Справа № 755/8995/17
"06" жовтня 2017 р. м.. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
Головуючого - судді САВЛУК Т.В.
при секретарі Бурячек О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1, звертаючись до суду, просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, стосовно малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що є предметом позову.
Позивач - ОСОБА_1, в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просить позов задовольнити на підставі наявних в справі доказів, у разі неявки відповідача просить ухвалити у справі заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався.
Представник третьої особи - Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлялась належним чином, представник третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ст.121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.
ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками дитини записані: батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_1, про що в Книзі реєстрації народжень 22.02.2011 року зроблено відповідний актовий запис № 575, про що свідчить копія свідоцтва про народження. (а.с.11).
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до положень ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Згідно ст. 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч. 5 ст. 19 вказаного Кодексу подає суду письмовий висновок щодо розв'язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).
Згідно висновку Харківської районної державної адміністрації Харківської області, від 11.07.2017 року № 01-19/1881 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, вбачається, що малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, народилася від зареєстрованого шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.09.2014 року їх шлюб розірвано. Дитина проживає зі своєю матір'ю ОСОБА_1 в трикімнатній квартирі, яка повністю облаштована, для виховання та розвитку дитини створені необхідні умови, дитина має окрему кімнату. За місцем проживання дитини її батько жодного разу не з'являвся, участі в її вихованні не приймає, матеріально не утримує. Дитина перебуває під наглядом АЗПСМ с. Хроли Харківського району Харківської області та відвідує Пономаренківський ДНЗ Пономаренківської сільської ради. Крім того, враховуючи те, що батько дитини судимий та на даний час перебуває в місцях позбавлення волі, дана обставина може викликати труднощі в майбутньому житті дитини, а тому, Харківська районна державна адміністрація Харківської області встановила факт ухилення від виконання батьківських обов'язків ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 43-45)
Як роз'яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.
Як з'ясовано судом, підтверджується наявними справі доказами, малолітня дитина народилась в період шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який був зареєстрований 15.10.2010 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім»ї, актовий запис № 2398, та в подальшому розірваний за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.09.2014 року. Дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на повному її утриманні, батько дитини не приймає участі у вихованні дитини, не дбає про стан її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15.09.2014 року про стягнення аліментів не виконує, до подання позову до суду спору між батьками щодо місця проживання дитини та визначення порядку спілкування та виховання дитини не виникало, з такими вимогами до суду батько дитини не звертався, що не заперечується сторонами спору. Крім того, на даний час відповідач ОСОБА_2 перебуває в місцях позбавлення волі, що може негативно вплинути на подальше життя дитини, її моральних та духовний розвиток.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає доведеним обставини ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, який самоусунувся від виховання та спілкування з дитиною, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, та ураховуючи інтереси малолітньої дитини, що у сукупності дає підстави позбавити батьківських прав батька дитини, з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України.
Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень ст. 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідач, батько дитини, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлений права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав.
Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських правє обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп..
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 19, 121, 122, 125, 150, 164, 165 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 1, 4, 10, 11, 57, 58, 59, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, батьківських прав відносно малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки міста Київ, громадянки України.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання відповідачем копії судового рішення.