КОПІЯ
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 688/976/17
Провадження № 22-ц/792/1104/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого судді Купельського А.В.,
суддів: Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.,
за участю: секретаря Лапко Ю. В.
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника військового прокурора Рівненського гарнізону в інтересах держави - Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 квітня 2017 року про відмову у відкритті провадження за позовом заступника військового прокурора Рівненського гарнізону в інтересах держави - Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 квітня 2017 року за вказаним позовом відмовлено у відкритті провадження.
Не погоджуючись з такою ухвалою, заступник військового прокурора Рівненського гарнізону в апеляційній скарзі просить її скасувати, справу направити для розгляду по суті до Шепетівського міськрайонного суду.
Вважає ухвалу такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Не погоджується з висновком суду про те, що спір пов`язаний з проходженням військової служби, а тому його слід розглядати в порядку, визначеному КАСУ.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в даному випадку військова частина НОМЕР_1 виступає не як суб`єкт владних повноважень, оскільки спір не стосується проходження публічної служби як такої, а як власник майна, дорученого відповідачу на зберігання. При цьому військовою частиною НОМЕР_1 з відповідачем ОСОБА_1 було укладено цивільно-правовий договір про повну матеріальну відповідальність №217 від 14 грудня 2001 року, на виконання якого відповідачу і було доручено зберігання товарно-матеріальних цінностей, які були ним втрачені.
В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином.
У відповідності до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснюється.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд виходив з того, що військова служба віднесена до публічної служби, спори з приводу якої віднесені до юрисдикції адміністративних судів, а відтак, заявлений позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Однак, з таким висновком колегія суддів Апеляційного суду не погоджується.

Так, відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України судочинство визначається виключно законом. За своїм змістом судочинство включає в себе, зокрема, підсудність, тобто встановлення повноважень судів системи судів загальної юрисдикції та процесуальних строків, строків звернення, оскарження до суду рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Цю норму слід розуміти в системному зв`язку із частиною першою тієї самої статті, з якої випливає, що захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб шляхом оскарження до адміністративного суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень можливий лише у сфері публічно-правових відносин.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Відповідно до частини 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушення прав, свобод та інтересів суб`єктів правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
Інші вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Відповідно до п. п. 22, 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013, № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", за правилами цивільного судочинства розглядаються спори щодо договорів та інших правочинів, укладених відповідно до норм ЦК, інших актів цивільного законодавства, оскільки вони відрізняються від адміністративних договорів, спори щодо яких розглядаються адміністративними судами, тим, що згідно зі статтею 3 КАС адміністративний договір - це дво- або багатостороння угода, зміст якої становлять права та обов`язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб`єкта владних повноважень, який є однією зі сторін угоди. Для таких спорів характерна наявність відносин влади і підпорядкування, а для правочинів, укладених згідно із цивільним законодавством за участю суб`єкта владних повноважень, відносини ґрунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності. За змістом частини першої статті 2, пункту 2 частини першої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби. Спори з приводу стягнення безпідставно сплачених (без достатньої правової підстави) грошових сум не є публічно-правовими, тому відповідні заяви слід розглядати в порядку цивільного судочинства (статті 1212, 1213 ЦК).
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що у квітні 2017 року заступник військового прокурора Рівненського гарнізону звернувся до місцевого суду із позовною заявою до ОСОБА_1 та просив стягнути з останнього на користь військової частини НОМЕР_1 грошові кошти в рахунок відшкодування заподіяної державі втратою військового майна у розмірі 104344,89 грн., а також судовий збір при поданні позовної заяви у сумі 1600 грн. (а. с. 2-8).
В обґрунтування позову зазначено, що у січні 2017 року військовою прокуратурою Рівненського гарнізону проведено вивчення стану додержання службовими особами військової частини НОМЕР_1 вимог ЗУ „Про правовий режим майна у Збройних силах України та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Вивченням встановлено, що 14 грудня 2011 року між військовою частиною НОМЕР_1 та ОСОБА_1 укладено договір №217 про повну матеріальну відповідальність. На підставі актів №396 від 17 грудня 2014 року, №1 від 18 січня 2015 року, №10 від 12 березня 2015 року, №11 від 12 березня 2015 року, №31 від 7 квітня 2015 року ОСОБА_1 , який проходить військову службу на посаді начальника сховища відділу зберігання оптичних, електронно-оптичних та електромеханічних приладів військової частини НОМЕР_1 , прийнято на відповідальне зберігання військове майно та техніку, яка надійшла до військової частини НОМЕР_1 з військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ). Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 5 липня 2016 року №366 „Про призначення розслідування по факту відсутності панелей з виробу призначено службове розслідування за фактом нестачі військового майна, закріпленого за старшиною ОСОБА_1 , результати якого оголошені наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17 серпня 2016 року №466. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 8 грудня 2016 року №647 „Про виконання вимог військового прокурора Рівненського гарнізону ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності за втрату довіреного йому на зберігання військового майна на суму 104683,39 грн. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24 січня 2017 року №40 „Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 8 грудня 2016 року №647 суму нестачі, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , зменшено до 104546,39 грн.
22 грудня 2016 року кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України, закрито у зв`язку з тим, що сума заподіяних державі збитків менше істотної шкоди, яка визначена законом. Дії старшини ОСОБА_1 виражались у недбалому ставленні до виконання своїх службових обов`язків.
У січні 2017 року ОСОБА_1 на погашення існуючої заборгованості було сплачено 201,50 грн. Станом на 24 січня 2017 року відповідач в повному обсязі в добровільному порядку існуючу заборгованість на суму 104344,89 грн. відшкодовувати військовій частині НОМЕР_1 відмовляється.
Тобто встановлено, що предметом спору є відшкодування матеріальної шкоди, завданої наслідками службової недбалості. Водночас, заявлений позов не містить конкретної вимоги про визнання дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень або суб`єкта правових відносин (та в чому вони полягають) неправомірними відповідно до вимог статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи зазначене, заявлений позов Військової частини НОМЕР_1 не є адміністративним, оскільки не містить вимоги позивача про визнання дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень або суб`єкта правових відносин (та в чому вони полягають) неправомірними. Разом з цим, військовою частиною НОМЕР_1 була заявлена лише позовна вимога про відшкодування матеріальної шкоди, завданої, на думку позивача, неправомірними діями ОСОБА_1 .
Таким чином, при визначенні підсудності справи, суд мав би виходити з характеру спірних правовідносин, прав, свобод та інтересів, за захистом яких звернувся позивач.
З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до суду з позовом, у якому з посиланням на норми ст. 1166 ЦК України просив стягнути з відповідача грошові кошти в рахунок відшкодування заподіяної державі втратою військового майна у розмірі 104344,89 грн.
У відповідності до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
За ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Отже з врахуванням обставин справи, норм чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки вказаний спір стосується відшкодування майнової шкоди, заподіяної незаконними дією чи бездіяльністю військовослужбовця, зокрема, у недбалому ставленні до виконання своїх службових обов`язків, позов, поданий на підставі норм ЦК України, підлягає розгляду в порядку саме цивільного судочинства.
Проте суд першої інстанції на вказані обставини та норми чинного законодавства уваги не звернув, без достатніх на те підстав зробив висновок, що даний спір між сторонами не підлягає розгляду в порядку цивільного, а повинен вирішуватись в порядку адміністративного судочинства.
Отже, так як оскаржувана ухвала судді постановлена з порушенням порядку, встановленого ЦПК України, вона підлягає скасуванню з направленням позовної заяви до суду першої інстанції для вирішення питання щодо можливості відкриття провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 311, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу заступника військового прокурора Рівненського гарнізону в інтересах держави - Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 квітня 2017 року скасувати.
Позовну заяву заступника військового прокурора Рівненського гарнізону в інтересах держави - Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди передати на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.
Головуючий /підпис/ А.В. Купельський
Суддя /підпис/ Т.В. Спірідонова
Суддя /підпис/ Т.О. Янчук
Згідно з оригіналом:
суддя Апеляційного суду
Хмельницької області А.В. Купельський

__________________________________________________________________________
Головуючий у першій інстанції Стаднічук Н.Л. Категорія: ухвала
Доповідач - Купельський А.В.