Оженин Острозького району Рівненської області по вул.Молодіжна, 32 Зазначений житловий будинок складається з коридору 1-1, кухні 1-2, житлової 1-3, житлової 1-4, житлової 1-5, житлової 1-6, коридору 1-7, ванної 1-8, коридору 1-9.

Відповідно до рішення Острозького районного суду Рівненської області від 29.12.2014 року та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 13.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, судами проведено поділ житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться в с.Оженин Острозького району по вул.Островського, (на даний час вул.Молодіжна), 32 та виділено ОСОБА_1 51/100 його частину, а саме коридор 1-1, кухня 1-2, 10,7 м, жила 1-3, площею 17,2 кв.м, жила 1-4, площею 24,3 кв.м, сходи "а3", господарські будівлі: 1/2 сараю "В", погріб "Г", колодязь "К", вбиральня "У", 1/2 огорожі №1, а ОСОБА_6 виділено 49/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, а саме: коридор 1-7, площею 7,4 кв.м ,жила 1-5, площею 14,6 кв.м., жила 1-6, площею 13,9 кв.м, ванна 1-8, 7,5 кв.м., коридор 1-9 площею 7,3 кв.м., господарські будівлі 1/2 сараю "В", 1/2 огорожі № 1, зобов'язано ОСОБА_1 влаштувати вхід з приміщення 1-2 в приміщення 1-3 влаштувати вхід з приміщення 1-3 в приміщення 1-4, в приміщенні 1-2 кухня встановити перегородку, яка розділить приміщення 1-2 на кухню та коридор шириною 1,1 м., зобов'язано ОСОБА_6 закласти дверні прорізи №1, №2, №3, №4, влаштувати вхід з двору в приміщення 1-9 та влаштувати автономні системи опалення, газопостачання, електропостачання, водопостачання та каналізації.

Водночас, з пояснень сторін та довідки-характеристики Оженинської сільської ради від лютого 2016 року встановлено, що в зазначеному житловому будинку проживали подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6, а також їх син ОСОБА_3 В 2006 році в зазначений житловий будинок вселилась дружина останнього ОСОБА_5 та з народженням у них дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 останні також стали проживати у вказаному житловому будинку.

Звертаючись в суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, про виселення позивач зазначає, що відповідачі систематично порушують правила співжиття, а заходи громадського впливу щодо них виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а відповідно до ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житла, передбачені ст. 319 ЦК України, за якою визначено, що власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, а ст.150 ЖК УРСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним, нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власність на свій розсуд.

Звертаючись в суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, про виселення позивач посилається на ст.157 ЖК УРСР, якою визначено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу та виселення при цьому провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, позивач визнає, що відповідачі є членами його сім'ї. Статтею 156 ЖК УРСР визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення (ч.1 ст.116 УРСР).

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, позивач просить їх виселити, як таких, що порушують правила співжиття.

Аналізуючи надані позивачем докази щодо порушення правил співжиття зі сторони відповідачів, суд вважає, що позивачем не доведено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 порушували правила співжиття стосовно ОСОБА_1 та при цьому виходить з наступного.

Відповідно до листа Острозького ВП ГУНП в Рівненській області №63/М-9 від 28.11.2015 року на адресу ОСОБА_1 вбачається, що по її заяві стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не встановлено наявності в їх діях ознак адміністративного чи кримінального правопорушення та проведено профілактичну бесіду з приводу шляхів розв'язання суперечок. Таким чином, зазначений лист не містить відомостей про спричинення відповідачами тілесних ушкоджень чи вчинення ними насильства в сім'ї або хуліганства щодо позивача, тобто наявності злочину чи адміністративного правопорушення, при наявності яких поліція та суд уповноважені застосовувати заходи впливу, передбачені КК України та КУпАП, що не дозволяє суду взяти до уваги зазначений лист, як такий, що підтверджує порушення правил співжиття відповідачами по відношенню до позивача.

Відповідно до повідомлення Острозького ВП ГУНП в Рівненській області №54/202-2016 від 28.01.2016 року на адресу ОСОБА_1 вбачається, що по її повторній заяві стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проводилась перевірка під час якої встановлено наявність цивільно-правового спору. Таким чином, зазначене повідомлення не містить відомостей про спричинення відповідачами тілесних ушкоджень чи вчинення ними насильства в сім'ї або хуліганства щодо позивача, тобто наявності злочину чи адміністративного правопорушення, при наявності яких поліція та суд уповноважені застосовувати заходи впливу, передбачені КК України та КУпАП, що не дозволяє суду взяти до уваги зазначене повідомлення, як таке, що підтверджує порушення правил співжиття відповідачами по відношенню до позивача.

З постанови про закриття кримінального провадження від 31.03.2016 року вбачається, що в січні 2016 року ОСОБА_1 зверталась до Острозького ВП ГУНП в Рівненській області з заявою про її побиття ОСОБА_5, однак в подальшому від обвинувачення відмовилась у зв'язку з чим було закрито кримінальне провадження. Зі змісту зазначеного документу не вбачається, що слідчий прийшов до висновку про те, що ОСОБА_5 27.01.2016 року, перебуваючи по місцю проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4 побила ОСОБА_1, як і не вбачається, що зазначена постанова винесена щодо ОСОБА_5 по нереабілітуючим підставам, а тому такий доказ не вказує на порушення останньою правил співжиття.

Відповідно до листа Острозького ВП ГУНП в Рівненській області №4822/202/01/11-2016 від 20.08.2016 року на адресу ОСОБА_1 вбачається, що по її заяві стосовно ОСОБА_5 не встановлено наявності в її діях ознак кримінального правопорушення. Таким чином, зазначений лист не містить відомостей про спричинення відповідачами тілесних ушкоджень чи вчинення ними насильства в сім'ї або хуліганства щодо позивача, тобто наявності злочину чи адміністративного правопорушення, при наявності яких поліція та суд уповноважені застосовувати заходи впливу, передбачені КК України та КУпАП, що не дозволяє суду взяти до уваги зазначений лист, як такий, що підтверджує порушення правил співжиття відповідачами по відношенню до позивача.

Відповідно до листа Острозького ВП ГУНП в Рівненській області №4726/202/01/11-2016 від 11.08.2016 року на адресу ОСОБА_1 вбачається, що по її заяві стосовно ОСОБА_5 не встановлено наявності в їх діях ознак кримінального правопорушення та проведено профілактичну бесіду з приводу недопущення вчинення протиправних дій. Таким чином, зазначений лист не містить відомостей про спричинення відповідачем ОСОБА_5 кримінального правопорушення щодо позивача. Водночас, зі змісту зазначеного листа не можливо прийти до висновку про те чи притягалась ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності та чи визнана у встановленому законом порядку такою, що вчинила адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1, що при відсутності інших доказів не дозволяє суду взяти до уваги зазначений лист, як такий, що підтверджує порушення правил співжиття відповідачем ОСОБА_5 по відношенню до позивача.

З листа Оженинської сільської ради Острозького району на адресу Острозького ВП ГУНП в Рівненській області від 05.08.2016 року вбачається, що 3 та 4 серпня 2016 року позивач, відповідно до Закону України "Про звернення громадян" зверталась до зазначеної сільської ради і її звернення направлено до поліції. З зазначеного листа не вбачається, що звернення стосувалось відповідачів у справі і за результатами його розгляду до відповідачів було застосовано заходи громадського чи іншого впливу у зв'язку з незаконними діями щодо ОСОБА_1

Наданий позивачем епікриз складений після перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні Острозької ЦРЛ в період з 18.04.2017 року по 27.04.2017 року не містить доказів заподіяння позивачу тілесних ушкоджень чи перебування на такому лікуванні у зв'язку з діями відповідачів.

Частиною 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

За таких обставин, позивачем не доведено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 систематично порушують правила співжиття чим роблять неможливим для ОСОБА_1 проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, а тому в позові слід відмовити.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що 05.04.2017 року помер ОСОБА_6 чоловік позивача та батько відповідача ОСОБА_3

З довідки приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу ОСОБА_8 від 12.09.2017 року вбачається, що після смерті ОСОБА_6 було заведено спадкову справу №136 і його спадкоємцем за законом є ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1-3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частину належного ОСОБА_6 майна частини житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться в с.Оженин Острозького району по вул.Молодіжна, 32 за правилами ст. 1268 ЦК України, успадкував ОСОБА_3 його син (свідоцтво про народження серії VІІ-УР №120009), оскільки постійно проживав зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини та протягом строку для прийняття спадщини, визначеного ст.1270 ЦК України, подав заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), а відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, з часу відкриття спадщини померлого ОСОБА_6, яким відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України є час смерті фізичної особи, ОСОБА_3 належить частина житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться в с.Оженин Острозького району по вул.Молодіжна, 32 і він, а також члени його сім'ї на підставі ст.316, 319, 383 ЦК України та ст.150, 156, 157 ЖК УРСР мають право на користування зазначеним житловим приміщенням.

Відповідно до частини першої статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.11.1950 р.), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть.

Як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи із вищевказаного Закону, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання та підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, позовна вимога про зняття з реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є безпідставною, тому не підлягає до задоволення.

За таких обставин, в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про виселення з житлового будинку, який знаходиться в с.Оженин Острозького району Рівненської області по вул.Молодіжна, 32 без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації місця проживання слід відмовити.

На підставі ст.156, 157 ЖК УРСР, ст.316, 319, 383 ЦК України, ст. 47 Конституції України, керуючись ст. 10, 57, 62, 212 ЦПК України, суд

вирішив:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про виселення з житлового будинку, який знаходиться в с.Оженин Острозького району Рівненської області по вул.Молодіжна, 32 без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації місця проживання відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_9