АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/18/17 Справа № 2-5113/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Демченко Е.Л., Лаченкової О.В.

при секретарі - Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Дніпропетровської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання житлового будинку та земельної ділянки спільною власністю подружжя, про визнання права власності на 2/3 частки житлового будинку та 2/3 частки земельної ділянки, про скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2011 року позивач звернулась до суду першої інстанції із вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що з вони з ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах з лютого 1997 року, а 02 липня 1999 шлюб було зареєстровано. За час перебування у шлюбі в сторін народилось троє дітей: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Після народження другого сина сторони вирішили покращити свої житлові умови та придбали незакінчений будівництвом житловий будинок №116-А по вулиці Дмитренка в м. Дніпропетровську. Під час шлюбу з вересня 1999 року по жовтень 2000 року за спільні кошти зазначений будинок було добудовано, зроблено ремонт, що суттєво збільшило вартість домоволодіння. Рішенням міськвиконкому від 20 квітня 2005 №204/26 ОСОБА_3 було передано у власність земельну ділянку по вулиці Дмитренка, 116-А в м. Дніпропетровську. В січні 2010 року шлюб між сторонами було розірвано за рішенням суду.

У звязку з чим, з урахуванням уточнень та вважаючи, що вказана нерухомість є спільним майном подружжя, ОСОБА_2 просила суд:

- визнати домоволодіння №116-А по вулиці Дмитренко в м. Дніпропетровську обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3;

- в порядку поділу спільного майна подружжя відступити від засад рівності часток подружжя з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей та вкладу особистих коштів в завершення будівництва житлового будинку та визнати за позивачем право власності на 2/3 частки домоволодіння №116-А по вулиці Дмитренко в м. Дніпропетровську;

- частково скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на домоволодіння №116-А по вулиці Дмитренко в м. Дніпропетровську, проведену КП «ДМБТІ» ДОР» 27 листопада 2000 року за реєстровим №556-95, в розмірі 2/3 часток домоволодіння, право власності на які підлягає визнанню за позивачем;

- в порядку переходу права власності на частину земельної ділянки, призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в звязку з визнанням права власності на 2/3 частки житлового будинку визнати за позивачем право власності на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,0667 га, кадастровий номер :01:720:0005, з цільовим призначенням обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: вулиця Дмитренко, 116-А в м. Дніпропетровську;

- визнати недійсним рішення Дніпропетровської міської ради №204/26 від 20 квітня 2005 в частині передачі у приватну власність відповідачу ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0667 га у межах згідно з планом, яка розташована на території АНД району м. Дніпропетровська по вулиці Дмитренко, 116-А в м. Дніпропетровську, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та Державний акт на право власності на землю серії ЯА №832510, виданий 31 липня 2006 на підставі вказаного рішення та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №64;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору та витрати на проведення експертизи.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу та позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення суду скасувати, оскільки відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони знаходилися у фактичних шлюбних відносинах з лютого 1997 року, а 02 липня 1999 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відділі РАГС Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, актовий запис №342.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2011 року, яке набрало чинності 21 січня 2011 року, шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За час перебування сторін у шлюбі, в подружжя народилось троє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6.

31 серпня 1999 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування, посвідчений ПН ДМНО ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за №4775, згідно умов якого відповідач прийняв в дар незакінчений будівництвом житловий будинок, що розташований в м. Дніпропетровську, вулиця Дмитренка №116-А в м. Дніпропетровську.

Подарований відповідачу обєкт незавершеного будівництва із готовністю у 80% було оцінено в 79127,00 грн.

В КП «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації» договір дарування від 31 серпня 1999 року було зареєстровано за №556-95.

Згідно технічного паспорту від 13 серпня 1999 року, на час придбання домоволодіння №116-А по вулиці Дмитренка в м. Дніпропетровську складалось із недобудованої будівлі житлового будинку 80% готовності, двох сараїв, навісу та газового колодязя, площа приміщень складала 334,3 кв.м (підвал до обміру був недоступний, його площа не була визначена), а інвентаризаційна вартість недобудованого житлового будинку без підлягаючих зносу сараїв та навісу складала суму в розмірі 68823,00 грн.

До укладення договору дарування попередній власник ОСОБА_7 отримав за рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська №314/4 від 23 липня 1999 року дозвіл на будівництво нового житлового будинку замість старого по вулиці Дмитренка, 116-А у м. Дніпропетровську, про що було складено відповідний акт-висновок від 19 липня 1999 року з ескізом будівництва.

За час перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у шлюбі, подружжя за спільні кошти закінчили будівництво, реконструкцію та обладнання спірного домоволодіння.

ОСОБА_2 в будівництво, реконструкцію та обладнання домоволодіння було вкладено власні кошти на загальну суму в розмірі 250115,00 грн., отримані від продажу належної позивачу квартири АДРЕСА_1 та від продажу гаражу, розташованого по вулиці Б.Чічібана, №7 в м. Харкові.

Згідно даних технічної інвентаризації від 08 вересня 2000 року та від 13 серпня 2010 року, переліку виконаних робіт за період з вересня 1999 року по жовтень 2000 року, складеного будівельником ОСОБА_9, в житловому будинку літ. «А-2» сплановано та обладнано шість житлових кімнат житловою площею 169,9 кв.м, підсобні та літні приміщення площею 353 кв.м., обладнано котельну, ванну, санвузли, кухню, гараж, веранди.

Для цього були добудовані три нові приміщення: на першому поверсі веранда 1-15 площею 13,5 кв.м, на другому поверсі веранда І площею 15,4 кв.м, над гаражем житлова кімната 1-18 площею 25,3 кв.м, за рахунок чого загальна площа приміщень житлового будинку збільшилась на 54,3 кв.м; житлова на 25,3 кв.м. Проведена заміна покриття даху будинку з шиферу на метал, влаштовано два виходи надвір з веранди 1-15 з ґанком «а?» та скляними дверима та з коридора 1-11 з ґанком «а?» та навісом, біля центрального входу влаштовано ганок «а» з козирком, зроблена підшивка пластиком козирка під дахом по периметру будинку; встановлені металеві решітки на всіх вікнах; влаштовано металеві огорожі на трьох входах до будинку. Проведено демонтаж сараїв літ. «Б», «В» та навісу «Г»; влаштовано огорожу з бутового каміння та білої цегли, вигрібну яму, проведено укладку тротуарної плитки, влаштовано доріжки та мостіння; виготовлено та змонтовано троє воріт та дві хвіртки;

Згідно переліку в технічному паспорті від 13 серпня 2010 року виконаних робіт в житловому будинку були проведені: штукатурка підвалу, шпаклівка стін та стелі у всьому будинку, укладення кахлів та лінолеуму на 1-му та 2-му поверхах; наклеювання шпалер на стіни підвалу, на стіни 1-го та 2-го поверхів; фарбування шпалер в холах 1-го та 2-го поверхів; обшивка сходів в підвал та сходів на 2-й поверх деревом; придбання та монтаж сантехнічного обладнання в підвалі (2 комплекти), на 1-му (3 комплекти) та 2-му поверхах (6 комплектів); перенесення дверей з посиленням; виготовлення та влаштування підлоги веранди; влаштування на 1-му та 2-му поверхах стелі з гіпсокартону; монтаж пластику на стелі першого поверху; монтаж та встановлення металопластикових вікон у всьому будинку; монтаж дверей на 1-му (10 шт.) та 2-му (7 шт.) поверхах; монтаж електророзводки; розводка опалення та водопостачання по будинку; штукатурка, грунтівка та фарбування стін фасаду; встановлення балконних дверей (2 шт.).

Актом прийомки житлового будинку А-2 по вул. Дмитренка, 116-А в м. Дніпропетровську житловий будинок було введено в експлуатацію.

Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська №350/6 від 20 жовтня 2000 року «Про введення в експлуатацію житлового будинку по вул. Дмитренка, 116-А» акт прийомки вказаного житлового будинку в кількості 6-ти житлових кімнат площею 168,8 кв.м було затверджено та прийнято рішення про оформлення права власності на домоволодіння по вул. Дмитренка, 116-А за ОСОБА_3

Відповідно до ст. ст. 22, 28 КпШС України, який діяв на момент проведення будівництва спірного домоволодіння, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно навіть, якщо один із подружжя був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визначаються рівними.

Аналогічні норми містяться в ст. ст. 60, 63, 70, діючого на сьогодні, СК України та у ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України.

Майном відповідно до ст. ст. 179, 190 ЦК України, є кремі речі, сукупність речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки.

Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію. Якщо право власності підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його в експлуатацію і з моменту його реєстрації.

Проте, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил може підлягати поділу між ними.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного суду України від 18 листопада 2015 року №6-388цс15, від 27 травня 2015 року №6-159цс15 та від 16 грудня 2015 року №6-2710цс15.

При вирішенні даного цивільно-правового спору в суді першої інстанції та при перегляді оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції по справі було проведено ряд експертиз, згідно висновків яких значно збільшилась цінність домоволодіння №116-А по вулиці Дмитренка в м. Дніпропетровську.

Так, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №2373/2374-12 від 31 серпня 2012 року, середньо ринкова вартість домоволодіння №116-а по вул. Дмитренко в м. Дніпропетровську у складі на 1999 рік згідно з технічною документацією технічним паспортом від 13 серпня 1999 року та договором дарування від 31 серпня 1999 року станом на серпень 2012 року складає 386476,00 грн.; середньо ринкова вартість вказаного домоволодіння з урахуванням поліпшень, зазначених у позові та в переліку виконаних робіт, станом на серпень 2012 року складає 1601420,00 грн.

Відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №2902/2903/13-14 від 23 грудня 2013 року, ринкова вартість домоволодіння № 116-а по вул. Дмитренка в м. Дніпропетровську у цінах на день проведення експертизи, але станом та у складі конструктивних елементів, інженерного обладнання та оздоблення станом на момент укладання договору дарування 31 серпня 1999 року згідно з технічною документацією (технічним паспортом від 13 серпня 1999 року та договором дарування від 31 серпня 1999 року) може складати 1296750,00 грн., ринкова вартість вказаного домоволодіння станом і в цінах на теперішній час становить 2628095,00 грн.

Вартість вказаного домоволодіння в період з 31 серпня 1999 року по 01 серпня 2000 рік могла збільшитись внаслідок виконання ремонтно-будівельних робіт із поліпшенням технічного стану та збільшенням його технічних характеристик.

Відповідно до висновку повторно-додаткової судової будівельно-технічної експертизи №3851/14-42 від 07 травня 2014 року, ринкова вартість домоволодіння №116-А по вулиці Дмитренка в м. Дніпропетровську у цінах на день проведення експертизи, але станом та у складі конструктивних елементів, інженерного обладнання та оздоблення станом на момент укладання договору дарування 31 серпня 1999 року згідно з технічною документацією (технічним паспортом від 13 серпня 1999 року та договором дарування від 31 серпня 1999 року) може складати 2028329,00 грн., ринкова вартість вказаного домоволодіння станом і в цінах на теперішній час становить 2628095,00 грн.

Вартість вказаного домоволодіння в період з 31 серпня 1999 року по 01 серпня 2000 рік могла збільшитись внаслідок виконання ремонтно-будівельних робіт із поліпшенням технічного стану та збільшенням його технічних характеристик.

Відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №876/15-42 від 29 квітня 2015 року, вартість будинку №116-А по вулиці Дмитренка в м. Дніпропетровську за період з серпня 1999 року по жовтень 2000 року збільшилась на 18,3%.

У вказаному домоволодінні в період з серпня 1999 року по жовтень 2000 року відбулись зміни: влаштування в підвальних приміщеннях ванної кімнати за рахунок зведення перегородок; влаштування вхідної групи до підвалу з боку правого фасаду будинку; влаштування санвузлів на першому та другому поверсі будинку; влаштування вхідних груп з боку головного та правого фасадів будинку та ґанку зі сходами з боку тильного фасаду будинку; влаштування каміну в приміщенні 1-13 пл. 34,0 кв.м.; влаштування над приміщенням першого поверху веранди пл.. 15,4 кв.м та влаштування сходів в приміщення гаражу.

Відповідно до висновку судової комісійної будівельно-технічної експертизи №72 від 21 грудня 2016 року вказано що ринкова вартість домоволодіння №116-А по вулиці Дмитренка в м. Дніпропетровську у цінах на грудень 2016 року, але станом та у складі конструктивних елементів, інженерного обладнання та оздоблення станом на момент укладання договору дарування 31 серпня 1999 року складає 3821055,00 грн. без врахування ПДВ; ринкова вартість домоволодіння станом на теперішній час - складає 4 420471,00 грн.; частка збільшення вартості спірного будинку становить 13,56 %; відбулися якісні зміни у спірному будинку з 31 серпня 1999 року(часу дарування) на час введення в експлуатацію 20 жовтня 2000 року, які перелічені при відповіді на 5 питання ухвали: влаштовані три ганки, приміщення 1-15 та 1-17, надбудовано два поверхи веранди, влаштовані перегородки в приміщеннях 1-28, 1-29, 1-30, вікна в підвалі, яма під свердловину, виконані всі сантехнічні роботи, пічні роботи та барбекю, зведені цегляна та бутові огорожі, виконане замощення тротуарною плиткою двора.

Отже, аналізуючи вищенаведені висновки із врахуванням всіх неточностей та суперечностей, колегія суддів приходить до висновку, що обґрунтованим та доведеним є той факт, що за період сумісного проживання подружжя, а саме з серпня 1999 року по жовтень 2000 року, домоволодіння №116-А по вулиці Дмитренка в м. Дніпропетровську набуло істотного збільшення цінності даного нерухомого майна внаслідок проведених в ньому будівельних та ремонтних робіт, а також обладнання будинку необхідними побутовими речами, за рахунок як спільних коштів подружжя, так і власних коштів позивача, отриманих від продажу належного їй в м. Харкові нерухомого майна (квартира та гараж).

В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім?ю України» від 12 червня 1998 року №16 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин,) зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з?ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що домоволодіння №116-А по вулиці Дмитренка в м. Дніпропетровську не є спільною власністю подружжя не відповідає вищевказаним обставинам справи та нормам матеріального права. Судом першої інстанції не було враховано, що спірна нерухомість прийнята в дар відповідачем, як обєкт незавершеного будівництва із готовністю в 80%. В період перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у шлюбі вказана нерухомість набула статусу обєкта завершеного будівництва, готовність якого становить 100%, введена в експлуатацію, побудована, реконструйована та обладнана за спільні кошти подружжя. З огляду на викладене колегія суддів вбачає наявність всіх правових підстав для визнання обєктом спільної сумісної власності подружжя спірного домоволодіння та визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя право власності за кожним на 1/2 частину домоволодіння №116-А по вулиці Дмитренка в м. Дніпропетровську.

Доводи відповідача стосовно того, що спірне домоволодіння було добудоване лише за його особисті кошти не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на підтвердження цього факту відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів.

Той факт, що відповідач за наявності рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська №350/6 від 20 жовтня 2000 року «Про введення в експлуатацію житлового будинку по вул. Дмитренка, 116-А», на підставі якого було прийнято рішення про оформлення права власності на спірну нерухомість за ОСОБА_3, не вчиняє жодних дій для отримання свідоцтва про право власності, свідчить про ухилення відповідача від обовязку щодо реєстрування завершеного (новоствореного в порядку ст. 331 ЦК України) та введеного в експлуатацію житлового будинку.

Водночас, відсутність у відповідача свідоцтва про право власності не позбавляє ОСОБА_2 права власності на його частину, оскільки воно є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Згідно розяснень, які викладені в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 лютого 2012 року у справі № 6-41138св11 юридичне оформлення права власності на новостворене майно або права власності на таке майно, не оформлене відповідно до вимог закону, не змінює статусу цього майна як набутого у шлюбі, в даному випадку - спільного майна подружжя.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 в частині переходу права власності на частину земельної ділянки, призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, то колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні цих позовних вимог, з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 20 квітня 2005 року №204/26 ОСОБА_3 на безоплатній основі була передана у власність земельна ділянка №116-а по вул. Дмитренка в м. Дніпропетровську площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

На підставі вказаного рішення міськвиконкому 31 липня 2006 року йому було видано Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯА №832510, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №64. Кадастровий номер земельної ділянки :01:720:0005.

Відповідно до положень ст.ст. 6,17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян(затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року №10) земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді. Тобто в даному випадку земля набута в порядку реалізації права на приватизацію землі, і на її придбання не витрачалися спільні кошти подружжя.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання чинності відповідними актами; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Так, Законом України від 11 січня 2011 року №2913-VI «Про внесення змін до ст. 61 СК України щодо обєктів права спільної сумісної власності подружжя», що набрав чинності 08 лютого 2011 року, ст. 61 СК України доповнено ч. 5, якою передбачено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному із подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Однак, до даних правовідносин ч. 5 ст. 61 СК України застосуванню не підлягає, у звязку з тим, що спірна земельна ділянка була приватизована відповідачем 20 квітня 2005 року, тобто, до набрання чинності Законом України від 11 січня 2011 року №2913-VI «Про внесення змін до ст. 61 СК України щодо обєктів права спільної сумісної власності подружжя», а тому земельні ділянки, набуті до 08 лютого 2011 року, не можуть бути визнані обєктами спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, колегія судів не знаходить правових підстав і для задоволення вимог позивача про скасування державної реєстрації права власності на частину домоволодіння та земельної ділянки та визнання частково недійсними рішення Дніпропетровської міської ради від 20 квітня 2005 року №204/26 про передачу у власність земельної ділянки та Державного акту на право власності на спірну земельну ділянку, оскільки доказів неправомірності рішення Дніпропетровської міської ради №204/26 від 20 квітня 2005 року позивачем суду не надано. Вказані позовні вимоги є похідними від вимог позивача щодо переходу права власності на частину земельної ділянки, які не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Отже, аналіз наведених обставин, встановлених фактів та досліджених доказів дає підстави для скасування рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2015 року у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України та ухваленню новому про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 лише в частині щодо визнання правом спільної сумісної власності подружжя спірного домоволодіння та визнання 1/2 частини права власності за позивачем.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Дніпропетровської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання житлового будинку та земельної ділянки спільною власністю подружжя, про визнання права власності на 2/3 частки житлового будинку та 2/3 частки земельної ділянки, про скасування державної реєстрації права власності задовольнити частково.

Визнати домоволодіння №116-А по вулиці Дмитренка в м. Дніпро (Дніпропетровську), яке складається із житлового будинку літ. «А-2», житловою площею 169,9 кв.м., загальною площею 522,9 кв.м., з підвалом «Пда-2», прибудовою літ. «а-2», ганком з козирком лі. «а», ґанками літ. «а1», «а2», входу в підвал літ. «а3», споруд воріт, огорожі, тротуарів, доріжки, майданчика, хвірток №1-7, вимощення І, цоколя, обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати право власності на 1/2 частину домоволодіння №116-А по вулиці Дмитренка в м. Дніпро (Дніпропетровську) за ОСОБА_2.

В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати право власності на 1/2 частину домоволодіння №116-А по вулиці Дмитренка в м. Дніпро (Дніпропетровську) за ОСОБА_3.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_10