АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

секретар Костюк Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору № CVF0АК3436122 від 02 липня 2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 16270,94 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту до 26 червня 2012 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 2 липня 2007 року було укладено договір поруки № CVF0АК3436122.

У результаті невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 20 березня 2015 року утворилась прострочена заборгованість в сумі 40585,78 доларів США, яка складається з наступного: 8285,60 доларів США - заборгованість за кредитом, 12742,34 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 838,24 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом, 18719,60 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Просило стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на його користь заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 40585,78 доларів

__________________________________________________________________________

22ц/794/27/17 р. Головуючий у 1 інстанції Семенко О.В.

Категорія 27 доповідач Владичан А.І.

США, що за курсом НБУ від 20.03.2015 року складає 941184,24 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 жовтня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що воно є незаконне, ухвалене з порушенням норми матеріального і процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Свої доводи мотивує тим, що судом необґрунтовано відмовлено в позові через пропуск позивачем строку позовної давності звернення до суду з позовом за захисом порушеного права, оскільки 20 березня 2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровськ ухвалено рішення у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, яким позовні вимоги банку були задоволені частково, що відповідно до ч. 2 с. 264 ЦК України є підставою для переривання строку позовної давності.

Вказує, що відповідачем, крім того, 18.10.2012 року було здійснено останнє погашення заборгованості за кредитом у розмірі 3438,76 грн., що також не було взято судом до уваги.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову,суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив передбачений ст. 257 ЦК України строк звернення до суду з позовом.

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок невідповідності фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що згідно пп. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов слід задовольнити частково.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 02 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CVF0АК3436122, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 16270,94 доларів США строком до 26 червня 2012 року.

З метою забезпечення зобовязання за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 2 липня 2007 року було укладено договір поруки.

Через неналежне виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором виникла заборгованість.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частинами 1, 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

За змістом ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частинами 2, 3 с. 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 36067,44 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом 8285,60 доларів США, заборгованості з сплати відсотків за користування кредитом 12734,50 доларів США, заборгованість зі сплати комісії за користування кредитом 838,24 доларів США та пеню 14209,10 доларів США.

У задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовлено. Заочне рішення набрало законної сили.

Зазначене свідчить про переривання позовної давності для звернення до суду з указаним позовом, а тому висновки суду про сплив позовної давності та відмова у позові з указаних підстав не відповідають вимогам закону.

Як встановлено судом, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2013 року відповідачами повністю не виконано.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 01 квітня 2015 року № 6-37цс15 та від 23 вересня 2015 року №6-1206цс15, яка згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів власних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Оскільки заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2013 року стягнуто кредитну заборгованість, та заборгованість по тілу кредиту не може бути повторно стягнута з відповідачів.

З огляду на викладене вимога ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідачів заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8285,60 доларів США не підлягає задоволенню.

Водночас вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідачів заборгованості зі сплати відсотків, комісії та пені підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

Пунктом 2.2.2 кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязується сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору у разі порушення позичальником будь-якого з зобовязань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3, 7.5 договору позичальник зобовязується сплатити банку пеню 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

За змістом ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Водночас позивач згідно зі ст.1048 ЦК України має право на отримання відсотків за користування відповідачем кредитом і після ухвалення вказаного рішення.

Тому, за наявності заяви відповідача про застосування позовної давності (а.с.81), є підстави для застосування наслідків спливу трирічної позовної давності за відсотками за користування кредитними коштами та комісією.

Відповідно до уточненого позивачем розрахунку заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути за період з 29 грудня 2012 року по 20 березня 2015 року 6361,24 доларів США заборгованість відсотками за користування кредитом та 838,24 доларів США заборгованість зі сплати комісії за управління кредитними коштами.

Крім того, підлягає стягненню також пеня за прострочення виконання зобовязання, яка обчислюється в межах річної позовної давності, тобто за період з 26 травня 2014 року по 20 березня 2015 року.

Розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача за вказаний період становить 35 687,02 грн. (розрахунок додається).

Разом з тим не підлягають до задоволення вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення боргу з поручителя ОСОБА_2, враховуючи наступне.

Правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2013 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення боргу за вказаним кредитним договором з поручителя ОСОБА_2 відмовлено, оскільки таку вимогу до поручителя банк предявив після спливу встановленого ч. 4 с. 559 ЦК України шестимісячного строку. Рішення набрало чинності 02.04.2013 року.

Відповідно до статті 14 ЦПК України судові рішення є обовязковими для виконання на всій території України.

Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України).

Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, відмовлено в задоволенні вимоги кредитора до поручителя, підстав для задоволення позову в цій частині немає.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову банку частково, то з ОСОБА_1 на користь банку слід відповідно до правил ч. 5 ст. 88 ЦПК України стягнути 1764 грн. 89 коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору, понесених у судах першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 жовтня 2016 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 7199,48 (сім тисяч сто девяносто девять ) доларів США заборгованості за кредитним договором, з яких 6361,24 доларів США - проценти за користування кредитом, 838,24 доларів США - комісія за управління кредитними коштами та стягнути 35 687 (тридцять пять тисяч шістсот вісімдесят сім) гривень 02 копійки пені.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»1764 (одну тисячу сімсот шістдесят чотири) гривень 89 копійок витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: