АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/440/16-ц Головуючий в і-й інстанції
Провадження №22ц/774/1030/К/17 суддя Вікторович Н.Ю.
Категорія - 55 (І) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «НІГРІ» про стягнення заробітної плати та резерву відпускних.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2,

представники відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «НІГРІ» - ОСОБА_4, ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «НІГРІ» (надалі - ТОВ «Науково-технічний центр «НІГРІ») про стягнення заробітної плати та резерву відпускних, посилаючись на те, що з 11 вересня 2014 року по 02 грудня 2014 року працювала головним бухгалтером на ТОВ «Науково-технічний центр «НІГРІ», звільнена за ст.38 КЗпП України. Заробітну плату за вересень, жовтень 2014 року відповідачем сплачено, а за листопад та два дні грудня 2014 року відповідач не виплатив заробітну плату при її звільненні, а також резерв відпускних, який утримувався з її заробітної плати, компенсацію за невикористані дні відпустки, вихідну допомогу. Крім того, під час роботи, директор ТОВ «Науково-технічний центр «НІГРІ» неодноразово відсторонював її від роботи, з підстав не передбачених ст.44 КЗпП України, тому вважає ці прогули вимушеними та такими, що мають бути оплачені відповідачем.

Уточнивши позовні вимоги, просила суд: стягнути з відповідача на її користь резерв відпускних в сумі 782,34 гривні, основну заробітну плату за листопад 2014 року в сумі 1749,57 гривень, основну заробітну плату за грудень 2014 року в сумі 70,33 гривень, вимушені прогули в сумі 3801,59 гривня, компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 1086,35 гривень, вихідну допомогу в сумі 13070,93 гривень, судові витрати у справі 275,60 гривень.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, позивач вважає, що судом було порушено таємницю нарадчої кімнати (під час перебування судді у нарадчій кімнаті представники відповідача перебували у приймальні та спілкувалися із секретарем) та взагалі не було вирішено питання за заявою про забезпечення позову. Також, зазначає, що суддя Скотар Р.Є. безпідставно затягував з рішенням та взяв самовідвід, у зв'язку з чим позивач скаржилася на його дії голові суду. Крім того, на думку позивача, рішення є немотивованим та ухваленим без застосування приписів ст. 1215 ЦК України, згідно якої не може бути повернута безпідставно нарахована заробітна плата, а домовленості про повернення заробітної плати у розмірі 5 000,00 грн. у неї з відповідачем не було. Також, суд мав би врахувати ту обставину, що ОСОБА_6 вимагав від неї миття горщиків для квітів, витирати пил на шафах, пилососити та купувати йому сигарети, а через її відмову вигнав із офісу та шантажував трудовою. При цьому, догану їй було оголошено після заяви про звільнення і тому суд мав би врахувати те, що адміністративне стягнення може бути застосовано лише у вигляді звільнення або у вигляді догани, а не одночасно. Позивач також зазначає, що рішення суду містить посилання на норми права, які не регулюють правовідносин сторін, адже вона не ставила питання про індексацію заробітної плати та компенсації за порушення строків виплати. Крім того, суд не врахував норми ст. ст. 43, 46 Конституції України щодо роботи після звільнення, адже її було звільнено 2 грудня, а вимога передачі документів була 5 грудня. Також, судом не було враховано докази того, що позивачу не була виплачена заробітна плата та у день звільнення вона нічого не отримала. При цьому, на думку позивача, суд не застосував Закон України «Про оплату праці» та вигадав поняття «звичайна» заробітна плата.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представників відповідача ТОВ «Науково-технічний центр «НІГРІ» - ОСОБА_4, ОСОБА_5, які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2, на підставі її заяви від 09 вересня 2014 року, було прийнято на посаду головного бухгалтера ТОВ «Науково-технічний центр «НІГРІ» наказом №10-14/к від 11 вересня 2014 року зі строком випробування три місяці, з окладом відповідно до штатного розкладу ТОВ «Науково-технічний центр «НІГРІ» з 01 вересня 2014 року по 01 листопада 2014 року - 4000,00 гривень (а.с.3-5, 21, 24, 25, 84).

Наказом директора ТОВ «Науково-технічний центр «НІГРІ» №43/09/14/х від 19 вересня 2014 року «Про перевірку бухгалтерського обліку», головному бухгалтеру ОСОБА_2 наказано провести перевірку за період з 01 вересня 2013 року по 01 вересня 2014 року на відповідність законодавству ведення бухгалтерського обліку по всіх рахунках, з відображенням істотних даних обліку. Термін проведення перевірки та виправлення помилок до 15 жовтня 2014 року. В разі виконання даної роботи, відтворення правильності бухгалтерського обліку згідно первинних даних, встановлено премію в розмірі 10000,00 гривень (а.с.26).

За заявою позивача ОСОБА_2 від 21 жовтня 2014 року щодо видачі авансу в сумі 5000,00 гривень за резолюцією директора ТОВ «Науково-технічний центр «НІГРІ» (а.с.38), ОСОБА_2 видано аванс у рахунок виконання наказу №43/09/14/х від 19 вересня 2014 року, сума якого після відрахування обов'язкових платежів склала 3660,02 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №693 від 21 жовтня 2014 року (а.с.40).

Наказом директора ТОВ «Науково-технічний центр «НІГРІ» №59/12/14/х від 02 грудня 2014 року «Про невиконання наказу» (а.с.53), головному бухгалтеру ОСОБА_2 за невідповідність законодавству ведення бухгалтерського обліку по всіх рахунках, з відображенням істинних даних обліку, оголошено догану; продовжено термін виконання до 05 грудня 2014 року; скасовано пункт 3 наказу №43/09/14/х від 19 вересня 2014 року стосовно преміальної виплати 10000,00 гривень; зараховано виданий аванс 5000,00 гривень в рахунок оплати за відпрацьований період листопада 2014 року; різницю в непокриті авансової суми компенсовано за рахунок нарахованої, але невиплаченої компенсації за невикористану відпустку; всі відображення правильності ведення бухгалтерського звіту виконувати в робочий час, щоденно; ведення бухгалтерського обліку вести з відображенням собівартості виготовленої продукції (а.с.55).

Наказом директора ТОВ «Науково-технічний центр «НІГРІ» №60/12/14/х від 02 грудня 2014 року «Про невиконання наказу» головного бухгалтера ОСОБА_2 за невиконання наказу №59/12/14/х від 02 грудня 2014 року відсторонено від роботи з 11:00 години 02 грудня 2014 року; призначено комісію на 04 грудня 2014 року з прийому первинної документації бухгалтерського обліку у головного бухгалтера ОСОБА_2; у зв'язку з невиконанням наказу №59/12/14/х від 02 грудня 2014 року всі можливі наслідки від несвоєчасної подачі звітності покладено на ОСОБА_2 (а.с.54).

Наказом директора ТОВ «Науково-технічний центр «НІГРІ» №12-14/к від 02 грудня 2014 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_2 звільнено з посади головного бухгалтера на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.52, 56).

Наказом директора ТОВ «Науково-технічний центр «НІГРІ» №61/12/14/х від 02 грудня 2014 року, у зв'язку зі звільненням з роботи головного бухгалтера, наказано провести нарахування компенсації з урахуванням виплаченого авансу та незданої роботи згідно наказу №43/09/14/х від 19 вересня 2014 року (а.с.57).

На підставі наказу №61/12/14/х від 02 грудня 2014 року при звільненні головного бухгалтера ОСОБА_2 було проведено наступні нарахування: компенсація за вересень 2014 року склала 229,09 гривень, за жовтень 2014 року - 293,48 гривні, за листопад 2014 року нараховано заробітну плату за фактично відпрацьований час 87 годин (кількість робочого часу в листопаді 160 годин, із розрахунку 1 година - 25,00 гривень) 2175,00 гривень, за один день грудня 2014 року, - 173,91 гривні, що разом із компенсацією склало 2871,48 гривня, які відраховано з суми авансу.

Спір виник з приводу заробітної плати за листопад - грудень 2014 року, стягнення резерву відпускних та компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, а також щодо оплати вимушених прогулів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положеннями ч.1 ст.21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін, та виплачувати працівникові заробітну плату.

Відповідно до ч.7 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства (далі - бухгалтер): забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; бере участь в оформленні матеріалів, пов'язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства; подає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», інформацію центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» та ч.1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладання трудового договору.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпусток та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст.182-1 КЗпП України), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років.

Основним критерієм для віднесення тієї чи іншої відпустки до виду щорічної є норма Конвенції Міжнародної організації праці № 132 про оплачувані відпустки (переглянутої в 1970 році) (ратифікована Законом України 29 травня 2001 року № 2481-III «Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 132 (переглянутої) 1970 року про оплачувані відпустки»), згідно з параграфом 1 статті 5 якої для отримання права на будь-яку щорічну оплачувану відпустку потрібен мінімальний період роботи. Тобто право на щорічну відпустку зумовлюється фактом перебування працівника у трудових відносинах і надається пропорційно відпрацьованому часу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано позивачем у суді апеляційної інстанції, на підставі заяви ОСОБА_2 від 21.10.2014 року (а.с. 38) їй було виплачено аванс у розмірі 5 000,00 грн. у рахунок виконання наказу №43/09/14/х від 19 вересня 2014 року, який після відрахування всіх обов'язкових платежів та зборів становив 3 660,02 грн. (а.с. 39), а наказом директора ТОВ «НТЦ «НІГРІ» №59/12/14/х від 02 грудня 2014 року «Про невиконання наказу» (а.с.53), головному бухгалтеру ОСОБА_2 за невідповідність законодавству ведення бухгалтерського обліку по всіх рахунках, з відображенням істинних даних обліку оголошено догану та скасовано пункт 3 наказу №43/09/14/х від 19 вересня 2014 року стосовно преміальної виплати 10000,00 гривень, у зв'язку з чим зараховано виданий аванс 5000,00 гривень в рахунок оплати за відпрацьований період листопада 2014 року, а різницю в непокриті авансової суми компенсовано за рахунок нарахованої, але невиплаченої компенсації за невикористану відпустку (а.с.55).

Отже, роботодавець виплатив головному бухгалтеру ОСОБА_2 заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку шляхом виплати авансового платежу, що не заборонено чинним Законодавством України, а доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано норми ст. 1215 ЦК України колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає повернення заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Як вбачається з матеріалів справи, грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. були виплачені головному бухгалтеру ТОВ «Науково-технічний центр «НІГРІ» ОСОБА_2 у вигляді авансового платежу на підставі її заяви, тобто ОСОБА_2 отримала дані кошти за умови їх подальшого врахування при виплаті їй заробітної плати, а тому у даному випадку посилання позивача на норми ст. 1215 ЦК України, якою передбачено обмеження щодо повернення безпідставно набутої заробітної плати, є недоречним.

Більш того, як зазначено вище, наказом директора ТОВ «Науково-технічний центр «НІГРІ» №59/12/14/х від 02 грудня 2014 року «Про невиконання наказу» (а.с.53), головному бухгалтеру ОСОБА_2 за невідповідність законодавству ведення бухгалтерського обліку по всіх рахунках, з відображенням істинних даних обліку оголошено догану та скасовано пункт 3 наказу №43/09/14/х від 19 вересня 2014 року стосовно преміальної виплати 10000,00 гривень, у зв'язку з чим зараховано виданий аванс 5000,00 гривень в рахунок оплати за відпрацьований період листопада 2014 року, а різницю в непокриті авансової суми компенсовано за рахунок нарахованої, але невиплаченої компенсації за невикористану відпустку (а.с.55), та, як вбачається з матеріалів справи, даний наказ позивачем не оскаржено та він є чинним. Тобто, фактично позивач ОСОБА_2 погодилась із порядком зарахування виплаченого авансу у рахунок належної їй заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку.

Не може погодитись колегія суддів й з доводами позивача ОСОБА_2 щодо наявності правових підстав для стягнення на її користь з відповідача ТОВ «Науково-технічний центр «НІГРІ» резерву відпускних, оскільки сенс створення резерву відпусток полягає в тому, що витрати на оплату відпусток включають до собівартості виробленої продукції рівномірно, протягом усього року, а не одноразово. Тобто, резерв створюють на підприємстві з метою рівномірного розподілу витрат на їх оплату протягом року між звітними періодами для рівномірного формування собівартості товарів (робіт, послуг) та витрат. Порядок розрахунку резерву відпусток викладено в п. 14 П(С)БО 11 «Зобов'язання» та в Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженій наказом МФУ від 30.11.99 р. № 291, тобто саме поняття резерву відпусток відноситься до категорії ведення бухгалтерського обліку підприємства та не передбачає можливості стягнення частини цих коштів на рахунок працівника у випадку його звільнення за наявності невикористаної відпустки, оскільки порядок виплати компенсації за невикористану відпустку врегульовано нормами ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» та ч.1 ст. 83 КЗпП України і питання щодо наявності правових підстав для стягнення у судовому порядку цих коштів з відповідача судом уже вирішено.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного тлумачення судом норм права є надуманими та спростовуються вищевикладеним.

Погоджується колегія суддів й з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за вимушені прогули, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів, у розумінні ст. 57-60 ЦПК України, щодо її перебування у вимушених прогулах під час роботи на ТОВ «Науково-технічний центр «НІГРІ».

Відсутні правові підстави для стягнення з відповідача ТОВ «Науково-технічний центр «НІГРІ» на користь позивача ОСОБА_2 вихідної допомоги у розмірі 13 070,93 грн., адже статтею 44 КЗпП України передбачено обов'язок роботодавця виплатити вихідну допомогу лише при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, тоді як позивача було звільнено за власним бажання.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені та не обґрунтовані, а тому підлягають відхиленню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

Керуючись ст.ст. 303, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 березня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: