Головуючий суду 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Доповідач - Дронська І.О.
Провадження № 22ц/782/743/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - судді Дронської І.О.

суддів: Карташова О.Ю., Яреська А.В.,

за участю секретаря Єгорової О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_3, на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 вересня 2017 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання права власності на квартиру, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо спору, на стороні відповідача ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що наприкінці літа 2012 року мати позивача ОСОБА_7 отримала у спадок квартиру за адресою: АДРЕСА_2, яку вирішила продати та знайшла покупця ОСОБА_8, з якою домовилась про оцінку квартири в сумі 88884 грн. та укладення договору купівлі-продажу квартири в строк до 29.12.2012 року. Відповідно до домовленості, отримавши від ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 88884 грн. та у передбачений строк ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу зазначеної квартири. Восени 2015 року ОСОБА_7 подарувала позивачу 130000 грн. для покупки квартири, оскільки позивач не мав власного житла і разом з сім'єю мав бажання переїхати у власне житло. З цього часу він став особисто оглядати квартири, які виставлялись на продаж та на початку червня 2015 року знайшов квартиру, яка йому сподобалась та 14.06.2015 року уклав попередній договір з ОСОБА_9, згідно якого вони домовились про укладення договору купівлі-продажу цієї квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, при цьому у якості завдатку він передав ОСОБА_9 600доларів США. 10.07.2015 року був укладений договір купівлі-продажу зазначеної квартири, у якому продавцем був зазначений ОСОБА_6, а покупцем ОСОБА_5 з тих підстав, що перед укладенням договору за наполяганням своєї сім'ї для можливості отримання субсидії на комунальні послуги позивач вирішив оформити цю квартиру на сестру, яка проживала та проживає у м.Харкові, має власний дім і відповідно не мала і не має потреби в купівлі квартири у м.Сєвєродонецьку. ОСОБА_5, на прохання позивача, видала довіреність на оформлення договору купівлі-продажу зазначеної квартири на їх батька ОСОБА_10 Позивач, зазначає, що квартира була придбана за його особисті грошові кошти, про що свідчить попередній договір від 14.06.2015 року та розписка від 10.07.2015 року. З моменту покупки квартири він разом з сім'єю проживає в цій квартирі, зокрема в червні 2016 року встановив в квартирі газову колонку та уклав договір про технічне обслуговування газового обладнання. Відповідач ОСОБА_5 ніколи не претендувала на цю квартиру, не заселялась, не реєструвалась в ній, не проводила ремонтні роботи та не сплачувала витрати на її утримання. Позивач вважає, що саме він є покупцем цієї квартири, оскільки зобов'язання щодо сплати грошей за придбану квартиру фактично було виконано ним за рахунок коштів, належних саме йому, а тому, відповідно до ст.665 ЦК України, він є покупцем. Зазначення в договорі купівлі-продажу покупцем іншої особи, а саме відповідача ОСОБА_5, є порушенням закону і відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, тягне його недійсність в цій частині. Позивач вважає, що у відповідача ОСОБА_5 було відсутнє волевиявлення щодо купівлі спірної квартири та правовідносини щодо купівлі-продажу квартири фактично виникли між ОСОБА_6, якого представляла згідно довіреності ОСОБА_9, та позивачем ОСОБА_4, між якими відбувся розрахунок згідно розписки, про що нотаріуса сторони угоди не повідомили, що є підставою визнання правочину частково недійсним. Оскільки позивач не має можливості скористатися правами власника щодо спірної квартири, останній просив суд визнати частково недійсним, в частині покупця, договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1; перевести права покупця за договором купівлі - продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений 10.07.2015 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Кутовою К.О. та зареєстрований у реєстрі за № 1350 на нього, ОСОБА_4; визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею 40,0 кв.м.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13.09.2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання права власності на квартиру, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_6 задоволено. Визнано частково недійсним, в частині покупця, договір купівлі-продажу квартири від 10 липня 2015 року за адресою: АДРЕСА_1. Переведено на ОСОБА_4 права покупця за договором купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, який був посвідчений 10.07.2015 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Кутовою К.О. та зареєстрований у реєстрі за № 1350. Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею 40,0 кв.м.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідачем ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої обставин справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинами справи, грубе порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Апелянт, його представник та третя особа, яких було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили.

Від представника апелянта ОСОБА_3 надійшла заява про відкладення розгляду справи на будь-яку іншу дату.

Колегія суддів, вислухавши думку інших осіб, які приймали участь у справі, вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, після усунення недоліків апеляційної скарги апелянтом ОСОБА_2, відповідно до ухвали Апеляційного суду Луганської області від 12.10.2017 року, 31.10.2017 року було відкрито апеляційне провадження та ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 01.11.2017 року справу було призначено до розгляду на 08.11.2017 року, про що сторони та їх представники були повідомлені належним чином, сторони та їх представники у судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, між тим, враховуючи знаходження судді, члена колегії у цій справі, у відрядженні, розгляд справи було перенесено на 15.11.2017 року, про що особи, які приймають участь у справі, були повідомлені належним чином, у тому числі й представник ОСОБА_3

14.11.2016 року на адресу Апеляційного суду Луганської області надійшла заява від представника апелянта ОСОБА_3 про перенесення розгляду справи з підстав неможливості явки представника у зв'язку з відсутністю квитків на потяг та рейсові автобуси до м.Сєвєродонецька.

15.11.2017 року розгляд справи було перенесено на 29.11.2017 року, про що особи, які приймають участь у справі, були повідомлені належним чином.

28.11.2017 року на електрону адресу Апеляційного суду Луганської області повторно надійшла заява від представника апелянта ОСОБА_3 про перенесення розгляду справи у зв'язку з його хворобою, лист непрацездатності від 28.11.2017 року.

Враховуючи строки розгляду справи, передбачені ст.157 ЦПК України, а також положення ч.4 ст.169 ЦПК України щодо повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином про час та місце розгляду справи, а також те, що за заявою представника ОСОБА_3 розгляд справи вже відкладався, колегія суддів вважає, що задоволення заяви ОСОБА_3 про чергове перенесення розгляду справи потягне за собою тягонину у розгляді справи по суті та порушення апеляційним судом передбачених законом строків розгляду справи, що є недопустимим.

На підставі зазначеного, колегія суддів, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі третьої особи, а також апелянта та його представника, яких було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, за участю у розгляді справи позивача та представника позивача, а також відповідача ОСОБА_5

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до копії попереднього договору (із забезпеченням виконання зобов'язань завдатком) від 14.06.2015 року покупець ОСОБА_4 передав продавцю ОСОБА_9 в якості завдатку гроші в сумі 600 доларів США за продаж квартири за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний попередній договір підписано особисто ОСОБА_4 та ОСОБА_9

Відповідно до розписки від 10.07.2015 року ОСОБА_9, що діє від імені ОСОБА_6 за довіреністю, посвідченою 17.06.2015р. Журавіхіною З.С., нотаріусом нотаріального округу м. Ульянівськ РФ, реєстр 5-5115, отримала від ОСОБА_4 129204,00 грн. в якості оплати за квартиру за адресою: АДРЕСА_1., яка належить ОСОБА_6 на праві власності. Розписка підписана особисто ОСОБА_9, представником ОСОБА_6, та покупцем ОСОБА_4

Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 10.07.2015 року ОСОБА_9, що діє від імені ОСОБА_6, зобов'язалася передати квартиру АДРЕСА_1, у власність ОСОБА_5, від імені якої діє ОСОБА_10 Представник покупця зобов'язується прийняти вказану квартиру і сплатити за неї обговорену грошову суму. Вказаний договір посвідчено Кутовою К.О., приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області та зареєстровано в реєстрі за № 1350. Згідно п. 10 вказаного договору, придбання квартири за цим договором вчиняється за письмовою згодою чоловіка ОСОБА_5 - ОСОБА_2, викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лазаревим В.М. 26.06.2015 року за реєстраційним № 430.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_5, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.07.2015 року.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції керувався ст.665, ч.3 ст.203,ч.1 ст.ст.215, 217 ЦК України, та враховуючи пояснення відповідача ОСОБА_5, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10, суд першої інстанції встановив, що саме позивач ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_6 спірну квартиру за 129204 грн., суму, яка відображена в розписці від 10.07.2015 року та за таких обставин, установивши, що саме позивач, а не його сестра ОСОБА_5, був покупцем спірної квартири, дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, зазначивши, що спосіб захисту прав, який обрано позивачем, а саме переведення на нього прав покупця за спірним договором, є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного (невизнаного) права, характеру його порушення (невизнання) та наслідкам, спричиненим цим порушенням (невизнанням).

При цьому суд першої інстанції, посилаючись на те, що походження коштів на придбання квартири немає правового значення для правильного вирішення цієї справи, в той час як письмовими доказами та показаннями свідків підтверджується факт придбання квартири саме за кошти позивача та в інтересах позивача, відхилив доводи представника відповідача ОСОБА_2 про те, що позивачем не доведено походження грошових коштів на придбання спірної квартири.

Також, судом першої інстанції, посилаючись на те, що спірним в цій справі є не факт укладення нотаріально посвідченого договору, а те, хто був дійсним покупцем квартири та чи наявні підстави для переведення прав покупця за договором на позивача, визнав необгрунтованими доводи представника позивача про те, що єдиним доказом підтвердження укладення договору купівлі-продажу квартири може бути лише відповідний нотаріально посвідчений договір.

Щодо відсутності в матеріалах справи доказів відсутності волевиявлення відповідачів стосовно купівлі спірної квартири, в той час як нотаріус під час оформлення договору перевірила волевиявлення сторін, за доводами представника відповідача ОСОБА_2, то суд першої інстанції також відхилив цей довід із зазначенням того, що перевірка нотаріусом зовнішнього волевиявлення сторін не спростовує доведеності належними та допустимими доказами того факту, що в дійсності придбання квартири було здійснено за кошти та в інтересах позивача.

Крім того, судом першої інстанції у мотивувальній частині рішення зазначено, що відповідач не надав жодних доказів, які б спростовували висновок суду щодо сплати грошових коштів за спірну квартиру саме позивачем та придбання квартири виключно для потреб позивача. Також відповідач ОСОБА_2 не надав жодних доказів того, що він або його дружина ОСОБА_5 дійсно сплачували грошові кошти за квартиру продавцю або представнику продавця, будь-коли користувалися квартирою, робили в квартирі будь-які ремонтні роботи, придбавали будь-які меблі або побутову техніку в квартиру, тощо.

Проаналізував наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно не дослідив і не оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення справи щодо позовних вимог ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10, 60 ЦПК України).

За доводами позовної заяви позивач ОСОБА_4 посилався на те, що восени 2015 року йому мати ОСОБА_7 подарувала 130000 грн. за які він придбав спірну квартиру, при цьому за попереднім договором купівлі-продажу спірної квартири від 14.06.2015року він сплатив представнику продавця ОСОБА_9 600 доларів США та за розпискою від 10.07.2015 року він сплатив ОСОБА_9 залишок вартості квартири, але, для можливості отримання від держави субсидії на комунальні послуги, вирішив квартиру оформити на свою сестру ОСОБА_5, інтереси якої за довіреністю, при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу спірної квартири від 10.07.2015 року, представляв їх батько, ОСОБА_10 Волевиявлення сестри ОСОБА_5 щодо купівлі спірної квартири було відсутнє, фактично правовідносини щодо купівлі-продажу виникли між продавцем квартири ОСОБА_6, інтереси якого представляла ОСОБА_9 та позивачем ОСОБА_4, між якими відбувся розрахунок за особисті кошти останнього, про що нотаріусу повідомлено не було. На підставі зазначеного позивач вважає, що є правові підстави визнати частково недійсним, в частині покупця, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири від 10.07.2015 року, перевести права покупця спірної квартири на позивача та визнати за позивачем право власності на спірну квартиру.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачем ОСОБА_4, у якості доказів, надані: копія попереднього договору від 14.06.2015 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_14 щодо купівлі спірної квартири та сплаті завдатку в сумі 600 доларів США, а.с.14, 15; копію розписки від 10.07.2015 року про отримання ОСОБА_9 від ОСОБА_4 129204 грн. в якості оплати за спірну квартиру, а.с.16; копію нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу спірної квартири від 10.07.2015 року, відповідно до якого договір уклали ОСОБА_9, що діє від імені ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_10, що діє від імені ОСОБА_5 з другої сторони, а.а.с.10,11; копію витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_5 на спірну квартиру 10.07.2015 року, а.а.с.12, 13.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_2 посилався на те, що позивачем не доведено походження грошових коштів, які нібито подаровані останньому ОСОБА_7, оскільки позивачем не надано договору дарування, крім того, успадкована квартира матір'ю позивача, відповідно договору купівлі-продажу, була продана за 40000 грн., а не за 88884 грн., як зазначає позивач, позивачем не надано доказів щодо оформлення субсидії, отримання якої стало підставою для укладення договору сестрою, у якості покупця, а не позивачем, не надано доказів, що саме позивач є реальним покупцем квартири, оскільки з розписки, на яку він посилається, цього не вбачається, позивачем не надано доказів, що він проживає у спірній квартирі. Також відповідач вважає, що позивачем не доведено, що на момент укладення спірного договору у ОСОБА_5 було відсутнє волевиявлення щодо купівлі спірної квартири, оскільки договір нотаріально посвідчений і відповідно до п.12 цього договору сторони підтвердили своє волевиявлення та те, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, сторони свідчать, що цей договір укладено ними не під впливом помилки, обману, насильства або будь-яких інших обставин і вони усвідомлюють суть договору. Відповідач ОСОБА_2 вважає, що метою звернення до суду із зазначеною позовною заявою є намір шахрайським шляхом заволодіти спірною квартирою та уникнути розподілу майна між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_5, позов про розподіл якого розглядається Червонозаводським судом міста Харкова, справа № 646/97/17, зокрема і спірної квартири.

Обґрунтовуючи свої заперечення на позовні вимоги ОСОБА_4, відповідачем ОСОБА_2 у якості доказів, надані нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2 про надання згоди дружині ОСОБА_5, в інтересах сім'ї, на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, за спільні кошти, у відповідності до їх спільного волевиявлення, укласти та підписати договір купівлі-продажу спірної квартири, а.с.118; копія ухвали від 10.01.2017 року Червонозаводського районного суду м.Харкова про відкриття провадження у цивільній справі за позовною заявою про розподіл майна, а.с.37; копія заяви ОСОБА_2 про вчинення злочину в порядку ст.214 КПК України, а.с.38,39; копія ухвали слідчого судді Сєвєродонецького міського суду луганської області від 09.08.2017 року, а.с.36.

Аналізуючи доводи позовної заяви та заперечень на позовну заяву, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи 26.06.2015 року, ОСОБА_2, відповідно до нотаріально посвідченої заяви останнього, зареєстрованої в реєстрі за №430 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, надав згоду дружині ОСОБА_5, в інтересах сім'ї, на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, за спільні кошти, у відповідності до їх спільного волевиявлення, укласти та підписати договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 10.07.2015 року було укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого ОСОБА_9, що діє від імені ОСОБА_6, зобов'язалася передати квартиру АДРЕСА_1, у власність ОСОБА_5, від імені якої діє ОСОБА_10 Представник покупця зобов'язується прийняти вказану квартиру і сплатити за неї обговорену грошову суму. Вказаний договір посвідчено Кутовою К.О., приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області, зареєстровано в реєстрі за № 1350. Згідно п.4. цього договору продаж цей вчинено за 129204,00 грн., які представник Продавця одержав від Покупця під час підписання цього договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру. Згідно п. 10 вказаного договору, придбання квартири за цим договором вчиняється за письмовою згодою чоловіка ОСОБА_5 - ОСОБА_2, викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лазаревим В.М. 26.06.2015 року за реєстраційним № 430. Відповідно до п.12 договору сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, сторони свідчать, що цей договір укладено ними не під впливом помилки, обману, насильства або тяжких обставин, після прочитання договору сторони підтвердили нотаріусу, що зміст цього договору повністю відповідає їх дійсним намірам.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.07.2015 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5

У спірній квартирі позивач ОСОБА_4 у встановленому законом порядку не зареєстрований та з 02.08.2005 року має реєстрацію за адресою: АДРЕСА_3, а.с.6.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_5 не мала потреби в купівлі спірної квартири, оскільки мешкала і мешкає у м.Харкові і має власний дім, спірна квартира придбана ним за гроші, які восени в сумі 130000 грн. подарувала йому мати ОСОБА_7, яка у свою чергу їх отримала за продаж спадкової квартири восени 2012 року. З метою отримання від держави субсидії на комунальні платежі він вирішив оформити квартиру на свою сестру ОСОБА_5, яка, на його прохання, видала довіреність на покупку квартири на їх батька-ОСОБА_10

Дійсно, відповідно до попереднього договору від 24.10.2012 року ОСОБА_7 та агенція нерухомості «Партнер» домовились про купівлю-продаж квартири за адресою: АДРЕСА_2 за 88884 грн., що еквівалентно 10800 доларів США та нотаріально оформити цей договір до 29.10.2012 року, а.с.19.

Але, відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 26.10.2012 року, укладеного між ОСОБА_7, як покупцем та ОСОБА_8, як продавцем, відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_2 відбулося за 40000 грн., які продавець одержав від покупця до підписання цього договору, без будь-якого посилання на еквівалент зазначеної суми у іноземній валюті, а саме доларах США, при цьому, відповідно до п.11 договору нотаріусом роз'яснено сторонам правові наслідки щодо приховання реальної вартості нерухомого майна.

Доказів отримання ОСОБА_7 за відчуження спадкової квартири іноземної валюти, а саме доларів США, позивачем не надано, матеріали справи не містять.

Також, колегія суддів звертає увагу позивача на невідповідність зазначеного останнім періоду часу щодо отримання від матері у подарунок грошових коштів в сумі 130000 грн. ( продаж спадкової квартири) восени 2015 року та купівлі спірної квартири за ці грошові кошти, відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 10.07.2015 року при тому, що у судовому засіданні позивач ОСОБА_4 підтвердив, що саме восени 2015 року мати подарувала йому гроші на квартиру, а придбав він спірну квартиру 10.07.2015 року.

За доводами позивача, підтвердженням того, що саме він є покупцем квартири, є наданий останнім попередній договір від 14.06.2015 року, за яким він, як покупець, сплатив ОСОБА_9 завдаток за спірну квартиру в сумі 600 доларів США та розписка від 10.07.2015 року.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до попереднього договору від 14.06.2015 року продавець ОСОБА_9 та покупець ОСОБА_4 уклали дійсний договір про те, що продавець та покупець домовились про купівлю-продаж квартири за адресою: АДРЕСА_1, та покупець ОСОБА_4 передав, а продавець ОСОБА_9 отримала в якості завдатку за квартиру 600 доларів США.

Між тим, ОСОБА_9 не є власником зазначеної квартири та повноважень від власника квартири ОСОБА_6 щодо продажу цієї квартири на час укладення попереднього договору від 14.06.2015 року не мала, оскільки довіреність ОСОБА_9 діяти від імені ОСОБА_6 була видана останнім та посвідчена нотаріусом нотаріального округу м. Ульянівськ, РФ, реєстр 5-5115 тільки 17.06.2015р., а.с.136. т.1., а тому не мала підстав виступати в якості продавця спірної квартири та визначати себе в договорі як продавця.

З пояснень позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що останній не перевіряв право власності ОСОБА_9 на спірну квартиру та повноваження останньої щодо отримання грошових коштів в рахунок відчуження цієї квартири.

Аналізуючи доводи позивача щодо розписки від 10.07.2015 року, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до тексту зазначеної розписки ОСОБА_9, від імені ОСОБА_6, за довіреністю, посвідченою 17.06.2015 року Журавіхіною, нотаріусом нотаріального округу м. Ульянівськ, РФ, реєстр 5-5115, отримала від ОСОБА_4 129204грн. в якості оплати за квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 на підставі права власності. Розписка підписана: продавець: представник ОСОБА_6 ОСОБА_9; покупець- ОСОБА_4, а с.16.

Колегія суддів вважає, що сам по собі факт передачі грошових коштів ОСОБА_4 ОСОБА_9 в якості оплати за квартиру, не може бути належним та допустимим доказом того, що саме ОСОБА_4 купив спірну квартиру і саме за власні кошти.

Підпис ОСОБА_4 від імені покупця, з урахуванням вільного зазначення статусу учасників правочину у попередньому договорі (продавець-покупець), також не може бути належним та допустимим доказом того, що саме ОСОБА_4 є покупцем спірної квартири.

Відповідно до ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Таким чином, на підставі вищезазначеного, судом першої інстанції досліджені та колегією суддів перевірені письмові докази щодо нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу спірної квартири, з тексту якого вбачається, що ОСОБА_9, як продавець, що діє від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_5, як покупець, від імені якої діє ОСОБА_10 підтвердили, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, та свідчили про те, що цей договір укладено ними не під впливом помилки, обману, насильства або тяжких обставин і повністю відповідає їх дійсним намірам.

Придбання спірної квартири за цим договором вчинено за нотаріально посвідченою письмовою згодою чоловіка ОСОБА_5 - ОСОБА_2, відповідно до якої відповідач ОСОБА_2 надав згоду дружині ОСОБА_5, укласти та підписати договір купівлі-продажу спірної квартири в інтересах сім'ї, на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, за спільні кошти, у відповідності до їх спільного волевиявлення.

Право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_5

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 10.01.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про розподіл майна.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину в порядку ст.214 КПК України щодо спірної квартири.

Ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09.08.2017 року зобов'язано уповноважених осіб Головного управління національної поліції у Луганській області внести відомості до Єдиного реєстру розслідувань, відповідно до заяви ОСОБА_2, поданої ним до Головного управління національної поліції в Луганській області 11.07.2017 року, про вчинення злочину, передбаченого ст.190 КК України ОСОБА_4.

Також, колегією суддів перевірені досліджені судом першої інстанції письмові докази щодо придбання спірної квартири ОСОБА_4, за доводами позивача, а саме отримання у подарунок від матері ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 130000 грн., що мала остання за відчуження спадкової квартири, при цьому, відповідно до договору купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_7 за відчуження спадкової квартири отримала 40000 грн., при наявному попереджені нотаріусом продавця ОСОБА_7 про правові наслідки щодо приховання реальної вартості нерухомого майна.

При цьому факт дарування грошових коштів ОСОБА_7 сину ОСОБА_4 останнім, відповідними та належними доказами, не доведено.

Оскільки до предмету доказування у цій справі віднесено встановлення походження грошових коштів на оплату спірної квартири та саме позивач, а не відповідач, доводить обставини, якими обґрунтовує свої позовні вимоги, у тому числі можливість за власні кошти придбати спірну квартиру, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що походження коштів на придбання квартири позивачем ОСОБА_4 не має правового значення для правильного вирішення цієї справи, при цьому мотивувальна частина рішення також містить зазначення того, що судом встановлено, що майно фактично придбане за кошти позивача.

Між тим, позивачем не доведена наявність іншого джерела отримання грошових коштів на купівлю квартири ( власні збереження, заробітна плата, доходи від будь-якої діяльності та інше), окрім переданих матір'ю ОСОБА_7 у дарунок грошових коштів, отриманих останньою за відчуження спадкової квартири, як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, в сумі 40000 грн., яка є значно меншою, ніж зазначає позивач.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції висновок суду першої інстанції про те, що саме позивач ОСОБА_4, а не його сестра ОСОБА_5, придбав у ОСОБА_6 спірну квартиру за 129204 грн. ґрунтується також на поясненнях свідків, отриманих у судових засіданнях.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав оцінки поясненням свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_7, з урахуванням обставин справи та того, що зазначені свідки є батьками позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_5

Щодо пояснень свідка ОСОБА_9

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_9 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що позивач через ріелтора зв'язався з нею з питання купівлі спірної квартири і цю квартиру позивач оглядав разом з батьком. При нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу спірної квартири також був присутнім батько, чому він представляв інтереси ОСОБА_5 вона не цікавилась, оскільки їй було цікаво лише продати квартиру, грошові кошти вона отримувала від ОСОБА_4, про що склала розписку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що батько позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_10, за довіреністю є представником ОСОБА_5 щодо купівлі спірної квартири і саме батько, разом з ОСОБА_4, який має власну родину і як зазначав позивач, мав намір купити власну квартиру для проживання разом з сім'єю, оглядав спірну квартиру перед укладенням від імені дочки ОСОБА_5 договору купівлі-продажу.

Щодо невідповідності зовнішнього волевиявлення відповідача ОСОБА_5 на купівлю спірної квартири з внутрішньою волею, то колегія суддів приходить до наступного.

Як зазначає суд першої інстанції, нотаріус під час оформлення договору перевірила волевиявлення сторін, в той час як факт укладення нотаріально посвідченого договору (зовнішнє волевиявлення покупця за договором) в цій справі не є спірним, перевірка нотаріусом зовнішнього волевиявлення сторін не спростовує доведеності належними та допустимими доказами того факту, що в дійсності придбання квартири було здійснено за кошти та в інтересах позивача.

Як вбачається з пояснень нотаріуса Кутової К.О., допитаної судом першої інстанції у якості свідка, дієздатність сторін та добровільність їх волевиявлення нею було перевірено, також нотаріус запитувала у сторін договору, чи розрахувалися вони між собою, що повністю відповідає положенням договору купівлі-продажу спірної квартири, результати перевірки яких колегією суддів зазначені вище та додаткового аналізу щодо дійсного наміру сторін правочину не потребують.

За доводами позовної заяви мета укладення договору купівлі-продажу квартири саме ОСОБА_5, а не позивачем, визвано бажанням останнього отримувати від держави субсидію на комунальні послуги, а тому він попросив сестру оформити спірну квартиру на своє ім'я.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув.

Інших підстав невідповідності зовнішнього волевиявлення відповідача ОСОБА_5 під час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири з внутрішньою волею останньою, позивачем не наведено, з матеріалів справи не вбачається та судом не встановлено.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_4 пояснив, що субсидію він не оформлював та не отримує. Щодо квартири, то сестра цю квартиру йому подарувала би у майбутньому, але її чоловік ОСОБА_2 зараз на це не згоден. Звернення до суду позивача у тому числі пов'язано з наявністю справи про розподіл майна між сестрою та її чоловіком.

З пояснень відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що її чоловік ОСОБА_2 за позовом про розподіл майна бажає спірну квартиру залишити їй, а будинок залишити собі, але не можливо зрівнювати вартість житла у м. Сєвєродонецьку та м.Харкові.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено та не надано належних до допустимих доказів щодо наявності підстав для визнання частково недійсним, в частині покупця, нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 10.07.2015 року, переведення права покупця спірної квартири на позивача та визнання за позивачем права власності на спірну квартиру.

Також колегія суддів вважає помилковим застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин сторін положень ч.1 ст.215 та ст.217 ЦК України, оскільки підстави для визнання недійсним та недійсною окремої частини договору купівлі-продажу квартири від 10.07.2015 року у справі відсутні.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що він проживає у спірній квартирі, а відповідачі квартирою ніколи не користувались, не робили в квартирі ремонт.

Сам по собі факт проживання в спірній квартирі не є доказом того, що позивач фактично є власником квартири, а непроживання в цій квартирі відповідача, не свідчить про відсутність права власності останньої на спірну квартиру, яке зареєстроване у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення по справі;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального право можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі зазначеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення по справі та позивачем не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що потягло за собою невідповідність висновків суду обставинам справи та призвело до неправильного вирішення справи, що, відповідно до ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо спору на стороні відповідача ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання права власності на квартиру відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий

Судді: