Справа № 297/3101/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 липня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., БИСАГИ Т.Ю.

при секретарі СОЧЦІ І.І.

за участю представника ОСОБА_1 адвоката Пуканича Е.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк», до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Берегівського районного суду від 16 серпня 2016 року, -

встановила:

ТОВ «Дата Майнінг Груп» у листопаді 2015 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу. Ухвалою Берегівського районного суду від 07.04.2016 залучено до участі в справі ПАТ «Альфа-Банк» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Позов мотивувався наступним. За договором від 26.04.2013 № 500907508 ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого за договором факторингу від 30.09.2014 є ТОВ «Дата Майнінг Груп», яке у відповідності до додаткової угоди від 08.12.2014 до договору факторингу набуло право вимоги боргу, надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 36751,29 грн на строк по 29.04.2018. Кредитор свої зобов'язання виконав, а відповідач свої порушив і спричинив виникнення боргу, що станом на 12.11.2015 складав 32917,34 грн боргу за кредитом, 8231,70 грн боргу за відсотками, 4984,23 грн боргу за комісією і 5500,00 грн штрафу.

Посилаючись на ці обставини, на право вимагати повернення боргу та сплати неустойки, позивач як новий кредитор просив стягнути на його користь з відповідача зазначені кошти та покласти на нього судові витрати.

Заочним рішенням Берегівського районного суду від 16.08.2016 позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дата Майнінг Груп» заборгованість за кредитним договором від 26.04.2013 № 500907508 у розмірі 51633,27 грн, а саме: 32917,34 грн боргу за кредитом, 8231,70 грн боргу за відсотками, 4984,23 грн боргу за комісією і 5500,00 грн штрафу; стягнуто з відповідача на користь позивача 1218,00 грн у рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Ухвалою Берегівського районного суду від 07.10.2016 заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Ухвалою Берегівського районного суду від 19.10.2016 у задоволенні заяви позивача ТОВ «Дата Майнінг Груп» про виправлення описки в заочному рішенні суду відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 оскаржив рішення суду, вказує на його незаконність та необґрунтованість. Зазначає, зокрема, що у справі немає належних доказів щодо права вимоги ТОВ «Дата Майнінг Груп» за позовом, у тому числі, у справі відсутній акт прийому-передачі прав вимоги за договором факторингу, зі складанням якого саме і відбувається перехід прав між кредиторами. Розрахунок боргу за кредитним договором теж не є належними доказом, оскільки бездокументально відображає лише арифметичні розрахунки позивача. Суд першої інстанції не перевіряв цих обставин, не давав їм оцінки, тоді як вони мають суттєве значення, тож у суду не було належних підстав для задоволення позову. Сторона просить рішення суду скасувати, у позові відмовити.

Заперечення на апеляцію від позивача не надходили, водночас у письмових поясненнях, наданих під час апеляційного розгляду справи, позивач вказує на необґрунтованість скарги, просить її відхилити, рішення суду - залишити без змін. Посилається передусім на презумпцію правомірності договору факторингу та на належне набуття права вимоги боргу з відповідача, вважає свій позов обґрунтованим і доведеним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Пуканича Е.В., який апеляцію підтримав, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності. Однак, погодитись із таким рішенням колегія суддів не може, оскільки своїх висновків суд дійшов із порушенням норм матеріального та процесуального права. У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами ЦК України щодо зобов'язань у редакції, яка була чинною на час виникнення відповідних юридичних фактів.

Встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» за договором від 26.04.2013 № 500907508 надало ОСОБА_1 кредит у сумі 36751,29 грн на строк по 29.04.2018 зі сплатою за користування коштами процентів за ставкою 15,99% річних та внесенням щомісячно позичальником платежів на погашення заборгованості за кредитом (а.с. 5-8, 92). Позичальник порушив свої зобов'язання за кредитним договором.

30.09.2014 ПАТ «Альфа-Банк» (клієнт) уклало з ТОВ «Дата Майнінг Груп» (фактором) договір факторингу, а 08.12.2014 - додаткову угоду № 2 до нього (а.с. 14-17), предметом якого було відступлення клієнтом прав грошової вимоги до боржників за кредитними договорами фактору за плату, яку фактор повинен передати клієнту (п.п. 1.1., 1.2. договору). Пунктом 1.3. сторони договору факторингу погодили умови, відповідно до яких право грошової вимоги вважається відступленим фактору в день отримання клієнтом грошових коштів від фактора у строки та порядку, передбаченому п. 3.2. цього договору, що підтверджується підписанням акту прийому-передачі прав вимоги за формою, наведеною у додатку № 2 до цього договору («дата відступлення»). Пункт 3.2. договору факторингу передбачав перерахування коштів фактором на рахунок клієнта до 15.12.2014.

08.12.2014 була укладена додаткова угода № 2 до договору факторингу, якою сторони домовились, зокрема, «доповнити додаток № 2 до додаткової угоди № 1 від 08.12.2014, що є невід'ємною частиною договору, рядками, текст яких викладено у додатку № 2 до цієї додаткової угоди № 2».

Таким чином, дата укладання договору факторингу не є датою відступлення відповідної грошової вимоги, така дата пов'язується зі сплатою коштів фактором клієнту та зі складання акту прийому-передачі прав вимоги за формою, передбаченою договором, який є додатком № 2 до договору.

У справі міститься копія додатку № 2 до договору факторингу від 30.09.2014, у якому під порядковим номером 15650 зазначено кредитний договір № 500907508 від 26.04.2013, укладений із ОСОБА_1, заборгованість за яким визначено станом на 08.12.2014 у сумі 38316,77 грн (а.с. 18-20). У кінці тексту додатку вказані назви та реквізити сторін договору факторингу, містяться відбитки печаток сторін та підписи їх представників, однак, додаток не містить дати і місця його складання, а копія не засвідчена позивачем відповідно до встановленого порядку (п. 5.27 ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлювання документів», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55).

25.11.2015 ТОВ «Дата Майнінг Груп» надіслало ОСОБА_1 за вих. № 14/Д/500907508 вимогу про дострокове повернення кредиту за договором від 26.04.2013 № 500907508, заборгованість визначено станом на 12.11.2015 у сумі 51633,27 грн, у вимозі зазначено, що заміна кредитора з ПАТ «Альфа-Банк» на ТОВ «Дата Майнінг Груп» відбулася 08.12.2014 (а.с. 12, 13). Утім, доказів отримання адресатом цієї вимоги у справі немає.

З доданого до позовної заяви розрахунку боргу за кредитним договором від 26.04.2013 № 500907508, пред'явленого до стягнення, випливає, що такий визначено станом на 12.11.2015 у сумі 51633,27 грн, з яких борг: за кредитом - 32917,34 грн, за відсотками - 8231,70 грн, за комісією - 4984,23 грн боргу і штраф - 5500,00 грн (а.с. 11). Однак, у розрахунку, виконаному за період з 26.04.2013 по 12.11.2015, не вказано дату, в яку відбулося відступлення прав вимоги, якщо таке мало місце, у ньому немає даних про фіксацію на таку дату відступленого боргу із відповідними його елементами (складовими), відповідно, не відображено рух коштів і нарахувань за договором (до відступлення боргу і після цього) виходячи із факту відступлення конкретного боргу на конкретну дату, зміну кредитора, тоді як це у контексті спору має істотне значення. З цього розрахунку виходячи з наведених у ньому даних (остання сплата 17.02.2014, остання фіксація боргу 29.09.2014) не викликає сумнівів лише розмір боргу за сумою кредиту (32917,34 грн) як такий (в т.ч., такий борг фіксувався і в інших документах, що було з'ясовано під час апеляційного розгляду справи), тоді як відображені в спосіб, обраний позивачем, інші складові в сукупності із боргом за сумою кредиту не утворюють суму 38316,77 грн (загальний розмір відступленого боргу).

У суді першої інстанції сторона відповідача вказуючи на сумнівність копій документів, якими позивач підтверджував факт відступлення йому прав за кредитним договором, клопотала про надання для огляду оригіналів документів, як це передбачено ст. 64 ч. 2 ЦПК України (а.с. 48-49). Ухвалою суду від 17.02.2016 клопотання було задоволено (а.с. 51-52), проте, позивачем після кількох клопотань про відкладення розгляду справи для забезпечення можливості надати документи ухвалу суду зрештою не було виконано з посиланням на те, що належними доказами можуть слугувати і нотаріально посвідчені копії документів (а.с. 87-88), які, втім, теж не були надані.

Крім цього, з листа від 09.06.2016 ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 83), адресованого місцевому суду, вбачається, що після укладання 30.09.2014 вищезгаданого договору факторингу банк звертався до третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» та до Новозаводського районного суду м. Чернігова по борг за кредитним договором від 26.04.2013 № 500907508.

Попри такі обставини, що існували на час розгляду справи судом першої інстанції та потребували додаткового з'ясування, зокрема, щодо набуття права вимоги позивачем, на що мала підстави звертати увагу суду сторона відповідача, суд не з'ясовуючи їх ухвалив заочне рішення про задоволення позову та відмовив у його перегляді. При цьому, суд не звернув уваги і на те, що заперечуючи проти перегляду заочного рішення сторона позивача водночас подала копію затвердженої сторонами договору факторингу форми акту приймання-передачі прав вимоги до договору факторингу від 30.09.2014 (а.с. 121), яка істотно відрізняється від доданого позивачем до заяви тексту додатку № 2 до договору факторингу. Зокрема, форма додатку на а.с. 121 містить реквізити, які передбачають зазначення дати і місця його складання, преамбулу із зазначенням сторін договору факторингу, текст, який посилається на умови п. 1.3. договору факторингу, а також власне форму акту, де передбачено визначення заборгованості станом на 15.12.2014. Доданий позивачем до заяви додаток № 2 до договору факторингу від 30.09.2014 не відповідає наданій суду формі додатку № 2 (акту приймання-передачі прав вимоги), що була затверджена сторонами договору: не містить дати і місця його складання, назви відповідно до договору, преамбули з відповідними реквізитами та інформацією і, окрім цього, вказує на визначення заборгованості станом на 08.12.2014, а не на 15.12.2014, як це було передбачено сторонами.

За таких умов, сумніви відповідача щодо набуття позивачем права вимоги боргу за кредитним договором у певний момент слід визнати обґрунтованими, що знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Апеляційним судом установлено, що ПАТ «Альфа-Банк» і після укладання 30.09.2014 договору факторингу із ТОВ «Дата Майнінг Груп» продовжував діяти як кредитор за договором від 26.04.2013 № 500907508, в т.ч, і у 2015 році.

З рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 14.10.2014 у справі № 2962-2/749/14 убачається, що ПАТ «Альфа-Банк» у період між 01.10.2014 і 14.10.2014 пред'явив до цього суду позов до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором від 26.04.2013 № 500907508, визначеного станом на 18.08.2014 із такими елементами: 32917,34 грн борг за кредитом, 2910,41 грн борг за відсотками, 1635,64 грн борг за комісією і 3054,93 грн штраф (а.с. 174-177). Позов було задоволено.

23.12.2014 (тобто, після дат 30.09.2014, 08.12.2014 і 15.12.2014, із якими за відповідних умов міг пов'язуватися момент переходу прав вимоги від клієнта до фактора) ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі № 751/12679/14 було задоволено заяву стягувача ПАТ «Альфа-Банк» про видачу на підставі вищевказаного рішення третейського суду виконавчого листа (а.с. 173).

Рішенням Берегівського районного суду від 19.03.2015 у справі № 297/189/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 25.06.2015, задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» про захист прав споживача та визнання третейської угоди недійсною: визнано недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у пункті 6 кредитного договору № 500907508 від 26.04.2013, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_1, вирішено питання про судові витрати, які стягнуто з ПАТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 у сумі 1500,00 грн, в дохід держави - 243,60 грн. Як випливає із цих судових рішень, стороною в спорі було саме ПАТ «Альфа-Банк» як сторона кредитного договору (кредитор), у рішеннях немає вказівки на відступлення ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги за указаним кредитним договором Фактору ТОВ «Дата Майнінг Груп» за договором факторингу від 30.09.2014 включно з будь-якими додатковими угодами до нього, такий факт не був установлений. Натомість було встановлено, що кредитний договір від 26.04.2013 № 500907508 укладений між ПАТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_1 і саме як такий він оцінювався судами, які виходили з наявності правочину, де сторонами є ті самі особи, які є і сторонами в спорі щодо недійсності цього правочину у певній частині. Апеляційну скаргу на рішення Берегівського районного суду від 19.03.2015 подавав саме відповідач ПАТ «Альфа-Банк» як кредитор і сторона правочину, про недійсність якого в певній частині ішлося.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16.09.2015 у справі № 751/12679/14 внаслідок постановлення Берегівським районним судом рішення від 19.03.2015 було за заявою ОСОБА_1 переглянуто у зв'язку з нововиявленими обставинами ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.12.2014 про видачу ПАТ «Альфа-Банк» виконавчого листа, ухвалу скасовано, у задоволенні заяви ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого листа - відмовлено, стягнуто з ПАТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 121,80 грн у рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору (а.с. 170-172). У цьому судовому рішенні так само відсутні будь-які згадки про відступлення права вимоги за кредитним договором від 26.04.2013 № 500907508 відповідно до договору факторингу від 30.09.2014.

Цивільні права та обов'язки, що виникають із договорів, повинні належно виконуватися; за загальним правилом, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються; позичальник зобов'язаний повернути борг кредитору, а останній вправі вимагати з боржника стягнення боргу, за відповідних умов - достроково, а також сплати неустойки (ст.ст. 11-16, 202, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 611, 612, 614, 622-625, 629, ст. 1050 ч. 2, ст. 1054 ЦК України). Наявність підстави для виникнення боргу, пред'явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

За приписами ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст. 512 ч. 1 п. 1); до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514); первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення; боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні (ст. 517 ч.ч. 1, 2); боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора; якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором (ст. 518 ч.ч. 1, 2); первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст. 519).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ч. 1 ЦК України). Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж; боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце (ст. 1082 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він, зокрема, не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку; якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора; боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора (ст. 613 ч.ч. 1, 2, 4 ЦК України).

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання правом не допускається; правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов'язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують право на пред'явлення вимог (право на позов), обов'язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 3 ч. 1, ст. 15 ч. 1, ст.ст. 10, 11, 57-61 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215 ЦПК України).

На виконання вимог ст. 10 ч. 4, ст. 160 ч. 2, ст. 303 ч. 2 ЦПК України, суд під час апеляційного розгляду справи порядком з'ясування обставин справи та перевірки доводів сторін ухвалою від 22.03.2017 витребував від ТОВ «Дата Майнінг Груп» оригінали додатку № 2 до договору факторингу від 30.09.2014 та форми акту приймання-передачі прав вимоги до договору факторингу, крім того, листом від 24.03.2017 № 5877/22-ц/777/322/17 роз'яснив необхідність надання суду розрахунку боргу позичальника за кредитним договором із відображенням його складових на момент відступлення вимоги на підставі договору факторингу від 30.09.2014 і повідомив про визнання явки представника позивача в судове засідання обов'язковою (а.с. 182-184). Документи були одержані позивачем 27.03.2017, а копія ухвали від 22.03.2017 - і ПАТ «Альфа-Банк» 27.03.2017 (а.с. 185, 186).

У судове засідання 19.04.2017 представник позивача не з'явився, про причини неявки не повідомив, вимоги суду щодо надання документів не були виконані. У зв'язку з цим суд 19.04.2017 повторно постановив аналогічну ухвалу та повторно роз'яснив необхідність надання відповідного розрахунку боргу і визнав явку представника позивача до суду обов'язковою (а.с. 191-193). У засідання 26.07.2017 представник позивача знову не з'явився, вимоги ухвали про надання документів не були виконані, розрахунок та/або відомості, необхідні для з'ясування обставин щодо розміру та елементів боргу, пред'явленого до стягнення, на відповідний час, не були надані. Натомість за вих. № 043 від 07.07.2017 надійшло додаткове пояснення ТОВ «Дата Майнінг Груп» щодо його правової позиції в справі, яке містить, зокрема, посилання на норми закону щодо зобов'язань, порядку їх виконання, правомірності правочину, містить теоретичні міркування в контексті відступлення права вимоги за договором факторингу, доказування в цивільному процесі тощо, проте, не містить фактичних даних, які з огляду на конкретні обставини справи, що розглядається, мають істотне значення для вирішення спору та про які обґрунтовано ставила питання протилежна сторона, внаслідок чого відповідні клопотання задовольнялися апеляційним судом. Позивач просив розглянути справу у відсутність його представника.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до таких висновків. Самі по собі факти укладання 26.04.2013 ПАТ «Альфа-Банк» із ОСОБА_1 кредитного договору № 500907508, надання позичальнику кредиту, виникнення у останнього заборгованості за ним, а також укладання 30.09.2014 ПАТ «Альфа-Банк» із ТОВ «Дата Майнінг Груп» договору факторингу сумнівів не викликають, правомірність цих правочинів презюмується (ст. 204 ЦК України). Ці обставини у відповідній частині підтверджуються наявними в справі доказами, судовими рішеннями, іншими матеріалами як такі.

Поряд із цим, беручи до уваги конкретні умови договору факторингу та встановлені під час апеляційного розгляду справи конкретні обставини, пов'язані із указаним договором, враховуючи реальні дії учасників спірних правовідносин, у апеляційного суду немає підстав для висновку, що відступлення прав вимоги відбулося за договором факторингу 08.12.2014, тоді як саме ця обставина слугувала підставою для пред'явлення позову фактором ТОВ «Дата Майнінг Груп». Зважаючи на встановлене, у справі немає даних, які б із певністю давали можливість визначити конкретну дату, в яку відповідно до умов договору факторингу відбувся перехід прав від клієнта до фактора, і, зрештою, стверджувати про те, що такий перехід права взагалі відбувся із дотриманням обов'язкової для сторін договору факторингу процедури, яку вони самі погодили.

Такі обставини окрім того, що не дозволяють погодитися із позицією позивача стосовно наявності у нього права на пред'явлений позов, що само по собі вже є достатньою підставою для відмови в ньому, позбавляють практичного змісту і розрахунок боргу. Зокрема, виходячи із сукупності наявних у справі доказів і матеріалів неможливо зробити обґрунтованого висновку щодо розміру боргу як в цілому на відповідний момент чи період часу, якщо право на його стягнення набув позивач, так і за відповідними елементами боргу, відповідні розрахунки з огляду на обставини справи апріорі не можуть бути визнані коректними. У справі немає належних і допустимих доказів щодо обсягу прав, які перейшли до нового кредитора, якщо той стверджу, що такий перехід відбувся.

Протягом усього часу розгляду справи у судах обох інстанцій позивач не усунув і не спростував обґрунтованих сумнівів відповідача щодо обставин, які мають ключове значення в справі, щодо яких виник спір і щодо яких відповідач належним чином реалізував право на доказування своїх заперечень, тоді як позивач по суті ухилився від виконання свого обов'язку доказування, хоча такі можливості судом були забезпечені. Обравши на свій розсуд лінію захисту своїх майнових прав та інтересів, на які посилався в заяві, та спосіб процесуальної поведінки, позивач не довів наявності у нього права на позов, який пред'явив, поза тим, не має підстав для визнання обґрунтованими і доведеними й вимог по суті, позов ґрунтується на недопустимих у доказуванні припущеннях щодо наявності права і підстав для такого, а також щодо його предмету. Такі правова, процесуальна позиція і дії позивача в справі не можуть давати йому жодних матеріально- чи процесуально-правових переваг у змагальному цивільному процесі порівняно зі стороно відповідача, яка відповідно до вимог цивільного процесуального закону виконувала процесуальні обов'язки та реалізувала процесуальні права на захист від позову.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, із тих підстав, з яких позов був пред'явлений, він не був обґрунтований і доведений ані щодо права на позов, ані щодо його вимог по суті, тому постановлене в справі рішення не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України, натомість суть правової позиції відповідача в справі та доводи апеляції заслуговують на увагу і знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, у позові - відмовити.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, заочне рішення Берегівського районного суду від 16 серпня 2016 року скасувати, у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - відмовити.

Стягнути з ТОВ «Дата Майнінг Груп» на користь ОСОБА_1 1615,41 грн у рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді