Справа № 307/2707/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 листопада 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Собослоя Г.Г., Фазикош Г.В.,

з участю секретаря : Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2014 року в справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на нерухоме майно, виселення, зняття з реєстраційного обліку та зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі Банк) звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 18 лютого 2008 року між акціонерним комерційно-інвестиційним банком «»УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 81 тис. дол. США, зі сплатою 12,40 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення 18 лютого 2028 року.

На забезпечення належного виконання зобовязань позичальника ОСОБА_1 за указаним кредитним договором, 18 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого в іпотеку банку було передано належний на праві власності ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 75,8 кв. м, житловою площею 38,8 кв. м, а також літню кухню, загальною площею 60,7 кв. м, житловою площею 25,5 кв. м, що розташовані по вул. Горького, 137 у смт. Тересва Тячівського району Закарпатської області.

08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за указаним кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк», що стверджується випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року та актом прийому передачі документації, які додано до позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_1 своїх зобовязань належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 93780,52 дол. США, що згідно з курсом Національного банку України станом на 5 травня 2014 року становить 1069097,92 грн.

06 травня 2014 року на адресу відповідача ОСОБА_2 направив вимогу про усунення порушення, про погашення заборгованості за кредитним договором та про виселення, з попередженням щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилаючись на те, що відповідачем заборгованість у добровільному порядку не погашена, ПАТ «Дельта Банк» просило суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 75,8 кв. м та літню кухню, загальною площею 60,7 кв. м, що знаходяться за адресою: вул. Горького, 137 у смт. Тересва Тячівського району Закарпатської області, шляхом передачі предмета іпотеки ПАТ «Дельта Банк» у власність.

Визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказане іпотечне майно.

Виселити та зняти з реєстрації місця проживання та перебування ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та проживають за вказаною вище адресою.

Зобовязати відповідача передати ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки та покласти на нього судові витрати.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2014 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 27 квітня 2015 року рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 лютого 2008 року, укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1, на загальну суму станом на 5 травня 2014 року 93 780,52 дол. США, що станом на 5 травня 2014 року еквівалентно 1 069 097 грн 92 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 18 лютого 2008 року, укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1, а саме: на будинок з надвірними спорудами № 137 по вул. Горького у смт Тересва Тячівського району Закарпатської області, шляхом передачі цього домоволодіння у власність ПАТ «Дельта Банк».

Зобов'язано ОСОБА_1 передати ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на зазначений будинок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 27 квітня 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, предметом апеляційного розгляду є апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2014 року, в якій Банк просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «Дельта Банк» задовольнити.

Сторони у судове засідання не з»явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (під розписку), а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги стосовно заборгованості відповідача перед позивачем на суму позову є доведеними, позивач вправі вимагати повернення цього боргу, однак у задоволенні позову відмовив у звязку дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може з таких підстав.

Судом встановлено, що 18 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 81 тис. дол. США, зі сплатою 12,4 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення 18 лютого 2028 року.

На забезпечення належного виконання зобовязань позичальника ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором 18 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого в іпотеку банку було передано належний на праві власності ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 75,8 кв. м, житловою площею 38,8 кв. м, а також літню кухню, загальною площею 60,7 кв. м, житловою площею 25,5 кв. м, що розташовані по вул. Горького, 137 у смт Тересва Тячівського району Закарпатської області.

08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за вказаним кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк», що стверджується випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року та актом прийому передачі документації, які додано до позовної заяви.

Згідно з розрахунком, наданим банком заборгованість за кредитним договором станом на 5 травня 2014 року становить 93 780,52 дол. США, що еквівалентно 1 069 097 грн 92 коп. з яких: 68 613,33 дол. США, що еквівалентно 782 191 грн 96 коп. сума заборгованості за тілом кредиту, 25 167,19 дол. США, що еквівалентно 286 905 грн 96 коп. сума заборгованості за відсотками, 8 538,33 дол. США, що еквівалентно 97 336 грн 96 коп. сума заборгованості за прострочене тіло кредиту, 10582,19 дол. США, що еквівалентно 120 636 грн 97 коп. сума заборгованості за прострочені відсотки.

Також установлено, що 06 травня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» було направлено на адресу відповідача вимогу про усунення порушення, про погашення заборгованості за кредитним договором та про виселення, з попередженням щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У ч. ч. 1, 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у ст. ст. 335, 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч. 1 ст. 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз положень ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Правові позиції щодо позасудових способів захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора викладені, зокрема, у Постановах Верховного Суду України від 30.03. 2016 (справа №6-1851цс15), 14.09.2016 (справа № 6-1219цс16), від 28.09.2016 (справа № 1243цс16), від 12.10.2016 (справа N 6-504цс16), від 02.11.2016 (справа N 6-2457цс16), від 13 вересня 2017 року (справа № 6-1446цс17), які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем в суді (частина друга статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Пунктом 5.2.1 договору іпотеки передбачено позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Таким чином, з укладеного Іпотечного договору вбачається, що сторонами в договорі було погоджено позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на таке майно.

За наявності передбаченої Іпотечним договором можливості переходу власності на предмет іпотеки до ОСОБА_2, останній таким позасудовим способом захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора не скористався. Не є таким доказом вимога ОСОБА_2 про виконання порушеного зобовязання від 6 травня 2014 року, в якій Банк доводить до відома боржника, що у випадку невиконання ним своїх зобовязань щодо сплати наявної заборгованості буде змушений ініціювати процедуру примусового стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до норм ЦК України та статей 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку» - шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або шляхом продажу та укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем. А тому обраний ОСОБА_2 позасудовий спосіб захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки не може бути реалізований в судовому порядку на підставі рішення суду.

При цьому колегія суддів констатує, що наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 39 цього Закону в судовому рішенні зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону (тобто, продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві). Такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки як визнання судом права власності іпотекодержателя на нерухоме майно статтею 39 Закону України «Про іпотеку» не передбачений.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» вище вказаного предмета іпотеки у власність та визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на нерухоме майно задоволенню не підлягають за вище наведених обставин. А оскільки інші позовні вимоги ОСОБА_2 про виселення та зняття з реєстрації місця проживання та перебування відповідача ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та проживають за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1; - зобовязання відповідача ОСОБА_1 передаби ОСОБА_2 правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, є похідними від первісних вимог, то такі також задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення, яким у позові ПАТ «Дельта Банк» слід відмовити, а апеляційну скаргу задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» - задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду від 17 листопада 2014 року скасувати.

У позові ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на нерухоме майно, виселення, зняття з реєстраційного обліку та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Головуюча

Судді