АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий в І інстанції Прохоренко В.В.
Доповідач Приходько Л.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Приходько Л.А.

суддів: Бездрабко В.О.,

Кузнєцової О.А.

секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 серпня 2017 року у справі

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом, вимоги якого було доповнено та змінено в ході розгляду справи, до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 06 червня 2010 року вона перебувала з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі. За час подружнього життя в них народилася донька - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час шлюбу разом із відповідачем, за спільні кошти придбали майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: за договором купівлі-продажу від 15 липня 2013 року придбана квартира АДРЕСА_1, житловою площею 40,2кв.м, загальною 63,5кв.м та в грудні 2014 року був придбаний автомобіль Nissan QASHQAI, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішенням Суворовського району м. Херсона 02 жовтня 2015 року шлюб, зареєстрований між нею та ОСОБА_2, розірвано. Відповідач в добровільному порядку не бажає здійснити поділ майна та перешкоджає користуватися квартирою (змінив замки). 11 серпня 2015року, без її згоди, продав належний їм на праві спільної сумісної власності автомобіль ОСОБА_4, яка у подальшому також здійснила відчуження зазначеного автомобіля інший особі. Зважаючи на недобросовісну поведінку відповідача, який без її згоди продав автомобіль та витратив гроші на свої потреби, позивачка остаточно просила суд провести поділ майна подружжя, визнавши за нею та відповідачем право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в сумі 244 534,50 грн. за 1/2 частину ринкової вартості автомобіля Nissan QASHQAI, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2014 року випуску.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15 серпня 2017 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності за кожним по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Залишено квартиру АДРЕСА_1 у спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля марки Nissan QASHQAI, 2014 року випуску, НОМЕР_1 у розмірі 244534,50грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля марки Nissan QASHQAI, 2014 року випуску, НОМЕР_1 у розмірі 244534,50грн. скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволені позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля марки Nissan QASHQAI, 2014 року випуску, НОМЕР_1.

В іншій частині рішення суду в апеляційному порядку не оскаржено.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5, апеляційну скаргу підтримали за обставинами викладеними у скарзі. Просили рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля марки Nissan QASHQAI, 2014 року випуску, НОМЕР_1 у розмірі 244534,50грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволені позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6, зазначили, що на їх думку рішення суду є законним та обґрунтованим. Просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 06 червня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 02 жовтня 2015 року. Подружжя має доньку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1.

За період шлюбу сторони придбали майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя а саме: квартиру АДРЕСА_1, за ціною 175212грн., що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. від 15 липня 2013 року, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 (а.с. 6) та автомобіль Nissan QASHQAI, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2014 року випуску, вартістю згідно довідки - рахунку № 829593 від 12 січня 2015 року Регіонального сервісного центру в Херсонській області 573340,00 грн., зареєстрований 12 січня 2015 року за ОСОБА_2(а.с. 50-51).

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому беруться до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. п. 22, 23 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Враховуючи наведене суд першої інстанції, керуючись положеннями чинного законодавства, виходячи із засад рівності часток подружжя у їхньому спільному майні дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 та автомобіль Nissan QASHQAI, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2014 року випуску, є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя і частки майна дружини та чоловіка є рівними та підлягають поділу між ними в натурі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтуються на нормах процесуального права та досліджених судом доказах.

Рішення суду в частині визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 права власності за кожним по 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, залишення квартири АДРЕСА_1 у спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в установленому законом прядку сторонами не оскаржено, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобілю Nissan QASHQAI, реєстраційний номер НОМЕР_1 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач розпорядився ним на власний розсуд без згоди позивача і не в інтересах сім'ї.

Вказаний висновок суду відповідає нормам матеріального права, що регулюють спірні відносини та встановленим обставинам справи.

Так, відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України у п. п. 24, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Доводи апелянта про те, що спірний транспортний засіб був проданий ним, в період часу коли вони проживали однією сім'єю, вели спільне господарство та за згодою ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються обставинами справи.

Так, жодного доказу, на виконання вимог ст. 60 ЦПК України, на підтвердження цих доводів відповідачем суду не надано, а позивач категорично заперечує вказані обставини, посилаючись на те, що з липня 2015 року вона проживала окремо від відповідача, а про продаж автомобіля дізналася лише під час розгляду справи.

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 підтвердили, що на час продажу відповідачем транспортного засобу у серпні 2015 року, ОСОБА_3, разом з дитиною, проживала окремо від відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, ще до продажу транспортного засобу, звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу, в якому посилалася на те, що сімейні стосунки між нею та ОСОБА_2 припинені, спільне господарство не ведеться. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 02 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, встановлено, що сімейні стосунки між сторонами припинені.

Також слід зазначити, що про продаж спірного автомобілю позивачка дізналася вже під час слухання даної справи в суді,з відповіді Регіонального сервісного центру МВС України в Херсонській області від 18.12.2015, у зв'язку із чим ОСОБА_3 і були змінені позовні вимоги щодо поділу транспортного засобу.

Сам по собі факт, що на час продажу спірного майна шлюб між сторонами ще не був розірваний судом не свідчить, що відчуження автомобілю здійснено за згодою позивачки та в інтересах сім'ї.

Не знайшли свого підтвердження також доводи апелянта про те, що кошти, отримані ним за продаж транспортного засобу в сумі 220000грн, витрачені ним в інтересах сім'ї.

Копії товарних чеків від 19 серпня 2015 року на придбання планшету Samsung Galaxy Т9000 TabPro white вартістю 17250грн., пральної машини Samsung WF602U2BKWQ вартістю 12696грн., чеки від 13 серпня 2015 року на придбання Ihone 6+ вартістю 15000грн, та Ihone 6 вартістю 12700грн. надані апелянтом на підтвердження своїх доводів, не є належними доказами на підтвердження факту, що вказані товари придбані в інтересах сім'ї, враховуючи той факт, що позивачка категорично заперечує вказані обставини, а належних та допустимих доказів, що вказані товари придбані та використовуються в інтересах сім'ї апелянтом не надано.

Договір про виконання робіт № 87/15 від 19 серпня 2015 року укладений між ПП ОСОБА_11 та ОСОБА_2 на виготовлення пам'ятника вартістю 83700грн. не може бути прийнятий судом як належний доказ. Так, як вбачається з пояснень ОСОБА_2, вказаний договір ним укладений для виготовлення пам'ятника своєму батькові, а тому відсутні підстави вважати, гроші в сумі 83700грн. витрачені на потреби родини ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Також є неприйнятним доводи апелянта про те, що частину грошових коштів від продажу автомобілю він, в період часу з грудня 2015 року по листопад 2016 року, компенсував ОСОБА_3 перераховуючи їй щомісячно гроші у загальній сумі 37570грн. Надані відповідачем квитанції щодо перерахування ним на ім'я позивачки грошових коштів не містять відомостей, що ці кошти перераховувалися ОСОБА_3 в рахунок компенсації вартості проданого автомобілю.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_3, відповідач перераховував на її ім'я щомісячно грошові кошти на утримання дитини - доньки ОСОБА_7, і надані відповідачем квитанції є доказом добровільного виконання ним обов'язку щодо утримання дитини, оскільки в судовому порядку аліменти не стягувалися.

Відповідно до висновку № 20/05-17 експертного автотоварознавчого дослідження від 13 травня 2017 року середня ринкова ціна станом на момент дослідження автомобіля Nissan QASHQAI 4WD,LE CVT, Vin-code НОМЕР_2,2014, колір темно фіолетовий GAB, 2014 року випуску складає 489069,00грн.

Згідно довідки - рахунку № 161825 Регіонального сервісного центру в Херсонській області автомобіль Nissan QASHQAI, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2014 року випуску, вартістю 220000грн, 11 серпня 2015 року придбаний ОСОБА_4(а.с.52).

Приймаючи за основу для визначення вартості спірного транспортного засобу експертний висновок, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування визначеної експертом вартості та доказів, які б об'єктивно підтверджували обґрунтованість продажу ним автомобіля придбаного в січні 2015 року за ціною 5303400, грн., в серпні 2015 року за ціною 220000грн.

Посилання апелянта на те, що експертом під час проведення експертизи не було враховано та не включено до висновку пошкодження, які мав транспортний засіб, внаслідок чого визначена ним вартість автомобіля є необ'єктивною, колегія суддів вважає не прийнятними, оскільки відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що автомобіль мав будь-які пошкодження та потребував ремонту. Крім того, суд пропонував відповідачу надати автомобіль на експертизу для встановлення його реальної вартості, проте останній відмовився.

Наданий відповідачем рахунок-фактура ПП ОСОБА_12 № 153В від 04 серпня 2015 року на суму 414911,23грн. містить відомості лише про вартість робіт та запасних частин необхідних для заміни АКПП, редуктора заднього моста роздаточної коробки, лівого та правого шрусу з піввіссю. При цьому, будь-яких доказів, що спірний автомобіль зазнав пошкоджень та потребував зазначеного ремонту апелянтом, на виконання вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано. В судовому засіданні відповідач пояснив, що вказані докази у нього відсутні.

Оскільки реалізація спірного автомобіля була здійснена відповідачем без згоди позивачки та не в інтересах сім'ї, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача 244534,50грн., які становлять грошову компенсацію 1/2 частину середньої ринкової вартості автомобіля Nissan QASHQAI, 2014 року випуску, на момент експертного дослідження, яка складає 489069,00грн. (висновок про вартість 20/05-17 від 13 травня 2017 року (а.с.194-212).

Отже, твердження апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами, як того вимагають положення ст.10, 60 ЦПК України.

Суд з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, яким дав належну оцінку та постановив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 серпня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля марки Nissan QASHQAI, 2014 року випуску, НОМЕР_1 у розмірі 244534,50грн. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

О.А. Кузнєцова