У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 12 жовтня 2007 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») укладено кредитний договір № 012-2900/756-0282, відповідно до якого банк зобов'язався надати позивачу грошові кошти у розмірі 178 678 швейцарських франків, зі сплатою 9,45 % річних за користування кредитом, строком до 10 вересня 2037 року. З метою забезпечення виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки від 12 жовтня 2010 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверскою І.В. Заявник вважає, що укладений кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства та був укладений із використанням нечесної підприємницької практики. Також під час укладання кредитного договору ОСОБА_2 не був попереджений про валютні ризики, що призвело до неможливості прийняти позивачем вірного рішення щодо вибору валюти кредиту. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 29 травня 2017 року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних його умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного правочину та в подальшому виконував його умови, а відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, а тому правові підстави для визнання недійсним укладеного між сторонами кредитного договору відсутні.

Посилання заявника у касаційній скарзі стосовно приховання відповідачем абсолютного значення подорожчання кредиту під час укладення оспорюваного кредитного договору не знайшли свого підтвердження, оскільки банк не впливає на зміну курсу валют і не може прогнозувати чи встановлювати офіційний курс гривні до іноземних валют. Крім того, саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Враховуючи предмет і підстави позову, докази, які надані сторонами, суди дійшли правильного висновку, що відповідачем не порушено вимог Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а отже відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено, та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 травня 2017 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В.Ступак