Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/570/16-ц Головуючий у 1-й інст. Стратович О. В.
Категорія 50 Доповідач Косигіна Л. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Григорусь Н.Й.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку із його навчанням в ДНЗ «Київське обласне вище професійне училище харчових технологій та ресторанного сервісу", у твердій грошовій сумі по 600 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви по 09.02.2018 року, до припинення навчання, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначила, що перебувала з відповідачем у шлюбі до квітня 2013 року, під час якого народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 Після закінчення школи син поступив на денне відділення ДНЗ «Київське обласне вище професійне училище харчових технологій та ресторанного сервісу», де навчається з 01.09.2016 року. У зв'язку з тим, що син потребує матеріальної допомоги, а відповідач добровільно таку допомогу не надає, просила позов задовольнити.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову. Зазначив, що суд не встановив, чи потребує дитина матеріальної допомоги у зв'язку із навчанням за державним замовленням (денна форма), оскільки позивачка не надала суду будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин. Крім того, суд не взяв до уваги, що він не працює з 31.03.2016 року, є інвалідом 3 групи загального захворювання, віднесений до 1 категорії осіб, постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС, перебуває на постійному диспансерному обліку. Також, з березня 2013 року до цього часу з його пенсії утримуються аліменти в розмірі 50% на утримання сина ОСОБА_4 (заборгованість) та неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 Розмір відрахування з пенсії становить 706 грн. 91 коп. Коштів, які залишаються, йому не вистачає на життя, а тому просив у позові відмовити.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує такої допомоги.

Проте, погодитися з цим не можна, враховуючи наступне.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 06.06.1998 року по 30.04.2013 року (а.с. 5), під час якого народилися діти: син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6). Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір'ю.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 17.10.2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх (на той час) дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до 11.11.2016 року, а потім в розмірі ? частини до досягнення Анною повноліття, тобто до 10.02.2018 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку (а.с. 15).

ОСОБА_3 з 01.09.2016 року навчається за державним замовленням у ДНЗ «Київське обласне вище професійне училище харчових технологій та ресторанного сервісу» м. Києва за професією «Обвалювальник м'яса, жилувальник м'яса та субпродуктів, виробник м'ясних напівфабрикатів», денна форма навчання. Строк навчання з 01.09.2016 року по 09.02.2018 року (а.с. 7).

Під час апеляційного розгляду позивачка пояснила, що син проживає у гуртожитку в м. Києві, за проживання у якому необхідно платити, кожну неділю він приїжджає додому в смт Нові Білокоровичі Олевського району. ОСОБА_4 отримує стипендію в розмірі 311 грн. Оскільки форма навчання у сина денна, він не може працювати. Вона працює квітковим касиром на залізничній станції Олевськ, заробітна плата становить приблизно 3000 грн.

Доказів на підтвердження розміру стипендії сина, свого заробітку, плати за гуртожиток, позивачка не надала.

При апеляційному розгляді ОСОБА_1 надала суду: довідки про вартість проїзду від ст. Коростень до ст. Київ-Пас 34 грн. 96 коп. та від ст. НовоБілокоровічі до ст. Коростень 12 грн. (а.с. 51-52); квитанцію про сплату добровільного внеску на розвиток училища в сумі 2500 грн. (а.с. 50); квитанцію про оплату за виробничу практику від 13.01.2017 року в сумі 928 грн. (а.с. 49).

ОСОБА_2 є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (а.с. 33), інвалід 3 групи загального захворювання (а.с. 34), знаходиться на диспансерному обліку в Олевському Центрі первинної медико-санітарної допомоги з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень Ш ст. Емфізема легень, дифузний пневмосклероз ХЛН ІІ ст., Хронічне легеневе серце СН ІІ ст.; остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, спонділоз, потребує постійного амбулаторного, періодичного стаціонарного лікування, диспансерного нагляду нейрохірурга та вертебролога, захворювання прогресує (а.с. 35). З 31.03.2016 року він не працює (а.с. 38), отримує пенсію, з якої з березня 2013 року по даний час щомісячно проводяться утримання аліментів у розмірі 50%, зокрема, у травні-листопаді 2016 року розмір відрахувань становив 706 грн. 91 коп. щомісячно (а.с. 37), іншого доходу немає.

Під час апеляційного розгляду відповідач пояснив, що він не працює, потребує лікування, після всіх відрахувань отримує пенсію приблизно в сумі 700 грн. на місяць. 02.12.2014 року він вдруге одружився (а.с.53-54). Зазначив, що дає кошти дітям у добровільному порядку (окрім аліментів), проте, зважаючи на матеріальні труднощі та сімейні обставини, не може платити аліменти на повнолітнього сина у будь-якому розмірі, оскільки не працює та у нього з пенсії відраховують 50% на сплату аліментів на утримання неповнолітньої дочки і погашення боргу по аліментам за попередній період.

Отже, суд першої інстанції не встановивши фактичні обставини, виніс рішення за відсутності сторін тільки на підставі копії рішень про розірвання шлюбу і стягнення аліментів, свідоцтва про народження дитини та довідки про навчання. При цьому, не з'ясував матеріальне становища сторін і дитини, потребу ОСОБА_3 у матеріальній допомозі та можливість відповідача у її наданні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_3 у зв'язку із навчанням потребує матеріальної допомоги, проте відповідач не має можливості її надавати з урахуванням його стану здоров'я та матеріального становища. За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді