АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/363/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 57 Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБородійчука В. Г.
суддівВасиленко Л. І., Нерушак Л. В.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «компанія із страхування життя «Брокбізнес» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до приватного акціонерного товариства «компанія із страхування життя «Брокбізнес» про захист прав споживача та стягнення коштів страхової виплати.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

29 квітня 2016 року ОСОБА_6, діючи в особі представника ОСОБА_7 звернулася в суд з позовом до ПрАТ «Компанія із страхування життя «Брокбізнес» про захист прав споживача та стягнення коштів страхової виплати.

Свій позов обґрунтовує тим, що 19 березня 2014 року, нею до ПрАТ «Компанія із страхування життя «Брокбізнес»» була подана заява на страхування життя за програмою «Надійний захист» серія НЗ № 600973.

На підставі вказаної заяви відповідачем було видано поліс страхування життя (бланк № 000061), який разом з заявою та правилами страхування становлять договір страхування життя і є юридичною основою взаємовідносин сторін.

На виконання умов договору страхування нею, 20 березня 2014 року було сплачено страховий платіж, шляхом внесення через касу банку на банківський рахунок відповідача коштів в сумі 2 484 грн.

Згідно заяви серія НЗ № 600973 від 19 березня 2014 року, наданого відповідачем витягу з правил страхування та полісу страхування життя від 19 березня 2014 року страхувальником являється ОСОБА_6; розмір страхового платежу складає 2 484 грн., який сплачується щорічно; розмір страхової виплати складає 300 000 грн. і сплачується протягом 15 днів з моменту подачі заяви та передбачених договором документів; договір страхування діє з 19 березня 2014 року по 18 березня 2017 року; страховими випадками є: смерть з будь-яких причин, критичне захворювання, інвалідність І-ІІ групи з будь-якої причини; об'єктом страхування є майнові інтереси, пов'язані життям, здоров'ям та працездатністю позивача.

11 лютого 2015 року їй встановлена II група інвалідності від загального захворювання, безтермінові (довідка серія 10 ААВ № 947322 до акту огляду МСЕК).

У зв'язку з настанням страхового випадку нею була подана заява щодо виплати страхового платежу та документи передбачені в пункті 11 Умов страхування.

10 серпня 2015 року відповідачем прийнято рішення про відмову у здійсненні страхової виплати (лист № 1108/01 від 11 серпня 2015 року).

18 вересня 2015 року вона повторно звернувся до відповідача надавши письмові заперечення на рішення про відмову у здійсненні страхової виплати від 10 серпня 2015 року.

26 жовтня 2015 року відповідачем розглянута вищевказана заява та прийнято рішення про відмову у здійсненні страхової виплати (лист № 2610/01 від 26 жовтня 2015 року).

Свою відмову відповідач аргументує тим, що нею, 19 березня 2014 року при заповненні заяви були вказані неправдиві відомості щодо предмету договору страхування.

Так, відповідач вказує що вона при наданні відповідей на запитання в заяві на страхування не зазначила про свої хвороби, а саме: хронічний дифузний простий бронхіт, простий бронхіт, бронхіальна астма, емфізема легень, черепно-мозкова травма, хронічний пієлонефрит, апоплексія яєчників. Вказані факти були встановлені відповідачем виходячи з інформації, яка міститься в виписках з історії хвороб № 04373, № 011405, № 0722, № 00570.

Таким чином, їй відмовлено в здійсненні страхової виплати по страховому випадку - «встановлення позивачу II групи інвалідності», який стався 11 лютого 2015 року.

Вважає, що відмова відповідача сплатити кошти є незаконною та безпідставною, оскільки на момент підписання заяви на страхування вона надала відповідачу правдиві дані щодо стану свого здоров'я та хвороб, яким вона хворіла.

Отже, у відповідача не було і не має законних підстав відмовити позивачу виплатити кошти страхової виплати.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Просила суд визнати незаконною відмову ПрАТ «Компанія із страхування життя «Брокбізнес» у виплаті ОСОБА_6 коштів страхової виплати; стягнути з ПрАТ «Компанія із страхування життя «Брокбізнес» на користь ОСОБА_6 кошти страхової виплати в розмірі 300 000 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Компанія із страхування життя «Брокбізнес» на користь ОСОБА_6 240 000 грн. страхового відшкодування.

Стягнуто з ПрАТ «Компанія із страхування життя «Брокбізнес» на користь держави 2 400 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «Компанія із страхування життя «Брокбізнес» - Голяр І.С. просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 грудня 2016 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 19 березня 2014 року між ОСОБА_6 та ПрАТ «Брокбізнес» було укладено договір страхування життя.

Підставою для укладення договору стала заява ОСОБА_6 на страхування життя за програмою «Надійний захист» № 600973 від 19 березня 2014 року (а.с. 8), поліс добровільного страхування життя № 000061 (а.с. 5) та правила добровільного страхування життя (а.с. 90-117), які є юридичною основою між сторонами договору і розглядаються як єдине ціле та становлять договір страхування життя, про що зазначено у вступній частині полісу та заяви на страхування.

Також встановлено, що в заяві на страхування та полісі страхування життя, застрахованою особою є ОСОБА_6. Вигодонабувачами на випадок критичного захворювання, інвалідності 1-2 групи з будь-якої причини є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Страховими випадками є: смерть з будь-якої причини, критичні захворювання та інвалідність 1-2 групи з будь-якої причини.

Як вбачається з заяви на страхування (а.с. 8), ОСОБА_6 як страхувальником підтверджено ту обставину, що їй відомо про обов'язок відповісти на поставлені в заяві питання правдиво й у повному обсязі в письмовій формі. При свідомому порушенні цього зобов'язання страховик може відмовитися від укладення договору страхування або від страхової виплати при настанні страхового випадку. Всі твердження у заяві на страхування є правдивими та повними, і страхувальник розуміє та усвідомлює, що наведена інформація є основою для укладення договору страхування із страховиком.

Згідно квитанції б/н від 20 березня 2014 року (а.с. 6) вбачається, що ОСОБА_6 був сплачений страховий платіж згідно договору НЗ № 600973 від 19 березня 2014 року в сумі 2 484 грн.

Відповідно до довідки міжрайонної МСЕК № 2 (а.с. 7) вбачається, що 11 лютого 2015 року ОСОБА_6 встановлена 2 група інвалідності загального захворювання.

11 серпня 2015 року листом № 1108/01 (а.с. 9) ПрАТ «Брокбізнес» повідомив ОСОБА_6 про рішення щодо відмови у здійсненні страхової виплати.

Звертаючись до суду з позовною заявою (а.с. 1-3) представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 в обгрунтування позовних вимог вказував на незаконність дій відповідача, вважає, що у ПрАТ «Брокбізнес» не було законних підстав відмовити позивачу вилатити кошти страхової виплати.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог (а.с. 217-219), суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_6 повідомила недостовірну інформацію в заяві на страхування життя за програмою «Надійний захист» № 600973 від 19 березня 2014 року, тому у відповідача не було підстав не виплачувати позивачу страхове відшкодування з приводу встановлення їй групи інвалідності.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою (а.с. 228-232) представник апелянта вказував, що захворювання, які діагностовано у виписці, на підставі яких, в подальшому, встановлена інвалідність були у позивача ще до укладення договору страхування. Оскільки, такі захворювання розвиваються на протязі багатьох років, тому відповідачем правомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_6

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення районного суду, обгрунтованість доводів апеляційної скарги, пояснень наданих сторонами та їх представниками, встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги не дають підстави для його скасування чи зміни.

Так, відповідно до ст. 979 ЦК України та ст. 16 ЗУ «Про страхування» визначено, що за договором страхування передбачено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про страхування» передбачено, що при настанні страхового випадку, страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 21 цього Закону, при укладенні договору страхування, страхувальник зобов'язаний надати інформацію страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про страхування» передбачено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку.

Згідно ст. 8 ЗУ «Про страхування» страховий випадок - це подія передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Як вже зазначалося вище, 11 лютого 2015 року ОСОБА_6 була встановлена 2 група інвалідності загального захворювання безтерміново, тобто під час дії договору страхування настав страховий випадок, згідно з яким страховик повинен був здійснити страхове відшкодування.

Представником апелянта зазначалося, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_6 стало встановлення ними факту надання неправдивих відомостей позивачем щодо стану свого здоров'я на момент подачі заяви на страхування життя за програмою «Надійний захист».

Враховуючи, що дану обставину судом першої не було належним чином враховано, вважає, що рішення суду не може вважатись законним та ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Такі доводи представника ПрАТ «Брокбізнес» були предметом дослідження колегії суддів, їм дана належна оцінка і вони не дають підстав для висновку про неправомірність рішення суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заяву на страхування життя за програмою «Надійний захист» № 600973 (а.с. 8), ОСОБА_6 заповнила 19 березня 2014 року.

В матеріалах справи (а.с. 143-148) містяться виписки із медичної документації ОСОБА_6, які надані КЗ «ЧОД МСЕ ЧОР» згідно запиту сторони по справі та приєднані до матеріалів справи після їх огляду та вивчення судом першої інстанції.

Дані виски із медичної документації позивачки також були предметом дослідження та вивчення колегії суддів.

Так, апеляційним судом встановлено, що згідно виписки № 004373 (а.с. 143) ОСОБА_6 поступила на лікування до пульмонологічного відділення КЗ «Черкаської обласної лікарні» 13 травня 2014 року, дата виписки та встановлення діагнозу - 21 травня 2014 року (хронічний дифузний, простий бронхіт, загострення неінфекційне). Тобто, перебування позивачки на лікуванні та встановлення вказаного у виписці № 004373 (а.с. 143) діагнозу відбулося після написання заяви на страхування життя 19 березня 2014 року, а отже, в даному випадку ОСОБА_6 надано правдиві відомості в заяві.

Також, згідно виписки № 425 (а.с. 144) ОСОБА_6 перебувала на лікуванні в Черкаському районному центрі ПМСД ЧРР АЗПСМ с. Червона Слобода з 04 вересня 2014 року по 16 вересня 2014 року. Згідно виписки встановлений діагноз хронічний пієлонефрит. Дата встановлення діагнозу 16 вересня 2014 року. Отже, судом встановлено, що вперше такий діагноз встановлено саме у вересні 2014 року, тобто після складення позивачкою заяви на страхування життя.

Згідно виписки № 5752 (а.с. 145) вбачається, що з 16 вересня 2014 року по 26 вересня 2014 року ОСОБА_6 перебувала на лікуванні в терапевтичному відділенні Черкаської ЦРЛ і 26 вересня 2014 року встановлено першу підозру на захворювання бронхіальна астма.

Випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 011405 пульмонологічного відділення КЗ «Черкаської обласної лікарні» (а.с. 146) встановлено, що хвора ОСОБА_6 перебувала з 15 грудня 2014 року по 25 грудня 2014 року на лікуванні в даному відділенні та 25 грудня 2014 року їй встановлено діагноз бронхіальна астма ІІ ступеню, а згідно виписки цього ж відділення № 0722 (а.с. 147) від 10 лютого 2015 року встановлено діагноз бронхіальна астма ІІІ ступеню.

Тобто, аналізуючи вищеприведені виписки та встановлюючи факт захворюваності позивачки на захворювання бронхіальна астма, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів апеляційного суду встановив, що навіть перша підозра на вказане захворювання виникла після підписання заяви на страхування.

Згідно виписок з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_6 (а.с. 148) зазначено хвороби, на протязі останніх п'яти років хворіла позивачка. Згідно вказаної виписки зазначені діагнози захворювань, якими вона хворіла, а саме: грип та ГРВІ - таких захворювань не зазначено в списку заяви на страхування; супутні діагнози: перенесена в 2008 році закрита черепно-мозкова травма з наслідками у вигляді церебно-астенічного синдрому - у заяві на страхування не має пункту стосовно черепно-мозкової травми; хронічна хвороба нирок 1 ступеню Хронічний пієлонефрит - діагноз вперше встановлений 16 вересня 2014 року; апоплексія яєчників - гінекологічні захворювання, які не є хронічними і гострими - у заяві на страхування життя не зазначені.

Тому, на підставі вище встановлених обставин по справі, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено та обставину, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_6 повідомила недостовірну інформацію в заяві від 19 березня 2014 року.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, суду також не надано доказів, які б спростували вищеприведені висновки.

Крім того, колегія суддів враховує те, що у страховика були підстави скористатися своїм правом щодо вимоги результатів медичного обстеження та перевірки повідомленої страхувальником інформації, а також відповідач міг запросити додаткові дані, необхідні для оцінки ступеня страхового ризику, в тому числі медичного обстеження, як це передбачено Правилами добровільного страхування життя ( п.п. 8.1.2., 9.4.3.)

Прийнявши рішення про прийняття заяви ОСОБА_6 від 19 березня 2014 року та уклавши з нею договір добровільного страхування, отримавши при цьому перший платіж у розмірі 2 484 грн., відповідач результати медичного обстеження не вимагав та додаткові дані про стан його здоров'я не запрошував, тобто скористався наданими йому правами на власний розсуд.

Тому, ще раз підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що сторонами не надано обгрунтованих доказів, які б змогли б спростувати встановлені судом обставини, тому районним судом було правильно встановлено, що у відповідача були відсутні підстави для відмови у виплаті страхової виплати і він повинен виконати зобов'язання відповідно до ЗУ «Про страхування» та умов Договору добровільного страхування життя, укладеного 19 березня 2008 року.

При визначенні розміру сплати страхування, судом першої інстанції правильно враховано, що наказом ПрАТ «Брокбізнес» № 3010/01-з від 30 жовтня 2008 року затверджена та введення в дію програма страхування життя «Надійний захист» для клієнтів - фізичних та юридичних осіб, згідно якої в разі встановлення інвалідності «групи», страхова виплата становить в розмірі 80% страхової суми. Саме такий відсоток страхової суми і був визначений районним судом під час вирішення питання про визначення розміру стягнення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального та процесуального права та ухвалено рішення з додержанням положень чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються були предметом дослідження колегії суддів і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «компанія із страхування життя «Брокбізнес» відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до приватного акціонерного товариства «компанія із страхування життя «Брокбізнес» про захист прав споживача та стягнення коштів страхової виплати залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :