Справа № 377/472/17 Головуючий у І інстанції Малишенко Т. О.
Провадження № 22-ц/780/5144/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 27.11.2017
УХВАЛА

27 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Мережко М.В, ОСОБА_2,

за участю секретаря: Шуляка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 25 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Славутицької міської Ради Київської області про відшкодування ядерної шкоди,заподіяної ушкодженням здоров,я на ЛНА на ЧАЕС, -

ВСТАНОВИЛА:

В червня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вимогою стягнути з УСЗН м. Славутича на її користь 15880,00 гривень, що є розміром збитків в результаті порушення її цивільного права на відшкодування ядерної шкоди, заподіяної ушкодженням її здоровя на ЛНА на ЧАЕС, профзахворювання, повязаного з роботами на ЛНА на ЧАЕС.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у звязку з виконанням нею службових обовязків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 1986 року по 1991 рік на роботах в зоні іонізуючого випромінювання, її здоровю завдано шкоду, внаслідок чого вона отримала 2 групу інвалідності (довічно), що підтверджується витягом із акту огляду МСЕК сер.2-18 АБ № 152056 від 28.06. 1994 року. Вказує, що відповідно до ст. 1189 ЦК України, ч.1 п.1 ст.15 ЦПК України, Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 25 травня 1963 року, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вона має цивільне право на відшкодування ядерної шкоди, заподіяної ушкодженням її здоров`я на роботах по ліквідації наслідків ядерної аварії на ЧАЕС. Станом на червень 2017 року Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради не виплатило їй щорічну допомогу на оздоровлення за 2017 рік за шкоду заподіяну здоров`ю під час ліквідації наслідків ядерної аварії на ЧАЕС у розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а виплатило лише частково у розмірі 120 гривень. Розмір збитків у результаті порушеного права на відшкодування ядерної шкоди, заподіяну ушкодженням здоровя, за 2017 рік становить 15880,00 гривень( 16000 гривень х 5 - 120 гривень).

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 25 вересня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із висновком суду апелянт ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

За приписами ст. 1 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції достовірно було встановлено, що ОСОБА_3 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, їй встановлена 2 група інвалідності з причини профзахворювання, повязаного з роботами по ЛНА на ЧАЕС, що підтверджується довідкою МСЕК серії 2-18 АБ № 152056 від 28.06. 1994 року.

13 липня 1994 року Київоблдержадміністрацією ОСОБА_3 видано посвідчення громадянина, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 1 серія А № 037943.

Згідно довідки № 05/01-15 від 04.05.2017 року, виданої управлінням соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області, ОСОБА_3 як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інваліду ІІ групи, щорічна допомога на оздоровлення за 2017 рік у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року (у редакції від 19 грудня 1991 року, із змінами і доповненнями від 01 липня 1992 року) не виплачена.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час здійснення спірної виплати діяла норма Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», то виплату відповідачем позивачеві щорічної допомоги на оздоровлення за 2017 рік в сумі 120 гривень є правомірною.

Так, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, який ґрунтується на вимогах закону виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст.1189 Цивільного кодексу України особливості відшкодування ядерної шкоди встановлюються законом.

Дана норма статті носить відсилочний характер та відсилає до спеціального законодавства, що регулює особливості відшкодування завданої ядерної шкоди. До такого спеціального законодавства можна віднести ОСОБА_4 України "Про цивільну відповідальність за ядерну шкоду та її фінансове забезпечення" №2893-111 від 13.12.2001; Віденську конвенцію про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, а також ОСОБА_4 України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" № 39/95-ВР від 08.02.95 із змінами та доповненнями.

До основних особливостей відповідальності за ядерну шкоду, встановлених вищезазначеним спеціальним законодавством, можна віднести наступні:

а) Відповідальність настає за завдання спеціального виду шкоди - ядерної шкоди. Відповідно до преамбули до Закону "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" ядерною шкодою визнається втрата життя, будь-які ушкодження, завдані здоров'ю людини, або будь-яка втрата майна, або шкода, заподіяна майну, або будь-яка інша втрата чи шкода, що є результатом небезпечних властивостей ядерного матеріалу на ядерній установці або ядерного матеріалу, який надходить з ядерної установки чи надсилається до неї, крім шкоди, заподіяної самій установці або транспортному засобу, яким здійснювалося перевезення.

б) Суб'єктом відповідальності за ядерну шкоду є оператор ядерної установки (експлуатуюча організація) (ст. 72 Закону "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку"). Оператором (експлуатуючою організацією) є призначена державою юридична особа, яка здійснює діяльність, пов'язану з вибором майданчика, проектуванням, будівництвом, введенням в експлуатацію, експлуатацією, зняттям з експлуатації ядерної установки або вибором майданчика, проектуванням, будівництвом, експлуатацією, закриттям сховища для захоронения радіоактивних відходів, забезпечує ядерну та радіаційну безпеку і несе відповідальність за ядерну шкоду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що щорічна допомога на оздоровлення це і є «компенсація за шкоду, заподіяну здоровю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» відповідно до ст.48 Закону України Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи .

Колегія суддів з таким посиланням не погоджується, адже ст.48 Закону України Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено два види допомоги, а саме:

по-перше, це одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоровю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, сімям у звязку із втратою годувальника;

по-друге, це щорічна допомога на оздоровлення.

Отже одноразова компенсація за шкоду заподіяну здоровю внаслідок аварії на ЧАЕС та допомога на оздоровлення це два різних види допомоги, порядок та розмір виплат яких визначено різними законодавчими актами України.

Колегією суддів було встановлено, що позивачка ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи захворювання пов'язане з роботами по ЛНА на ЧАЕС ( витяг із акту огляду МСЕК сер. 2-18 АБ № 152056), відноситься до громадян категорії 1, посвідчення серії А № 037943, має статус громадянки, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» їй передбачені виплати, в тому числі щорічна допомога на оздоровлення. Згідно ст. 48 Закону України Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ОСОБА_3 отримала щорічну допомогу на оздоровлення за 2017 рік в березні 2017 року - в розмірі 120,00 гривень, відповідно до чинного законодавства.

Так, згідно з Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014, статтю 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в іншій редакції, а саме встановлено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_4 є чинним та неконституційним не визнавався.

Таким чином, чинним нормативно-правовим актом, який встановлював розмір виплат щорічної допомоги на оздоровлення, на час здійснення позивачу виплат у 2017 році була постанова Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої установлено, зокрема такі розміри виплат: - інвалідам І і II групи - 120 гривень.

Так, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції на посилання рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість. Достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що ОСОБА_3 було виплачено допомогу на оздоровлення відповідно до чинного законодавства. Крім того, щодо ядерної шкоди, то чинним законодавством України не передбачено, що субєктом відповідальності за ядерну шкоду може бути управління соціального захисту населення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Нових доказів або обставин, які б могли призвести до скасування рішення суду, яке обґрунтоване, апелянт не навів, а колегія суддів їх не встановила.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: