Справа № 535/361/17
Провадження № 2/535/231/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2017 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді - Загнійко А.В., при секретарі - Момот Г.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Котельва Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на нерухоме майно, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Котелевська державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання в порядку спадкування за законом права власності на дві земельні ділянки по 0,25 га, які надані для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: вул. Центральна, 2, с. Терни Котелевського району Полтавської області, й до дня смерті належали ОСОБА_2, який помер 13.04.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що після смерті чоловіка ОСОБА_2, вона є спадкоємцем за законом спадкового майна двох земельних ділянок по 0,25 га, які надані для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. До ОСОБА_2 перейшло право власності на земельні ділянки відповідно до договору дарування від 05.12.2003 року, однак за життя спадкодавець не оформив належним чином право власності на землю. Земельні ділянки належали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ПЛ №000799, що виданий 20.01.1997 року Микілківською сільською радою Котелевського району Полтавської області, і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №47, та державного акта на право приватної власності на землю серії ПЛ №000797, що виданий 20.01.1997 року Микілківською сільською радою Котелевського району Полтавської області, і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №46. Для належного оформлення своїх спадкових прав позивачка звернулася до державного нотаріуса Котелевської державної нотаріальної контори, який повідомив, що позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки на імя спадкодавця державний акт на земельну ділянку не видавався, а також державному нотаріусу не надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 28-30, 34).

Представник позивача ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності від 10.03.2017 року (а.с. 32, 33), подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 31).

Відповідач Микілківська сільська рада Котелевського району Полтавської області 05.05.2017 року подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 35).

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Котелевська державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, про причини неявки суд не повідомили, заперечень проти позову та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надали.

Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: - на право колективної власності на землю; - на право приватної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки.

Відповідно до державних актів на право приватної власності на землю серії ПЛ №000799 та ПЛ №000797 від 20.01.1997 року, земельні ділянки надані для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно з ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

При вирішення даної справи, суд враховує правову позицію Верховного Суду України від 13.04.2016 року у справі за №6-253цс16, яка відповідно до приписів ч. 1, ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, ч.4 ст.174, ч.2 ст.197, 212, 214 ЦПК України, ст.ст. 328, 1225, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 22, 40, 81 Земельного кодексу України, ст.ст. 22, 23, 67 Земельного кодексу УРСР від 18.12.1990 року, Законом України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про Державний земельний кадастр», постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею», постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: вул. Центральна, 2, с. Терни Котелевського району Полтавської області, й до дня смерті належала на праві власності померлому 13.04.2013 року ОСОБА_2, внаслідок виникнення права власності на 1/2 частку жилого будинку, відповідно до договору дарування від 05.12.2003 року, та державного акта на право приватної власності на землю серії ПЛ №000799 від 20.01.1997 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: вул. Центральна, 2, с. Терни Котелевського району Полтавської області, й до дня смерті належала на праві власності померлому 13.04.2013 року ОСОБА_2, внаслідок виникнення права власності на 1/2 частку жилого будинку, відповідно до договору дарування від 05.12.2003 року, та державного акта на право приватної власності на землю серії ПЛ №000797 від 20.01.1997 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Котелевський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя