РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.,

за участю секретаря Левченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про поділ квартири в натурі між співвласниками та за зустрічним позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловими приміщеннями та заборону вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

26.10.2016 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою про поділ квартири в натурі між співвласниками, в якій з подальшим уточненням просить поділити квартиру АДРЕСА_1 в натурі між співвласниками і виділити позивачу у власність окремі житлові приміщення, окрему кімнату №10 загальною площею 16,8 кв.м., та окрему кімнату №8 загальною площею 11,8 кв.м., всього 28,6 кв.м. згідно планом квартири, та які позивач фактично займає на даний час, відповідачу ОСОБА_2 окрему кімнату №12 загальною площею 16,1 кв.м. та окрему кімнату №7 загальною площею 13,1 кв.м., всього 29,2 кв.м. згідно з планом квартири та які ОСОБА_2 займає на даний час; інші приміщення залишити у спільній власності або поділити на розсуд суду з залишенням у співвласності 50% загальної площі квартири; стягнути з відповідача судові витрати; та зобов'язати КП «Жилкомсервіс» відкрити окремі особисті рахунки на ім'я ОСОБА_1 на кімнату №10 площею 16,8 кв.м., кімнату №8 площею 11,8 кв.м., що розташовані в квартирі АДРЕСА_1. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28.11.2011 року за позивачем було визнано право власності на ? частини спірної квартири, також за відповідачем було визнано право власності на ? частини даної квартири. За період з 28.11.2011 року по теперішній час між співвласниками немає домовленості щодо поділу в натурі даної квартири, також у квартирі відповідачем були зроблені протиправні та не зареєстровані перепланування, а саме об'єднані та збільшені за рахунок коридору санвузол з ванною кімнатою, об'єднана з кухнею житлова кімната 13,1 кв.м.. Тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.

05.12.2016 року представник відповідача ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просить визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_2, надавши у користування ОСОБА_1 кімнату житловою площею 16,8 кв.м. з балконом та вбудованими шафами площею 0,8 та 4,0 кв.м., а ОСОБА_2 кімнату житловою площею 11,8 кв.м. з балконом, а житлову кімнату площею 13,1 кв.м., кухню площею 7,2 кв.м., вбиральню 1,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м., коридор 11,2 кв.м. та 1,5 кв.м., вбудовану шафу 0,7 кв.м. залишити в загальному користуванні сторін; та заборонити ОСОБА_1 вчиняти дії по перешкоджанню члену сім'ї ОСОБА_3 вільно користуватись приміщеннями у вказаній квартирі. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. Спірна квартира належить сторонам в рівних частках. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано в 2011 році. За час перебування у шлюбі в спірній квартирі були зроблені перепланування, а саме об'єднані та збільшені за рахунок коридору санвузол з ванною кімнатою, об'єднана з кухнею житлова кімната 13,1 кв.м. Дані перепланування не є самовільними, та проти наявності даних перепланувань позивач за первісним позовом не заперечує. Отже, спірна квартира складається з 3-х кімнат, а інші приміщення є місцями загального користування, так як кімната №7 житловою площею 13,1 кв.м. переобладнана у їдальню та є прохідною. Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 користується кімнатою №10, в якій додатково проведено демонтаж вбудованих шаф, та кімнатою №8, яку він зачинив та зберігає там свої речі, а відповідач за первісним позовом разом з дитиною ОСОБА_3 займають кімнату №12, та користуються місцями загального користування.

Між сторонами виникли неприязні стосунки, позивач за первісним позовом постійно влаштовує сварки, та з листопада 2016 року перешкоджає проживанню в даній квартирі старшої доньки позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4, мотивуючи, що вона не зареєстрована в даній квартирі, що перешкоджає вільному користуванню належною часткою відповідача за первісним позовом. Також позивач за зустрічним позовом просить заборонити ОСОБА_1 вчиняти дії по перешкоджанню члену сім'ї позивача ОСОБА_3 вільно користуватись приміщеннями в спірній квартирі.

В судове засідання позивач за первісним позовом з'явився, первісний позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову просив відмовити, оскільки він порушує його права як співвласника квартири.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні проти первісного позову заперечував, оскільки ОСОБА_1 поза увагою залишив факт проживання у спірній квартирі сумісної доньки сторін, яка має право на проживання в даній квартирі, а зустрічну позовну заяву підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача за первісним позовом КП «Жилкомсервіс» в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності сторонам, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с. 4-5).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28.11.2011 року, шлюб між сторонами було розірвано, та визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по ? частини квартири АДРЕСА_1.

Також до суду був наданий технічний паспорт на вказану квартиру, який був виготовлений станом на 17.06.2003 року.

При цьому сторонами не заперечується, що в спірній квартирі зроблено перепланування, а саме об'єднані та збільшені за рахунок коридору санвузол з ванною кімнатою, об'єднана з кухнею житлова кімната 13,1 кв.м., що в технічному паспорті не відображено.

В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. 319 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі й щодо права спільної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Виходячи з цих положень правовий режим спільної власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні сторони відмовились від призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи для встановлення порядку користування спірною квартирою, та можливості визначення порядку розділу квартири в натурі.

За змістом положень ст. ст. 143, 144 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі і експертиза призначається ухвалою суду.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» (далі - Постанова) звернуто увагу судів на необхідність суворого додержання вимог закону при призначенні судових експертиз та використанні їх висновків.

Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Висновок експертизи може бути доказом у справі, а саме - висновком експертизи, лише у тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду за правилами ЦПК України відповідними судово-експертними установами.

Згідно з пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» призначення експертизи в цивільних справах допускається як під час судового розгляду, так і в процесі підготовки до нього. У разі коли необхідність експертного висновку обумовлена обставинами, викладеними у позовній заяві, чи поданими доказами, суддя має призначати експертизу, як правило, при підготовці справи до судового розгляду, враховуючи при цьому думку осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

Судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, що є забороненим в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, та підтверджується сторонами, що спірна квартира була переобладнана, а наданий технічний паспорт на квартиру даних переобладнань не містить.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 152 ЖК УРСР обов'язковою умовою проведення переобладнання і перепланування жилих будинків (квартир), що перебувають у приватній власності, є отримання дозволу на це виконавчого комітету відповідної місцевої ради депутатів, якщо таке переобладнання передбачає втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, та потребують отримання документів, що дають право на їх виконання.

У зв'язку із цим слід було з'ясувати, чи зазначені переобладнання квартири передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, та чи потребують отримання документів, що дають право на їх виконання й витребування відповідного дозволу виконавчого комітету місцевої ради та дозволи інших органів.

Ст. 11 ЦПК України передбачає розгляд цивільних справ не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку доказів, приходить до висновку що первісний та зустрічний позови не підлягають задоволенню, оскільки між співвласниками спірної квартири не було досягнуто домовленості щодо порядку користування квартирою, а вирішити даний спір на розсуд суду без призначення експертизи неможливо, а що стосується вимоги позивача за зустрічним позовом щодо заборони ОСОБА_1 вчиняти дії по перешкоджанню члену сім'ї ОСОБА_3 вільно користуватись приміщеннями в квартирі АДРЕСА_2, то суд також відмовляє в задоволенні даної вимоги, оскільки представником позивача не надано до суду належних та допустимих доказів що ОСОБА_1 чинить будь-які перешкоди у користуванні спірною квартирою.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 21,24,41 Конституції України, ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст.10-11, 60, 321, 356, 358 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про поділ квартири в натурі між співвласниками - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловими приміщеннями та заборону вчинення дій- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області, через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий -