Справа № 153/1055/16-ц Провадження № 22-ц/772/250/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 5 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Медяного В.М., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 і його представника адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 9 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного акціонерного товариства «Ямпільське автотранспортне підприємство 10551», про усунення перешкод в користуванні приміщенням гаража,

В с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні приміщенням гаража.

Свої вимоги мотивував тим, що він являється власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 30 липня 2008 року між ним покупцем і продавцем ОСОБА_5. Договір посвідчений приватним нотаріусом Ямпільського районного нотаріального округу ОСОБА_6 і зареєстрований 31 липня 2008 року у Ямпільському районному бюро технічної інвентаризації.

У підвальній частині цього будинку знаходиться два гаражі: № Х і № ІХ. У гаражі № ІХ знаходиться приміщення майстерні № VШ, які на праві приватної власності належать йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30 липня 2008 року.

За його згодою, як нового власника, після продажу квартири гаражем користувався при житті ОСОБА_5, який помер 25 травня 2015 року.

Відповідач ОСОБА_3 (син), являючись спадкоємцем ОСОБА_5 (батько), 27 липня 2016 року самовільно зайшов у приміщення гаража, з якого виніс всі його речі, змінив замки, заборонив йому користуватися гаражем і не допускає його до гаража.

Тому він звернувся в суд із цим позовом і просив усунути перешкоди у користуванні допоміжними приміщеннями гаражем і майстернею, зобовязавши відповідача звільнити ці приміщення від власних речей і речей, які залишилися йому у спадок від батька.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 9 грудня 2016 року залучено до участі у справі Приватне акціонерне товариство «Ямпільське автотранспортне підприємство 10551» третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 9 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні приміщенням гаража, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі і стягнути судові витрати із відповідача.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним і необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, при цьому суд не повно зясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяв повному, обєктивному та неупередженому її розгляду.

У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу і просить її задовольнити.

Відповідач і його представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просять її відхилити, рішення суду першої інстанції просять залишити без змін.

Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав, а надіслав заяву з проханням розглянути справу без його участі і рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 являється власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу укладеного 30 липня 2008 року між ним покупцем і продавцем ОСОБА_5. Договір посвідчений приватним нотаріусом Ямпільського районного нотаріального округу ОСОБА_6 і зареєстрований 31 липня 2008 року у Ямпільському районному бюро технічної інвентаризації (а. с. 11).

Згідно договору купівлі-продажу квартири продавець ОСОБА_5 передав у власність (продав), а покупець ОСОБА_2 набув у власність (купив) квартиру під № 1, що знаходиться в будинку під № 52, що по вулиці Вишневій в місті Ямполі Вінницької області, яка складається із 4 житлових кімнат (2, 3, 4, 7), коридору (1), ванної (5), кухні (6), туалету (8), лоджії, веранди (ХІ), 1/4 частини підвалу літера А1. Житлова площа квартири 57,9 кв. м., загальна 97,1 кв. м. (а. с. 11).

Із поверхового плану на будинок 52 по вул. Вишневій (стара адреса пер. Польовий, 7) у м. Ямполі вбачається, що літерою А1 позначено підвал, до складу якого входять приміщення: входу у підвал І площею 7,9 кв. м.; коридору ІІ площею 20,8 кв. м.: 4-х сараїв: Ш площею 12,7 кв. м., ІV площею 12,7 кв. м., V площею 12,6 кв. м., VІ площею 12,2 кв. м.; підвал VІІ площею 19,5 кв. м.; майстерня VШ площею 15,5 кв. м., гараж ІХ площею 18,3 кв. м., гараж Х площею 18, 6 кв. м. Загальна площа підвалу 150,8 кв. м. (а. с. 15 і 15 на звороті).

Із цього плану вбачається, що вхід до пяти приміщень (ІІІ, ІV, V, VІ, VІІ) здійснюється із коридору; до приміщень 2-х гаражів (ІХ і Х) вхід здійснюється лише із надвору і лише із гаража № ІХ наявний вхід до приміщення майстерні №VШ.

Із пояснень сторін встановлено, що ОСОБА_5 при житті користувався спірним гаражем із майстернею. Після його смерті 25 травня 2015 року, між сторонами виник спір щодо належного власника гаража № ІХ. Сторони по черзі міняли замки: то позивач зривав замок відповідача і ставив свій, то навпаки. На даний час на дверях гаража поставив свій замок позивач, але у гаражі знаходяться речі відповідача і його батька.

Єдиним спадкоємцем ОСОБА_5 являється відповідач ОСОБА_3, який прийняв спадщину і 15 грудня 2015 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, що, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, встановлено рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 23 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області, і набрало законної сили 21 червня 2016 року (а. с. 12-13 і 8-10).

Згідно положень статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

По справі встановлено, що позивач набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 30 липня 2008 року, до складу якої також ввійшла 1/4 частина підвалу літера А1.

Статтею 382 ЦК України визначено, що обєктом права власності є квартира, яка являє собою ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок це житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Статтею 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 року у справі № 4-рп/2004 за конституційним зверненням ОСОБА_7 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) дано офіційне тлумачення про те, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.11.2011 року у справі № 14-рп/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" витлумачено, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-XII зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Згідно вимог ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частини 1 статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Як свідчать матеріали справи будинок № 52 по вул. Вишневій у місті Ямполі є чотириквартирний. Допоміжні приміщення перебувають у спільній власності чотирьох співвласників і така спільна власність є частковою, про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 30 липня 2008 року, у якому вказано, що ОСОБА_2 набув у власність (купив) квартиру, до складу якої, у тому числі, входить 1/4 частина підвалу, позначеної літерою А1.

За правилами статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Як встановлено судом загальна площа підвалу, позначеного літерою А1, складає 150,8 кв. м. (а. с. 15).

Позивач купивши квартиру, став співвласником цього підвального приміщення і його частка складає 1/4, що відповідає 37,7 кв. м.

Позивач використовує приміщення гаража № ІХ площею 18,3 кв. м. і майстерні № VШ, площею 15,5 кв. м., разом 33,8 кв. м., що не є більшим від його 1/4 частки.

Спору про розмір часток між співвласниками квартир у будинку №52 по вул. Вишневій у м. Ямполі та про виділ цих часток у натурі не було.

Як встановлено у судовому засіданні із пояснень позивача та відповідача, саме такий порядок користування підвальними приміщеннями склався у співвласників будинку і саме цими приміщеннями користувався попередній власник продавець ОСОБА_5.

Ці обставини визнані сторонами і на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Таким чином позивач являється законним власником спірних підвальних приміщень № ІХ гаража і № VШ майстерні.

Відповідач ОСОБА_3 не являється співвласником ні будинку ні допоміжних приміщень у ньому та, згідно вимог статей 10, 60 та 57-66 ЦПК України не надав доказів у заперечення законності користування позивачем спірними приміщеннями.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до цієї статті власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Захист від таких порушень права власності здійснюється за допомогою негаторного позову.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 33 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року, розяснив, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Статтею 3 ЦПК України кожному громадянину гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб здійснюється шляхом вирішення цивільних справ, що згідно вимог статті 1 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи і фізичної і юридичної (згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи), на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України кожній особі надано право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і зазначені способи захисту таких цивільних прав та інтересів.

Отже, позивач, звертаючись до суду за захистом свого порушеного відповідачем права, повинен був довести наявність фактів порушення його права користування майном. На підтвердження цього позивач зазначив, що його право користування порушується відповідачем тим, що той зберігає у його гаражі свої речі і речі свого батька. Відповідач визнав такі обставини, що дійсно у спірному гаражі знаходяться речі його батька і деякі його речі. Згідно вимог частини 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

За правилами статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Оцінивши на підставі ст. 212 ЦПК України всі докази, якими позивач підтверджував свої вимоги про усунення перешкод, які чинить йому ОСОБА_3, і якими відповідач заперечує такі вимоги, суд встановив, що відповідач створює перешкоди позивачу у користуванні гаражем.

За таких обставин позовні вимоги підлягають до задоволення, тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог, а апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1, ч. 2 і ч. 3 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового.

Відповідно до частини 1 і 5 статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви позивач сплатив 551,20 гр., при подачі апеляційної скарги позивач сплатив 608,00 гр., разом 1 159,20 гр., які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, виходячи із задоволених вимог апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 88, 212, 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 9 грудня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного акціонерного товариства «Ямпільське автотранспортне підприємство 10551», про усунення перешкод в користуванні приміщенням гаража, задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні допоміжними приміщеннями № ІХ (гараж) і № VШ (майстерня), що знаходяться по вулиці Вишневій, №52 у м. Ямполі Вінницької області і відповідно до поверхового плану розташовані у підвальній частині багатоквартирного будинку, шляхом звільнення цих приміщень від власних речей і речей, що залишилися йому у спадок від батька.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 159,20 гр.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_9

Суддя: /підпис/ ОСОБА_10

/підпис/ ОСОБА_11

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська