Справа № 595/1055/17
Номер рядка звіту 45
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2017

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Пастушаку І.Д.,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання їх такими, що втратили право на користування житлом по вул.Долини,30, с.Звенигород, Бучацького району, Тернопільської області та зняття їх із реєстрації, мотивуючи тим, що відповідачі в будинку не проживають і в звязку із вибуттям не знялися із реєстраційного обліку.

Представник позивачки згідно поданої заяви позов підтримав, просить суд розглядати справу у його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоч належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, шляхом повідомленні в засобах масової інформації, а саме через оголошення в газеті «Свобода», № 88(3228) від 10.11.2017 року, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини:

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ОСОБА_2 є власником житлового будинку, який знаходиться по вул.Долини, 30, с.Звенигород, Бучацького району, Тернопільської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Як встановлено в судовому засіданні відповідачі добровільно залишили будинок ОСОБА_2

Згідно довідки № 1225 від 19.07.2017 року, виданої Підзамочківською сільською радою, вбачається, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 протягом пяти років не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно зі ст. ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Щодо вимоги позивача про зняття відповідача з реєстрації, судом встановлено, що згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні його власністю. Тому вимога позивача про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку до задоволення не підлягає.

Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_6 України, - і за її межами.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки відповідач не проживає у будинку більш ніж як шість місяців без поважної причини, а тому втратив право на житло у вказаному будинку.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В даному випадку до таких судових витрат відноситься сплачений позивачкою судовий збір та витрати за розміщення оголошення в газету «Свобода», що підтверджується квитанцією № 27 від 19.07.2017 року, та квитанцією № 42 від 08.11.2017 року.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то суд вважає, що такі витрати до задоволення не підлягають, оскільки відповідно до Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,212,214-215,224-227 ЦПК України, ст.391,405 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування житлом, яке належить ОСОБА_2, та розташоване по вул.Долини,30, с.Звенигород, Бучацького району, Тернопільської області.

Стягнути солідано із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 760 (сімсот шістдесят) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути переглянуте Бучацьким районним судом. Заяву про перегляд рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_6