Справа №490/3611/16-ц 01.08.2017 01.08.2017 01.08.2017
Провадження №22-ц/784/1190/17
Справа 490/3611/16-ц
Провадження № 22-ц/784/1190/17 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 59 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю: представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2017 року

за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» ( далі ТОВ «ФК «Вектор Плюс»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання дій нотаріуса неправомірними, зобов'язання виключити відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

13 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Вектор Плюс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання дій нотаріуса неправомірними, зобов'язання виключити відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позову позивач вказував, що 17 липня 2007 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», ВАТ «Сведбанк» ( далі Банк»), та ним укладено кредитний договір № 1401/0707/88-031, відповідно до якого він отримав валютний кредит у розмірі 50 000 доларів США строком до 16 липня 2015 року.

Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобовязань за цим договором між Банком та ним укладено іпотечний договір, за яким передав в іпотеку житловий будинок № 24/1 по вул. Севастопольській в м. Миколаєві. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6, якою одночасно накладено заборону на відчуження зазначеного житлового будинку.

08 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК«Вектор Плюс» ( далі Товариство) укладено договір факторингу №15 та договір відступлення права вимоги за іпотечними договорами, за яким останній набув право вимоги, в тому числі, і за його зобовязаннями.

У квітні 2016 коку він дізнався, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №10725183, яким вилучено його як власника належного йому житлового будинку за вищевказаною адресою та внесено запис про право власності на спірне майно ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Дії відповідачів вважає неправомірними та такими, що порушують його права та гарантовані законом інтереси, виходячи з того, що при державній реєстрації речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом незаконно позбавлено його права власності та внесено запис про право власності на спірний будинок ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі іпотечного договору посвідченого 17 липня 2007 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6, допущено порушення ст.ст. 3, 15, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки жодних нотаріальних дій з приводу спірного нерухомого майна нотаріусом не вчинялося, запис в державний реєстр внесено із суттєвою різницею в часі з посвідченням іпотечного договору та недотриманням принципу одночасності укладення угоди та внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім цього, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, за наявності спору щодо суми боргу, що суперечило чинному законодавству України.

Посилаючись на викладені обставини та уточнивши позовні вимоги, позивач остаточно просив визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 2507377 від 07 серпня 2015 року, прийняте на підставі Договору іпотеки серії та номеру 983, виданий 17 липня 2007 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про реєстрацію право власності на житловий будинок № 24/1 по вул. Севастопольській в м. Миколаєві за Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2017 року, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 2507377 від 07 серпня 2015 року, прийняте на підставі Договору іпотеки серії та номеру 983, виданого 17 липня 2007 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про реєстрацію право власності на житловий будинок

№ 24/1 по вул. Севастопольській в м. Миколаєві за Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс".

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Вектор Плюс», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалите нове про відмову у задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17 липня 2007 року між ПАТ«Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», ВАТ «Сведбанк» ( далі Банк»), та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 1401/0707/88-031, відповідно до якого позивач отримав від Банку валютний кредит у розмірі 50 000 доларів США строком до 16 липня 2015 року.

Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобовязань за цим договором між Банком та позивачем укладено іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 передав в іпотеку житловий будинок № 24/1 по вул. Севастопольській в м. Миколаєві. 08 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК«Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15 та договір відступлення права вимоги за іпотечними договорами, за яким останній набув право вимоги, в тому числі, і за його зобовязаннями

08 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК«Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15 та договір відступлення права вимоги за іпотечними договорами, за яким останній набув право вимоги, в тому числі і за зобовязаннями ОСОБА_4

Як встановлено рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29 червня 2016 року ОСОБА_4 не виконував своїх договірних зобов'язань неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 09 червня 2013 року заборгованість за кредитом становила 33053.06 доларів США, що еквівалентно 264 193.11 грн. та складається із заборгованості за кредитом 26303.79 доларів США, що еквівалентно 210246.09 грн., заборгованості по процентам 3443.55 доларів США, що було еквівалентно27524.30 грн., пені за несвоєчасне виконання зобовязань 3305.72 доларів США, що було еквівалентно 26422.62 грн.

Станом та травень 2015 року, з врахуванням зміни курсу іноземної валюти по відношенню до національної валюти розмір заборгованості становить 33053.06 доларів США, що еквівалентно 684 138 грн.85 коп.

Згідно рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального ОСОБА_5 від 07 серпня 2015 року, індексний номер 23507377, за ТОВ « ФК «Вектор Плюс» зареєстровано право власності на житловий будинок № 24/1 по вул. Севастопольській в м. Миколаєві.

Про це у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно цим самим нотаріусом зроблено запис № 10725183 від 07 серпня 2015 року ( а.с.9-10,53).

Рішенням цього ж нотаріуса № 23508138 від цієї дати іпотека щодо спірного житлового будинку припинена ( номер запису про іпотеку 1040932) (а.с.53-54).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання виникають з договорів та інших правочинів.

Відповідно до вимог статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Слід зазначити, що нотаріальним актом є будь-яка дія, що є складовою частиною нотаріальної діяльності і вчиняється нотаріусом у межах виконання власних повноважень.

Відповідно до ч.1ст. 3 Закону України "Про нотаріат" нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності

Чинна на час вирішення спору редакція ст. 9 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-IV) передбачала також, що у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених п.п. 4 і 6 ч. 2 ст. 9 цього Закону.

Відповідно до ч.1, 3 п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17 жовтня 2003 року, яка була чинною на час вчинення нотаріальної дії, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до державного реєстру прав проводить орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний субєкт, на який покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, на час здійснення перереєстрації права власності з позивача на Товариство, нотаріус виконував функції державного реєстратора лише у спеціально визначених випадках.

Згідно ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в чинній на час вчинення нотаріальної дії) нотаріусами проводиться:

- державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.

- державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

- державна реєстрація речових прав, похідних від права власності, на земельні ділянки сільськогосподарського призначення може здійснюватися нотаріусом незалежно від нотаріального посвідчення договору, на підставі якого виникає таке право.

Проте, жодної із зазначених нотаріальних дій приватним нотаріусом ОСОБА_7 при реєстрації права власності на спірний будинок за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не вчинялося, отже й підстав для здійснення державної реєстрації права власності за товариством.

Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17 березня 2013 року ( яка була чинною на час проведення реєстрації права власності за Товариством) затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно п. 36 Порядку для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 37 Порядку визначено перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, серед яких, зокрема, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

У відповідності до п. 46 Порядку для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Відповідно до абз.2 п.27 Порядку, у разі прийняття нотаріусом рішення про державну реєстрацію прав заяву, копії поданих заявником для проведення державної реєстрації речових прав документів, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, документ про сплату адміністративного збору, а також інші документи, що видані, оформлені або отримані ним під час проведення державної реєстрації прав, нотаріус у строк, що не перевищує пяти робочих днів з моменту прийняття такого рішення, передає органові державної реєстрації прав за місцем розташування нерухомого майна в порядку, встановленому Мінюстом, для формування реєстраційної справи відповідно до законодавства.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 18 липня 2017 року зобовязано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 надати документи на підставі яких було здійснено реєстрацію права власності на спірний житловий будинок за Товариством. Однак ухвала залишилися без виконання, не дивлячись на отримання її відповідачем.

Як вбачається із листа Департаменту з надання адміністративних послуг від 27 липня 2017 року, за відомостями із Державного реєстру прав вищевказаним приватним нотаріусом проведено державну реєстрацію прав на підставі договору іпотеку №983 від 17 липня 2007 року, сканкопія якого у реєстрі відсутня, в заяві поданій на його імя для реєстрації права власності в супровідних документах відсутні будь-які документи та їх сканкопії.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що реєстрація права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем ТОВ «ФК «Вектор Плюс» здійснено приватним нотаріусом як реєстратором поза межами його компетенції, передбаченої Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто без вчинення будь-яких нотаріальних дій, при відсутності необхідних документів для реєстрації права власності, поза межами розташування обєкту нерухомості.

Отже, як оскаржуване рішення нотаріуса, так і вчинена ним дія з реєстрації права власності на спірний житловий будинок, з врахуванням вищевикладеного є незаконною, а тому суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції стосовного того, що за умови договору іпотеки від 17 липня 2007 року передбачено укладання окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а такого договору між сторонами укладено не було, а також про те, що приватним нотаріусом під час вчинення реєстрації права власності порушено умови, визначені Законом України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в цій частині.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

За положеннями ч. 1 ст. Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Пунктом 12 іпотечного договору укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» передбачено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки на задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду ( підпункт 12.1), на підставі виконавчого напису нотаріуса( підпункт 12.2) та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя ( підпункт 12.3), яке викладене в пп.12.3.1 та 12.3.2 цього договору.

Пунктом 12.3 іпотечного договору, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» передбачено, що згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладеним шляхом застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке викладене в пп. 12.3.1. та 12.3.2 цього Договору.

Згідно п. 12.3.1. задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3. Договору, договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки ( а.с.8).

Отже, умовами даного іпотечного договору не передбачено укладання окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, таким є відповідне застереження в цьому (іпотечному) договорі, укладеного між Банком та позивачем.

Також відсутні підстави щодо застосування приватним нотаріусом до спірних правовідносин Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" з огляду на те, що вказаний закон є правовою підставою, яка унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за кредитором права власності на нього не передбачає виконання такого судового рішення у примусовому порядку за положеннями Закону України "Про виконавче провадження".

З врахуванням викладеного, на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновок суду першої інстанції про те, що умовами іпотечного договору від 17 липня 2007 року, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступниками якого є ВАТ «Сведбанк», ПАТ«Сведбанк», та ОСОБА_4 передбачено укладання окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та порушення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 під час проведення 07 серпня 2015 року реєстрації права власності на житловий будинок № 24/1 по вул. Севастопольській в м. Миколаєвіза ТОВ «ФК»Вектор Плюс» вимог Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". В решті рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАСУ до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із ч.2 ст.4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно - правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

З аналізу спірних правовідносин вбачається, що дана справа не є публічно - правовим спором і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції (адміністративна справа), наведеного у п.1 ч.1 ст.3 КАС України, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

У даній справі правовідносини виникли у звязку з невиконанням на думку позивача умов цивільно-правової угоди ( договору іпотеки) та порушення нотаріусом цивільного права позивача, а саме: позбавлення позивача без законних підстав права власності на нерухоме майно, такий спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин.

Зважаючи на зазначене, звернення позивача до приватного нотаріуса, який хоча і діяв як державний реєстратор, не є підставою для розгляду спору в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, тому такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 року у справі за №21-41а16.

Відповідно до встановленого ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Таким чином суд не може встановити наявність чи відсутність порушеного права без звернення особи, поданого відповідно до вимог процесуального закону. Як вбачається із матеріалів справи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 дане рішення в установленому законом порядку не оскаржив, а відтак посилання апелянта про розгляд справи відносно неналежного відповідача не заслуговують на увагу.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2017 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду першої інстанції про те, що умовами іпотечного договору від 17 липня 2007 року, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступниками якого є ВАТ «Сведбанк», ПАТ«Сведбанк», та ОСОБА_4передбачено укладання окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та порушення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 під час проведення 07 серпня 2015 року реєстрації права власності на житловий будинок № 24/1 по вул. Севастопольській в м. Миколаєвіза ТОВ «ФК»Вектор Плюс» вимог Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

ОСОБА_8