Єдиний унікальний номер 243/1767/17 Номер провадження 22-ц/775/769/2017
Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Соломаха Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Груіцької Л.О., Осипчук О.В.

при секретарі Чуряєві В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області справу за позовом ОСОБА_2 до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати.

Зазначала, що з 02 листопада 1977 року по 01 січня 1999 року перебувала в трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством «Содовий завод» (далі ВАТ «Содовий завод»).

При звільненні ВАТ «Содовий завод» розрахунок з нею не здійснив, у звязку з чим рішенням Слов'янського міського суду Донецької області від 07 червня 1999 року з ВАТ «Содовий завод» на її користь була стягнута заборгованість по заробітній платі в сумі 1 160,55 грн.

Постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом, у звязку з чим всі виконавчі провадження державним виконавцем були закінчені та виконавчі листи передані ліквідатору ВАТ «Содовий завод».

У звязку із невиконанням рішення Слов'янського міського суду Донецької області від 07 червня 1999 року про стягнення заборгованості по заробітній платі рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2017 року з ВАТ «Содовий завод» на її користь стягнута індексація заборгованості по заробітній платі в сумі 7 915,30 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 42 252,93 грн.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2017 року про стягнення на її користь з ВАТ «Содовий завод» індексації заборгованості по заробітній платі в сумі 7 915,30 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 42 252,93 грн., нею був предявлений для виконання до ліквідаційної комісії. Листом від 22 лютого 2017 року ліквідатор ВАТ «Содовий завод» повідомив її про неможливість виконання рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2017 року, оскільки заборгованість їй по заробітній платі станом на 01 лютого 2017 року складає 4 026,00 грн.

Посилаючись на те, що рішення суду про стягнення на її користь заборгованості по заробітній платі, індексації заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до теперішнього часу не виконані, що ВАТ «Содовий завод» є державним підприємством, частка держави в якому складає 100% статутного капіталу, що за таких умов держава поряд з ВАТ «Содовий завод» відповідно до ст. 619 ЦК України має нести перед нею субсидіарну відповідальність, просила стягнути з відповідача на її користь індексацію заробітної плати у сумі 7 915,30 грн. (а.с. 1-3)

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати у сумі 7 915,30 грн. відмовлено (а.с. 30 - 31).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на неправильність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Зазначає, щосуд не застосував до спірних правовідносин:

- положення ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», згідно яких відповідачем у справі є саме Фонд державного майна України;

- положення ст. 619 ЦК України, які передбачають субсидіарну відповідальність Фонду державного майна України, оскільки частка державної власності у статутному капіталі ВАТ «Содовий завод» складає 100% (а.с. 33 - 34).

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена телефонограмою, яка зареєстрована 18 квітня 2017 року в журналі телефонограм по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області за № 1545(а.с. 46-47). Позивач електронною поштою надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 52-53).

Представник відповідача Фонду державного майна України причини неявки у судове засідання суду не повідомив і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що він не з'явився в судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, оскільки відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 знаходилась у трудових правовідносинах з ВАТ «Содовий завод» з 02 листопада 1977 року по 01 січня 1999 року.

Постановою Господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року у справі №5/174Б ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, яка триває до теперішнього часу. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 12 грудня 2013 року у справі № 5/174Б ліквідатором ВАТ «Содовий завод» призначено арбітражного керуючого ОСОБА_3

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2017 року встановлено, що заборгованість ВАТ «Содовий завод» перед ОСОБА_2 по заробітній платі на час її звільнення складала 1 160,55 грн. Цим же рішенням з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_2 стягнута індексація заробітної плати за період з 01 липня 1999 року по 01 грудня 2016 року в сумі 7 915,30 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 червня 1999 року по 25 січня 2017 року у сумі 42 252,93 грн. Рішення набрало законної сили 07 лютого 2017 року (а.с. 6-9).

Листом № 01-23/125 від 22 лютого 2017 року ліквідатор ВАТ «Содовий завод» повідомив ОСОБА_2 про те, що рішення суду від 25 січня 2017 р. про стягнення індексації у сумі 7 915,30 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 42 252,93 грн. виконати не є можливим, оскільки заборгованість ВАТ «Содовий завод» з заробітної плати станом на 01.02.2017 року складає 4 026,0 тисяч гривень. З 04 вересня 2003 року стосовно ВАТ «Содовий завод» відкрита ліквідаційна процедура, у звязку з чим визнаються рішення судів та можуть бути прийняті до виконання лише в частині дійсної заборгованості по заробітній платі, яка обліковується за даними бухгалтерського обліку, в решті частини не визнаються. Заходи щодо погашення заборгованості ВАТ «Содовий завод» зможе прийняти після проведення аукціону з продажу майна, який в теперішній час готується (а.с. 10).

Згідно листа Регіонального відділення Фонду Державного майна України в Донецькій області від 24.08.2013 року станом на 01.01.2013 року у Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% статутного капіталу ВАТ «Содовий завод» (а.с. 11).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вони не ґрунтуються на законі. Правові підстави для субсидіарної відповідальності Фонду державного майна України та стягнення з нього індексації заробітної плати, не виплаченої позивачу при звільненні ВАТ «Содовий завод», відсутні. Фонд державного майна України не є правонаступником ВАТ «Содовий завод». Фактично ОСОБА_2 у судовому порядку повторно заявила вимоги про стягнення індексації заробітної плати у сумі 7915 грн. 30 коп., але з іншого відповідача - Фонду державного майна України, в той час як має виконуватися рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 25.01.2017 року, постановлене за тим же предметом позову.

Зазначений висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до частини 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини 5 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 33 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» передбачено, що індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 1 Закону України від 03.07.1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно ст. 2 зазначеного Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 10 Закону передбачено, що індексація доходів працюючого населення проводиться за основним місцем роботи.

При цьому відповідно до ст. 5 Закону України від 03.07.1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати суди мають враховувати, що індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст. 33 Закону ( 108/95-ВР ) в період між переглядами Верховною ОСОБА_1 України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону «Про індексацію грошових доходів населення»( 1282-12) підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив величину порога індексації.

За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення. Спір із цього приводу розглядається судом за заявою стягувача в позовному провадженні.

Згідно матеріалів справи позивач у трудових відносинах з Фондом державного майна України не перебувала і Фонд державного майна України заробітну плату їй не виплачував, а тому обовязок Фонду державного майна України виплатити їй індексацію заробітної плати, яка їй при звільненні не виплачена ВАТ «Содовий завод», відсутній. Індексація заробітної плати провадиться підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату.

Крім того, індексація заробітної плати, невиплаченої позивачу при звільненні з ВАТ «Содовий завод», в сумі 7 915,30 грн. за період з 01 липня 1999 року по 01 грудня 2016 року позивачу вже присуджена рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2017 року, яке набрало законної сили 07 лютого 2017 року, з роботодавця ВАТ «Содовий завод» (а.с. 6-9).

Правові підстави покладати на Фонд державного майна України обов'язок погасити борг юридичної особи ВАТ «Содовий завод» по індексації заробітної плати відсутні.

Статтею 619 ЦК України, на яку посилається позивач в позовній заяві та в апеляційній скарзі, передбачено, що додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи поряд із відповідальністю боржника може бути передбачена договором або законом (частина 1).

Проте, посилання позивача на норми ЦК України, зокрема, ст. 619 ЦК України, є безпідставними, оскільки правовідносини щодо погашення позивачу заборгованості по індексації заробітної плати регулюються законодавством про працю, а додаткова (субсидіарна) відповідальність не може застосовуватись до трудових правовідносин, оскільки виникає лише у разі порушення зобов'язання, якого між сторонами не існувало.

Згідно з матеріалами справи позивач працювала на підприємстві, яке створено у формі відкритого акціонерного товариства ВАТ «Содовий завод».

Відповідно до частини 1 ст. 152 ЦК України акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Частиною 2 статті 152 ЦК України передбачено, що акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать (крім випадків, установлених законом).

За приписами частини першої статті 176 ЦК України держава не відповідає за зобов'язаннями створених нею юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 3 ст. 96 ЦК України учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Згідно зі ст. ст. 1, 5 Закону України від 09 грудня 2011 року № 4107-VI «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. До повноваження Фонду державного майна України належить погодження мирових угод, планів санації і переліків ліквідаційних мас та змін і доповнень до них у справах про банкрутство господарських організацій з корпоративними правами держави понад 50 відсотків їх статутного капіталу, які перебувають у процесі приватизації.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що засновником ВАТ «Содовий завод» є держава в особі Фонду державного майна України, правовідносини, які склалися між ВАТ «Содовий завод» та Фондом державного майна України, - є правовідносинами між засновником та створеним ним підприємством, за якими засновник не відповідає за боргами підприємства, а підприємство не відповідає за боргами засновника, а тому суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців постановою Господарського суду Донецької області від 04.09.2003 року у справі № 5/174Б ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, станом на 25 квітня 2017 року ВАТ «Содовий завод» перебуває у стані припинення (а.с. 48-51).

Відповідно до частини 1 ст. 38 Закону України від 14.05.1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених цим розділом.

Відповідно до ст. 45 зазначеного Закону кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються, зокрема, вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута. Вимоги кожної наступної черги задовольняються у міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги, крім випадків, установлених цим Законом. У разі недостатності коштів, одержаних від продажу майна банкрута, для повного задоволення всіх вимог однієї черги вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належить кожному кредиторові однієї черги. Вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.

Тобто, вимоги позивача щодо виконання рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 25.01.2017 року про стягнення на її користь індексації заробітної плати в розмірі 7 915,30 грн. мають задовольнятися в порядку, визначеному Законом України від 14.05.1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Посилання позивача на ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» є безпідставними.

Відповідно до частини 1 ст. 2 Закону України від 05.06.2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Відповідно до частини 1 ст. 4 зазначеного Закону він визначає особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, якщо їх виконання здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

По цій справі, як зазначено вище, виконання рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 25.01.2017 року про стягнення на користь ОСОБА_2 індексації заробітної плати має здійснюватися в порядку, визначеному Законом України від 14.05.1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», тобто Закон України від 05.06.2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не розповсюджується на виконання рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 25.01.2017 року про стягнення на користь ОСОБА_2 індексації заробітної плати в сумі 7 915,30 грн.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на норми Конституції України і міжнародного права, зокрема, статті 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 1 Протоколу № 1 до Конвенції, не спростовує висновків суду. Законодавство України, яке регулює спірні правовідносини, цим нормам права не суперечить.

Відповідно до частини 11 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дії (бездіяльність) ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю).

Відповідно до ст. 1 Закону України від 14.05.1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» учасники у справі про банкрутство це сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 307, ст. 308, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Л.О. Груіцька

ОСОБА_4