Справа № 181/467/17
Провадження № 2/181/166/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2017 р. с.м.т. Межова

Межівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Гончаренка О.О.,

з участю секретаря судового засідання Яківець А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ :

31 травня 2017 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулось ПАТ КБ «Приват Банк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог зазначається, що 19 серпня 2010 року з

ОСОБА_1 було укладено договір б/н, за яким остання отримала кредит у розмірі

1000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік з суми залишку заборгованості по кредиту. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.1.2.3 та п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, підтверджується підписом у заяві.

Позивач зазначає, що в цьому випадку сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, якою визначений порядок і умови укладення договору приєднання. Вказує на те, що відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, цей договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо ж протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматичного лонгується на такий же термін.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

У порушення норм ст.ст.526, 527, 530, 599, 1054 ЦК України та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 30 квітня 2017 року ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 13857,26 гривень, яка складається з наступного:

-125,86 гривень - заборгованість за кредитом,

-9387,50 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом,

-3207,84 гривень - заборгованість за пенею та комісією,

-500 гривень - (штраф) фіксована частина,

-636,06 гривень - процентна складова.

Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 зазначену вище заборгованість на користь ПАТ КБ «Приват Банк» та судові витрати.

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Згідні на заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позов підтримують повністю.

Відповідач у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, де також додала, що умови та правила надання банківських послуг вона не підписувала, останній раз добровільно сплатила за кредитом кошти в сумі 1300 гривень 09 листопада 2012 року. Позивач з вимогою про стягнення з неї заборгованості звернувся після спливу трьох років після того, як позивач дізнався про його порушене право. Просить суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом досліджені та надана оцінка таким доказам:

Дійсно, відповідно до умов кредитного договору №б/н від 19 серпня 2010 року ОСОБА_1 від ПАТ КБ «Приват Банк» отримала кредит у розмірі 1 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

За розрахунком заборгованості за договором б/н від 19 серпня 2010 року, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та клієнтом ОСОБА_1 вбачається, що остання станом на 30 квітня 2017 року має перед позивачем заборгованість у розмірі 13857,26 гривень, з яких: 125,86 гривень - заборгованість за кредитом, 9387,50 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3207,84 гривень - заборгованість за пенею та комісією, 500 гривень - (штраф) фіксована частина, 636,06 гривень - процентна складова.

Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, вбачається порушення умов кредитного договору з боку відповідача, проте суд приймає рішення у відповідності до ч.3 ст.267 ЦК України, за якою позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачка по справі заявила про застосування позовної давності в своїй заяві.

Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд виходить з наступного.

Згідно штампу Межівського районного суду Дніпропетровської області вх.№1448/17 від 31 травня 2017 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права лише 31 травня 2017 року, позовна заява датована 19 травня 2017 року.

Встановлений п.1.1.7.31. Умов та правил надання банківських послуг збільшений строк позовної давності у 50 років по вимогам про стягнення кредиту та відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором, суд не приймає до уваги, оскільки за змістом ч.1 ст.259 ЦК України встановлена законом позовна давність може бути збільшена за домовленістю сторін шляхом укладання договору про це у письмовій формі.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, встановлений у п.1.1.7.31 Умов збільшений строк позовної давності у 50 років по вимогам про стягнення кредиту та відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за даним договором суд не приймає до уваги, оскільки за змістом ч.1 ст.259 ЦК України встановлена законом позовна давність може бути збільшена за домовленістю сторін шляхом укладання договору про це у письмовій формі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 04 листопада 2015 року у справі №6-1926цс 15, що в силу вимог ч.2 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як зазначила відповідач у своїй заяві останній платіж був здійснений 09 листопада 2012 року в межах трирічного строку позовної давності з моменту звернення до суду, тобто з 19 травня 2014 року суд в межах встановлення можливого переривання строку позовної давності звертає увагу на певні платежі, згідно розрахунку заборгованості, а саме: 07 травня 2014 року 168,62 гривень, 12 червня 2014 року 39,33 гривень, 10 липня 2014 року 193,65 гривень, 16 серпня 2014 року 21,45 гривень, 12 вересня 2014 року 17,65 гривень, 30 жовтня 2014 року 236,35 гривень, та 28 квітня 2015 року 3,75 гривень. З наданих відповідачем виписок списання було автоматичне та невідоме на той час для ОСОБА_1 Дані відомості не свідчать, що боржник ОСОБА_1 свідомо вчиняла дії, направлені на погашення кредитної заборгованості, що доводить визнання кредитних зобовязань та наявності підстав для переривання строку позовної давності, передбачених положеннями ст.264 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, можуть, з урахування конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобовязання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що не відбулось переривання строку позовної давності, лише за наданим банком розрахунком, який не підтверджений квитанціями, касовими ордерами та іншими документами, що засвідчують здійснення платежу особисто відповідачем ОСОБА_1 та визнання нею боргу, оскільки остання у своїй заяві заперечувала про вчинення цих дій.

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» слід відмовити у звязку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 205, 257, 258, 261, 264, 610, 625, 634, 642, 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст.10, 11,60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 19 серпня 2010 року в розмірі 13857,26 гривень, яка складається з 125,86 гривень - заборгованості за кредитом, 9387,50 гривень - заборгованості по процентам за користування кредитом, 3207,84 гривень - заборгованості за пенею та комісією, 500 гривень - (штраф) фіксованої частина та 636,06 гривень - процентної складової, відмовити в повному обсязі у звязку з пропуском строку позовної давності для звернення до суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Межівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_2