Справа № 609/1660/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р. Шумський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого суду: Ковтуновича О.В.

при секретарі: Кухарчук О.М.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Шумськ цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на майно, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання права власності на майно до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

В судове засідання позивач не з'явився, однак представив письмову заяву та просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю.

Згідно позовної заяви вбачається, що позивач із 1949 року проживає у житловому будинку у АДРЕСА_1. З того часу веде господарство, сплачує комунальні платежі, користується земельною ділянкою. Добросовісно та беперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт.

Вищевказаний житловий будинок у КП Шумське БТІ не зареєстрований. У сільській раді також немає відомостей та правовстановлюючих документів на домоволодіння у якому проживає позивач та відповідачі. На даний час позивач хоче оформити правовстановлюючі документи на житловий будинок та зареєструвати вказане майно.

Відповідачі у судове засідання не з»явилися, однак представили заяви із яких слідує, що позовні вимоги визнають повністю, заперечень немають, та просять позов задоволити в повному об»ємі.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Із довідки №190 від 06.12.2016 року виданої Шумським БТІ вбачається те, що будинковолодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в КП «Шумське БТІ» не зареєстроване.

Згідно довідки №837 від 05.12.2016 року виданної Цеценівською сільською радою Шумського району Тернопільської області, вбачається те, що станом на 1991 року, згідно погосподарської книги №2 особового рахунку НОМЕР_1 в АДРЕСА_1, членами погосподарського двору були: ОСОБА_5 (голова колгоспного двору), дружина -ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6); син - ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, однак 16.05.1994 року вибув в с.Вілія), син - ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає по даний час), дочка - ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_4, вибула в інший погосподарський номер), син - ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає по даний час).

Судом було встановлено, що позивачем ОСОБА_2 було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Згідно із 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, враховуючи положення статей335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Судом встановлено, що позивач ставиться до даного житлового будинку, як до власного, дбає про його стан, тобто відкрито і безперервно володіє і користується будинковолодінням, більше 10 років, відповідно до закону, з якого до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Тобто, строк володіння для набуття права власності за набувальною давністю для позивача складає більш ніж 16 років станом на час ухвалення цього рішення.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, а також підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, у зв'язку із чим позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1.

Рішення вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. В. Ковтунович