У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 22 листопада 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоМостової Г.І., суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 червня 2016 року, в с т а н о в и л а: У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 16 червня 2007 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк) та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № K2X6FU00436219, за умовами якого відповідач отримав кредит на купівлю автомобіля у розмірі 9 745,25 доларів США з кінцевим терміном повернення 15 червня 2012 року. Згідно з п. 7.1 кредитного договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця. В період сплати позичальник повинен надавати банку щомісячний платіж у сумі 229,51 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди. Періодом сплати вважати період з 20 по 25 число кожного місяця. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16 червня 2007 року між банком та ОСОБА_8 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати за виконання зобов'язань, що виникли із кредитного договору. Посилаючись на те, що боржник належним чином не виконав зобов'язання з повернення кредиту та процентів, унаслідок чого станом на 01 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 6 575,02 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 2 950,17 доларів США; заборгованості за процентами за користування кредитом - 1 178,49 доларів США; заборгованості за комісією за користування кредитом - 552,49 доларів США; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань - 1 893,87 доларів США (154 184 гривні 22 копійки), яку просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 червня 2016 року, у позові відмовлено. У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що залишення позовної заяви без розгляду з підстав, визначених ст. 207 ЦПК України, не зупиняє перебігу строку позовної давності, та врахувавши, що пред'явивши у вересні 2011 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом, комісії та пені, банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, однак повторно з позовом звернувся у квітні 2015 року, дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості з боржника. Встановивши, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за кредитним договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту, та врахувавши, що банк змінив строк виконання основного зобов'язання, а позов пред'явив після спливу шести місяців від дня настання строку його виконання, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову до поручителя. Проте з такими висновками судів у повній мірі погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вказаним вимогам оскаржувані рішення не відповідають. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, пред'явивши вимогу 20 вересня 2011 року про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом, комісії та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов. У зв'язку з невиконанням вказаної вимоги, банк пред'явив позов до боржника та поручителя. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2012 року вищевказаний позов банку залишено без розгляду відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України через повторну неявку представника банку в судове засідання. У квітні 2015 року позивач повторно звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Врахувавши, що залишення позовної заяви без розгляду з підстав, визначених ст. 207 ЦПК України, не зупиняє перебігу строку позовної давності, а також, що банк, пред'явивши у вересні 2011 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків, комісії та пені, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, однак повторно з позовом звернувся у квітні 2015 року, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості з боржника. Разом з тим за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. У ході розгляду справи ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що останній платіж у розмірі 127,93 доларів США на погашення відсотків здійснена 29 березня 2013 року. У зв'язку з викладеним без дослідження графіка погашення кредитної заборгованості та встановлення, чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу та чи є підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості з боржника є передчасним. Поряд з цим за змістом ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України, відповідно до якої у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який установили сторони в договорі). Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року (справа № 6-1844цс15). Як вбачається з умов договору поруки (п. 12), порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. З огляду на викладене висновок суду першої інстанції про обов'язок кредитора пред'явити вимогу до поручителя у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту, є помилковим та таким, що не відповідає положенням ч. 4 ст. 559 ЦК України. Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та помилково залишив рішення суду першої інстанції в частині вимог до поручителя без змін. За таких обставин та з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року (справа № 6-1457цс16), ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково. Ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 червня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий Г.І. Мостова Судді: Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Л.М. Мазур О.В. Попович Л.М. Мазур О.В. Попович