АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 2-3497/11 Головуючий у суді першої інстанції: Матійчук Г.О.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8520/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченка М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2017 року у справі за подання Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кузьмишина Е.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2017 року задоволено подання Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кузьмишина Е.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон громадянку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 до виконання зобов'язань, покладених на неї рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.04.2012 № 2-3497/11.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції заінтересована особа подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кузьмишина Е.М. про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції безпідставно обмежив ОСОБА_4 у праві виїзду за кордон, оскільки фактичні обставини справи та зміст подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України не свідчать про ухилення боржника від виконання судового рішення. ОСОБА_4 визнає заборгованість та жодним чином не відмовляється від її погашення. Невиконання судового рішення пов'язане з тяжким фінансовим становищем та відсутності у боржника роботи. Просила врахувати, що вона перебуває в розлучені та самостійно утримує двох своїх дітей. Вважає, що державним виконавцем не доведено, що органами ДВС були вжиті усі можливі та необхідні дії для забезпечення виконання рішення суду (зокрема, не реалізовано майно боржника, на яке накладено арешт), а також не надано суду підтверджень намірів боржника виїхати за межі України з метою уникнення відповідальності. Крім того, матеріали справи не містять доказів вручення постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику ОСОБА_4, що свідчить про відсутність відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження на момент внесення до суду даного подання, при цьому факт ознайомлення представника боржника з деякими матеріалами виконавчого провадження не свідчить про те, що самому боржнику було відомо про його наявність.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи - ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги. Представник стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - Череда Т.М. заперечував проти доводів скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Представник Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кузьмишина Е.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, яке набрало законної сили та виконується в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Відповідно до ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (далі - ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі "Про виконавче провадження" (далі - Закон ).

Державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням - п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону.

Підстави для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Так, зокрема громадянинові України може бути тимчасового відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов′язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов′язань - у п. 5 ч. 1 ст. 6.

Вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону «Про виконавче провадження, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Печерського районного суду від 21 грудня 2011 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором від 20 березня 2008 року № CL-002/066/2008 в розмірі 67 613,50 доларів США, що за курсом НБУ становить 539 116,24 грн. та 234 133,67 грн. неустойки, а всього 773 249,91 грн., 1 700,00 грн. у відшкодування судового збору та 120,00 грн. у відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 106-111).

Вказане рішення набрало законної сили та відповідно до вимог статті 126 Конституції України є обов′язковим до виконання.

З метою примусового виконання вказаного рішення 22 серпня 2012 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист та стягувачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пред′явлений для примусового виконання до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

12 квітня 2013 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження. Постановою державного виконавця від 30 березня 2015 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.7 ч. 1 ст. 47 Закону від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV "Про виконавче провадження" (боржник - фізична особа чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку).

Повторно виконавчий документ пред'явлено стягувачем для примусового виконання 05 серпні 2015 року.

08 серпня 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження, копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження (а.с. 172).

Боржником рішення суду у зазначений строк державним виконавцем добровільно не виконано.

Згідно наданих матеріалів виконавчого провадження встановлено, що державним виконавцем вжиті наступні заходи щодо примусового виконання рішення:

З метою вилучення та примусової реалізації транспортного засобу, який належить боржнику та перебуває в заставі на забезпечення виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором укладеним з ЗАТ «ОТП банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», державним виконавцем 31 жовтня 2015 року винесено постанову про розшук автомобіля марки Lexus RX 400H, рік випуску 2008, № кузова НОМЕР_2 не розшукано, боржник місцезнаходження автомобіля не повідомив.

На підставі отриманої відповіді бюро технічної інвентаризації державним виконавцем виявлено нерухоме майно, що належить на праві власності боржнику, а саме садовий будинок 36,2 кв.м., що розміщений на земельній ділянці площею 0,0489 га та розташований за адресою: АДРЕСА_2

Для проведення дій щодо опису та арешту майна державним виконавцем 25.11.2016 направлено боржнику вимогу із визначеною датою проведення процесуальних дій щодо опису майна (а.с.184, 185).

07.12.2016 державним виконавцем описано та арештовано нерухоме майно боржника: садовий будинок, загальна площа будинку 36,2 кв. м, що розміщується на земельній ділянці площею 0,0489 га, та розташований за адресою: АДРЕСА_3 Копію постанови направлено сторонам.

13.01.2017 постановою державного виконавця призначено суб'єкта оціночної діяльності для визначення початкової вартості майна для подальшої реалізації на конкурсних засадах (а.с. 192-193).

Згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності вартість об'єкта оцінки визначена в сумі 634588,00 грн. (а.с. 196)

24.02.2017 державним виконавцем направлено на адресу ДП «Сетам» заяву на реалізацію арештованого нерухомого майна на електронних торгах. Копію направлено боржнику (а.с. 200, 201, 203-205).

10.03.2017 від представника боржника ОСОБА_6 надійшла заява про зняття майна з реалізації як такого, що перебуває в іпотеці, обтяжувачем є громадянин ОСОБА_8 (а.с. 206-212).

Також із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що в ході виконавчого провадження, державним виконавцем неодноразово направлялись повідомлення та вимоги боржнику щодо явки до державного виконавця, забезпечення проведення виконавчих дій, проте боржник ОСОБА_4 ухиляється від отримання вказаних повідомлень.

02 грудня 2015 року з матеріалами виконавчого провадження ознайомився представник боржника ОСОБА_6

Із досліджених матеріалів подання судом першої інстанції встановлено, що боржник обізнаний про наявність виконавчого провадження з виконання рішення Печерського районного суду від 21 грудня 2011 року та протягом п'яти років з моменту набрання законної сили судового рішення (25 квітня 2012 року) не вживає конкретних дій щодо погашення заборгованості. На час розгляду подання рішення суду боржником не виконано.

Із отриманої відповіді з Державної прикордонної служби України вбачається, що за період з 29 серпня 2012 року по 19 листопада 2016 року боржник ОСОБА_4 неодноразово перетинала державний кордон для відвідування таких країн, як: Єгипет, Туреччина, Франція, Іспанія, Голландія, Німеччина, Австрія (а.с. 194-195).

У ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник боржника підтвердив, що ОСОБА_4 відомо про відкрите виконавче провадження щодо примусового виконання судового рішення Печерського районного суду м. Києва, а його невиконання пояснив відсутністю коштів у боржника. Також не заперечував обставин закордонних подорожей ОСОБА_4 та припустив, що кошти їй на відпочинок надають друзі.

Наведене свідчить про те, що боржник ОСОБА_4, усвідомлюючи свій обов'язок щодо виконання рішення суду, в порушення вимог ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, свідомо не виконує належні до виконання зобов'язання.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо ухилення боржника ОСОБА_4 від виконання зобов′язань, покладених на неї судовим рішенням, зроблений на підставі наданих сторонами доказів та у відповідності з встановленими судом фактичними обставинами справи.

Разом з тим, при правильному вирішенні питання, судом першої інстанції у резолютивній частині ухвали помилково зазначено рішення суду, яке не перебуває на виконанні у підрозділі Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві та на підставі якого вноситься подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4

Як свідчать матеріали цивільної справи та подання державного виконавця, що у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалено заочне рішення Печерського районного суду від 21 грудня 2011 року, на виконання якого видано виконавчий лист та який перебуває на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Печерського РУЮ Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Тоді як судом першої інстанції у резолютивній частині зазначено рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2012 року.

Крім того, резолютивна частина ухвали не повинна містити висновків, які стосуються вилучення чи не вилучення паспорта або іншого документа, який посвідчує особу та надає право виїзду з і в'їзду в Україну, оскільки ЦПК України не містить норм про віднесення до юрисдикції відповідного суду розгляду питань про тимчасове затримання або вилучення паспорта та не передбачають процедуру розгляду таких питань судом.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2017 року слід змінити з викладенням резолютивної частини судового рішення в іншій редакції.

Доводи апеляційної скарги заінтересованої особи ОСОБА_4 про те, що вона є безробітною, немає іншого доходу для виконання судового рішення спростовуються іншими даними, які містяться в матеріалах справи. Так, отримана інформації з Державної прикордонної служби України від 25 листопада 2016 року № 1538/10 свідчить про те, що майновий стан боржника дозволяє їй витрачати кошти на закордонний відпочинок.

Твердження ОСОБА_4 про те, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів вручення постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження. Як свідчать матеріали подання та не заперечується представником боржника ОСОБА_6, що боржник ОСОБА_4 обізнана щодо примусового виконання судового рішення Печерського районного суду м. Києва, її інтереси за довіреністю як в Печерському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, так і в суді представляє він на підставі довіреності від 05 вересня 2014 року (а.с. 213). У відповідності до вимог статті 16 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження реалізовують свої права і обов'язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2017 року змінити, виклавши її резолютивну частину в наступній редакції:

Подання Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві задовольнити частково.

Тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішення Печерського районного суду від 21 грудня 2011 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором від 20 березня 2008 року № CL-002/066/2008 в розмірі 67 613,50 доларів США, що за курсом НБУ становить 539 116,24 грн. та 234 133,67 грн. неустойки, а всього 773 249,91 грн., 1 700,00 грн. у відшкодування судового збору та 120,00 грн. у відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: