АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Притула Н.Г.
№ 22-ц/796/8669/2017 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Пікуль А.А., Усика Г.І.

при секретарі: Пузиковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «БМ Банк», публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування арешту та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.05.2017 року заяву позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову відхилено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду просили її скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог вказували, що в заяві про забезпечення позову було зазначено, що 29.11.2016 року в м. Конотопі співробітниками національної поліції у ОСОБА_1 був вилучений автомобіль марки TOYOTAмодель HIGLANDER, 2006 року випуску, колір сірий, шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, тип ТЗ - легковий універсал В, державний номерний знак НОМЕР_1, чим було порушено майнові права позивачів на вказаний автомобіль.

Зазначали, що 14.04.2015 року Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва наклав арешт на майно ОСОБА_4 на виконання виконавчого листа №/759/2245/14 виданого 06.02.2015 року Святошинським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кредитної заборгованості на користь ПАТ «БМ Банк» у розмірі 1686491,27 грн. та судового збору в сумі 3654 грн. Крім того, 26.05.2016 року Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва наклав арешт на майно ОСОБА_4 на виконання виконавчого листа №761/31283/14-ц виданого 09.04.2015 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 кредитної заборгованості на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 25844,25 грн. та 128816,56 доларів США.

Вказували, що 25.06.2015 року Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва оголосив розшук всього рухомого майна ОСОБА_4 На підтвердження вищевказаних обставин суду першої інстанції позивачами були надані копія висновку Конотопського відділу поліції ГУ НП в Сумській області про результати розгляду повідомлення від 16.12.2016 року з супровідним листом, копія постанови про арешт майна від 14.04.2015 року та копія постанови про арешт майна від 26.05.2016 року, копія договору купівлі-продажу транспортного засобу від 08.01.2015 року, акту прийому передачі транспортного засобу до вищевказаного договору та копія розписки про отримання грошових коштів за вказаний автомобіль.

У зв'язку з вказаними обставинами відповідно до ст.151 ЦПК України позивачі просили суд вжити заходів для забезпечення позову шляхом встановлення заборони державним виконавцям Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві вчиняти будь-які виконавчі дії в частині звернення стягнення на спірний автомобіль.

Посилалися на те, що такий вид забезпечення позову є співмірним із позовним вимогам, оскільки незастосування заходів по забезпеченню позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду через дії відповідачів, які за час розгляду справи можуть вжити дій щодо реалізації вказаного автомобіля.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачів доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити з підстав наведених в ній.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення представника позивачів, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для її задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Згідно з ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам; 8) встановленням обов'язку вчинити дії щодо унеможливлення доступу користувачів мережі Інтернет до об'єктів права інтелектуальної власності, правомірність використання (розміщення) яких у мережі Інтернет є предметом спору.

Частиною 3 ст.151 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

В квітні 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом в якому просили:

визнати за позивачами право власності на автомобіль TOYOTAмодель HIGLANDER, 2006 року випуску, колір сірий, шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, тип ТЗ - легковий універсал В, державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований ВРЕР-7 УДАІ в м. Києві 07.04.2011 року;

скасувати арешт на розшук автомобіля TOYOTAмодель HIGLANDER, 2006 року випуску, колір сірий, шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, тип ТЗ - легковий універсал В, державний номерний знак НОМЕР_1 відповідно до постанов Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального у правління юстиції у м. Києві від 14.04.2015 року, 26.05.2016 року та від 25.06.2016 року у ВП №46505584 та ВП №47463380.

Також позивачами було подано заяву про забезпечення позову в якій останні просили заборонити державним виконавцям Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві вчиняти будь-які виконавчі дії в частині звернення стягнення на автомобіль марки TOYOTA модель HIGLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований на ім'я ОСОБА_4

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи позивачі просили забезпечити позов шляхом заборони державним виконавцям вчиняти дії ( п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи позивачі звертаючись із даною заявою не ставили перед судом питання щодо забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого автомобіля марки TOYOTA модель HIGLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 відповідно до п.5 ч.1 ст.152 ЦПК України, а тому твердження апелянтів щодо співмірності обраного виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами колегія суддів вважає безпідставними.

А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для забезпечення позову шляхом заборони державним виконавцям Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві вчиняти будь-які виконавчі дії в частині звернення стягнення на автомобіль марки TOYOTA модель HIGLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1.

Згідно з п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, внаслідок чого підстав для її скасування, з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: