Справа № 464/1709/17
пр.№ 2/464/776/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

03.05.2017 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Горбань О.Ю.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

за участю:

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою № 40 по вул.Енергетичній, 17 у м.Львові. Обгрунтовує позов тим, що є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності № С-00345 від 14 жовтня 2003 року, виданого Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради згідно з розпорядженням № 829. У вказаному житлі зареєстровані вона, як власник, її чоловік ОСОБА_5, двоє її дочок ОСОБА_6, ОСОБА_7, внук ОСОБА_8, а також її син - відповідач по справі ОСОБА_4. Відповідач зареєстрований у квартирі з 17.07.2007, однак з травня 2010 року не проживає у вказаній квартирі до даного часу. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування її квартирою, оскільки позбавлена можливості самостійно розпоряджатись своєю власністю.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

Відповідач в судове засідання не зявився, у відповідності ст.76 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом публікації оголошення у пресі "Львівська пошта" "27 (1937) від 08.04.2017, котра долучена до справи. Згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності № С-00345 від 14 жовтня 2003 року, виданого Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради згідно з розпорядженням № 829.

Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сімї і прописки № 00962 від 09.02.2017, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Медик-3», в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано шестеро осіб: позивач як власник, а також члени сім'ї власника: чоловік позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_4 (син позивача), який зареєстрований 17.07.2007.

З акту від 07 березня 2017 року, складеного уповноваженими працівниками ЖБК «Медик-3», вбачається, що відповідач ОСОБА_4 з травня 2010 року не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Допитана судом свідок ОСОБА_10, мешканка будинку №17 по вул.Енергетичній у м.Львові, яка підписала вищенаведений акт, пояснила, що її сусідка позивач ОСОБА_2 мешкає по сусідству. Вказала, що сина позивача ОСОБА_4 вона не бачила приблизно останні п'ять років за адресою реєстрації.

Свідок ОСОБА_9-Г.Д. у суді пояснила, що вона мешкає по сусідству з позивачем, відповідача не бачила по місцю реєстрації протягом багатьох років.

Вказані обставини також підтвердженні показами свідка ОСОБА_11, який в судовому засіданні ствердив, що відповідач після одруження у 2010 році забрав свої речі з помешкання, жодного разу не навідувався, не підтримує жодних відносини з позивачем, місце перебування ОСОБА_4 на даний час невідоме.

За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Судом встановлено, що позивач є єдиним власником спірного жилого приміщення, до якого за її згодою у 2007 році вселився та зареєструвався за вказаною адресою відповідач - рідний син позивача. Дані обставини позивачем не спростовуються і вказують на те, що відповідач користувався спірним жилим приміщенням у якості члена сім'ї позивача до 2010 року.

Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 цієї статті член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності до положень п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом.

З'ясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не встановив, що вони були поважні, відповідач після одруження у 2010 році забрав свої речі, добровільно залишив квартиру позивача, протягом цього час не приймав участі в утриманні житла, не цікавився ним.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що будь-яких договорів щодо користування квартирою позивача між матір'ю та сином не встановлено, як і не встановлено проявів з боку відповідача інтересу до вказаного житла понад рік, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування спірної квартирою, підлягають задоволенню.

Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені останньою витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн., що підтверджено відповідним платіжним дорученням.

На підставі ст.ст.401, 405 ЦК України та керуючись ст.ст.1, 10-11, 58-60, 74-76, 88, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою № 40 по вул.Енергетичній, 17 у м.Львові.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 640 грн.

Рішення суду може бути переглянуте за заявою відповідача про перегляд заочного рішення, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області позивачем.

Суддя О.Ю.Горбань