АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/787/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Костенка А.М., Пастощука М.М.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи приватний нотаріус ОСОБА_4, Державна податкова інспекція у місті Хмельницькому, про стягнення безпідставно набутих грошових коштів за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2017 року,

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк»), треті особи приватний нотаріус ОСОБА_4, Державна податкова інспекція у місті Хмельницькому, про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

ОСОБА_3 зазначив, що за договором купівлі-продажу від 30 березня 2011 року ОСОБА_5 придбала у ПАТ «Укрсоцбанк» виробничо-складську базу площею 1583,6 кв.м. по пр. Миру, 69, у м. Хмельницькому. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_5 зобовязалася переоформити на свою користь земельну ділянку площею 0,72 га, яка знаходилася в постійному користуванні ПАТ «Укрсоцбанк», і відшкодувати продавцю витрати зі сплати земельного податку протягом часу від дати переходу права власності на виробничо-складську базу до моменту переоформлення договору оренди на земельну ділянку. 2 червня 2014 року ОСОБА_5 померла. З моменту укладення сторонами договору купівлі-продажу позивач як довірена особа ОСОБА_5, а в подальшому як її спадкоємець за заповітом, оплачував рахунки ПАТ «Укрсоцбанк». Після смерті ОСОБА_5 відповідач неправомірно виставляв рахунки для оплати земельного податку, внаслідок чого за період з 3 червня 2014 року до 31 травня 2015 року він безпідставно сплатив останньому 93 175 грн 04 коп. Із цих коштів ПАТ «Укрсоцбанк» повернуло позивачеві 56 579 грн 30 коп., разом з тим, відповідач відмовляється сплатити йому решту суми.

За таких обставин ОСОБА_3 просив суд стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на свою користь 36 595 грн 74 коп. безпідставно набутих грошових коштів.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2017 року позов задоволено та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд виходив з того, що зобовязання ОСОБА_5 з відшкодування ПАТ «Укрсоцбанк» витрат зі сплати земельного податку припинилися з її смертю, отже відповідач одержав від ОСОБА_3 грошові кошти без достатньої правової підстави та має повернути їх останньому.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Приватний нотаріус ОСОБА_4 та представник Державної податкової інспекції у місті Хмельницькому, які в установленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до апеляційного суду не зявилися.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі зясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги і заперечення сторін, не застосував закон (ст.ст. 11, 509 ЦК України), який підлягав застосуванню, та неправильно витлумачив норми ст.ст. 608, 1212, 1218, 1219 ЦК України.

У звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та порушенням судом норм матеріального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

В силу ч. 5 ст. 88 ЦПК України має бути змінений розподіл судових витрат.

Встановлено, що 30 березня 2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_5 уклали договір купівлі-продажу, за умовами якого ПАТ «Укрсоцбанк» продало, а ОСОБА_5 купила виробничо-складську базу загальною площею 1583,6 кв.м. по пр. Миру, 69, у м. Хмельницькому.

Це нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 0,72 га, призначеній для будівництва складських приміщень та допоміжних споруд, яка згідно державного акта серії І-ХМ № 001706 перебувала в постійному користуванні ПАТ «Укрсоцбанк».

У п. 13 договору купівлі-продажу сторони встановили, що покупець зобовязується самостійно та за власний рахунок переоформити вказану земельну ділянку на свою користь і щомісячно відшкодовувати продавцю витрати по сплаті плати за землю на підставі виставлених останнім рахунків, починаючи з дати переходу права власності на виробничо-складську базу та до моменту переоформлення договору оренди на земельну ділянку.

2 червня 2014 року ОСОБА_5 померла. ОСОБА_6 є її спадкоємцем за заповітом.

Рішенням Хмельницької міської ради від 17 вересня 2014 року № 77 припинено право ПАТ «Укрсоцбанк» на постійне користування земельною ділянкою площею 0,72 га по пр. Миру, 69, в м. Хмельницькому.

У період з 27 червня 2014 року до 27 травня 2015 року ОСОБА_3 перерахував ПАТ «Укрсоцбанк» 93 605 грн 59 коп. в рахунок відшкодування земельного податку.

7 липня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» повернуло ОСОБА_3 надмірно сплачені кошти у розмірі 56 579 грн 30 коп., які складають суму відшкодування плати за землю з часу припинення права відповідача на користування земельною ділянкою, тобто з 17 вересня 2014 року.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою.

Із ч. 1 ст. 1218 ЦК України слідує, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З положень ст. 1219 ЦК України вбачається, що не входять до складу спадщини права та обовязки, що нерозривно повязані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в обєднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обовязки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобовязальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобовязанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї норми тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобовязання майна за рахунок іншої особи в порядку виконання договірного зобовязання не вважається безпідставним.

Тобто, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 2 жовтня 2013 року (справа № 6-88цс13) і від 3 червня 2015 року (справа № 6-100цс15), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Укладаючи договір купівлі-продажу від 30 березня 2011 року, ОСОБА_5 взяла на себе зобовязання відшкодовувати продавцю, тобто ПАТ «Укрсоцбанк», його витрати зі сплати земельного податку на період до набуття нею права на земельну ділянку.

Це зобовязання не повязано з особою ОСОБА_5, внаслідок чого воно не припинилося після смерті останньої й увійшло до складу її спадщини.

Після набуття права на спадщину ОСОБА_3 сплачував ПАТ «Укрсоцбанк» кошти на виконання зобовязань спадкодавця за правочином.

Отже ПАТ «Укрсоцбанк» набуло спірні кошти за рахунок позивача в порядку виконання ним договірного зобовязання. Ці кошти не є безпідставно набутими та не підлягають поверненню ОСОБА_3 у порядку глави 83 ЦК України.

Неврахувавши вказаних обставин і норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позов ОСОБА_6 є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи та в силу ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» користується пільгами щодо сплати судового збору, тому судові витрати у справі слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2017 року скасувати й ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_7

Судді: /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 5