Справа № 453/582/16-ц
№ провадження 2/453/53/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2017 року Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Ясінського Ю.Є.

при секретарі Гринюк Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сколе Львівської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», з участю третьої особи виробничого підрозділу «Стрийська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ №328/ос від 01.12.2014 року «Про припинення трудового договору», винесеного начальником відокремленого підрозділу Стрийської дистанції колії державного територіально-галузевого об»єднання «Львівська залізниця» ОСОБА_2, яким його 01.12.2014 року звільнено з роботи, стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що з 20 травня 2008 року по 01 грудня 2014 року працював машиністом-інструктором бригад спеціального самохідного рухомого складу у відокремленому підрозділі «Стрийська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця» (зараз виробничий підрозділ Стрийська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця ПАТ «Українська залізниця»). Наказом №328/ос від 01.12.2014 року «Про припинення трудового договору», винесеного начальником Стрийської дистанції колії ОСОБА_2, його звільнено з роботи у відповідності до п. 7 ст. 36 КЗпП України у зв»язку із набранням законної сили обвинувальним вироком суду. Так, згідно вироку Залізничного районного суду м. Львова від 23.10.2014 року його визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі із позбавленням права обіймати керівні посади, пов»язані із адміністративно-господарськими функціями та з конфіскацією майна, застосовано ст. 75 КК України та звільнено його від відбування покарання і призначено випробувальний термін строком на 2 роки із позбавленням права обіймати керівні посади, пов»язані із адміністративно-господарськими функціями та з конфіскацією майна. При цьому суд не поклав на нього обов»язки, передбачені ст.76 КК України. Вважає, що займана ним посада машиніста-інструктора бригад спеціального самохідного рухомого складу відноситься до категорії персоналу «робітники», не є керівною посадою, а тому не було підстав для його звільнення. Копію Наказу №328/ос від 01.12.2014 року «Про припинення трудового договору» йому вручено 13.04.2016 року, що підтверджується відповідним записом у ньому. В цей же день йому було видано трудову книжку, про що свідчить довідка від 13.04.2016 року №18. Вважає, що ним у відповідності до вимог ч.1 ст. 233 КЗпП України не пропущено місячний строк на оскарження наказу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_3 позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві та письмових поясненнях на позов, просили такий задоволити. Вважають, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки копію Наказу №328/ос від 01.12.2014 року «Про припинення трудового договору» позивачу вручено 13.04.2016 року, що підтверджується відповідним записом у ньому і в цей же день йому було видано трудову книжку.

Представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судових засіданнях просили відмовити у позові з підстав викладених у письмових запереченням. Крім того представник ОСОБА_5 просила відмовити у позові з підстав пропущення позивачем ОСОБА_1 строку позовної давності щодо оскарження Наказу №328/ос від 01.12.2014 року, подала відповідну заяву, в якій зазначає, що оскаржуваний наказ був наявний у позивача ще на момент подання ним позовної заяви від 17.12.2014 року до Стрийського міськрайонного суду Львівської області про поновлення його на роботі. Вважає, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, наявні підстави для відмови у позові.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що у позові слід відмовити з наступних підстав.

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 23.10.2014 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 19 вересня 2014 року між прокурором відділу нагляду за додержанням законів при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства, підтримання державного обвинувачення, розслідування кримінальних справ про злочини у сфері транспорту прокуратури Львівської області ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000017 від 31.07.2014року. ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України та призначено йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 19 вересня 2014 року покарання у виді 5 (п'яти) років позбавлення волі із позбавленням права обіймати керівні посади, пов'язані із адміністративно-господарськими функціями терміном на 2 (два) роки та конфіскацією майна. Застосовано ст. 75 КК України та звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання і призначено випробувальний термін строком на 2 (два) роки із позбавленням права обіймати керівні посади, пов'язані із адміністративно-господарськими функціями терміном на 2 (два) роки та з конфіскацією майна.

01.12.2014 року начальником відокремленого підрозділу Стрийська дистанція колії державного територіально-галузевого об»єднання «Львівська залізниця» ОСОБА_2 видано Наказ №328/ос «Про припинення трудового договору (контракту)», згідно якого 01.12.2014 року звільнено ОСОБА_1 машиніста-інструктора бригади спеціального самохідного рухомого складу. Причина звільнення у зв»язку із набранням законної сили вироку Залізничного районного суду м. Львова від 23.10.2014 року. Звільнено з роботи на підставі п.7 ст. 36 КЗпП України.

Позивач ОСОБА_1 вважає вищезгаданий наказ таким, що винесений із порушенням порядку застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Оскільки займана ним посада машиніста-інструктора бригади спеціального самохідного рухомого складу є «робітничою» і не відноситься до керівних, а тому підстав для його звільнення не було.

З даним твердженням суд погоджується виходячи з наступного.

В матеріалах справи наявний Наказ №302-ОС від 20.05.2008 року про переведення на іншу роботу, згідно якого ОСОБА_1 20.05.2008 року переведено з посади майстра з експлуатації та ремонту колійних машин типу дільниця ІІ групи на машиніста-інструктора бригад спеціального самохідного складу.

Крім того, в матеріалах справи наявна робітнича інструкція машиніста-інструктора бригад спеціального самохідного рухомого складу, затверджена начальником ВП «Стрийська дистанція колії» ОСОБА_2 та погоджена головою профкому ОСОБА_7 04.02.2013 року, яку ОСОБА_1 отримав 05.02.2013 року.

Судом встановлено, що посада машиніста-інструктора бригади спеціального самохідного рухомого складу, яку займав ОСОБА_1 є «робітничою», не відноситься до керівної посади, а відтак він не підпадав під звільнення як особа, яка займає керівну посаду пов'язану із адміністративно-господарськими функціями.

Представник відповідача ОСОБА_5 подала заяву про застосування строку позовної давності до поданого позову ОСОБА_1 відповідно до ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України. В поданій заяві вказує, що позивачу було відомо про оскаржуваний Наказ №328/ос від 01.12.2014 року і такий у нього був на руках ще станом на 17.12.2014 рік, оскільки долучався ним до позовної заяви поданої до Стрийського міськрайонного суду Львівської області про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу (справа №456/5091/14-ц).

Суд, вважає, що вимога представника відповідача підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було оглянуто справу №456/5091/14-ц з якої вбачається, що ОСОБА_1 17.12.2014 року звертався до Стрийського міськрайонного суду Львівської області із позовною заяву про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. Даний позов 22.12.2014 року за вх. №18127 зареєстрований Стрийським міськрайонним судом Львівської області.

До позову, ОСОБА_1, згідно додатків, долучає Наказ №328/ос від 01.12.2014 року «Про припинення трудового договору», який завірений відділом кадрів. Відтак станом на 17.12.2014 року (день підписання позовної заяви) позивачу було відомо про наказ і такий був у нього наявний.

З врахуванням наведеного, суд вважає надуманим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, твердження позивача ОСОБА_1 про те, що оскаржуваний наказ він отримав лише 13.04.2016 року, про що стверджує наявний на наказі підпис про ознайомлення з ним, на якому вказано дату саме 13.04.2016 рік. Відсутність підпису на оскаржуваному наказі пояснюється наявним в матеріалах справи актом від 01.12.2014 року, з якого вбачається, що Наказ №328/ос від 01.12.2014 року був зачитаний ОСОБА_1 01.12.2014 року, від підпису в наказі про ознайомлення з ним та отримання трудової книжки він відмовився.

У відповідності до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що оскаржуваний Наказ №328/ос від 01.12.2014 року був наявний у позивача ОСОБА_1 станом на 17.12.2014 року, що підтверджується оглянутою в судовому засіданні справою №456/5091/14-ц, яка перебувала на розгляді у Стрийському міськрайонному суді Львівської області, з позовом про визнання недійсним та скасування такого наказу позивач звернувся 04.05.2016 року, тобто із пропуском строку встановленого ст. 233 КЗпП України, відтак наявні підстави для відмови у позові у зв»язку із пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ст. ст. 10-11, 57-60, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», з участю третьої особи виробничого підрозділу «Стрийська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подання до апеляційного суду Львівської області через Сколівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сколівського районного

суду Львівської області ОСОБА_8