Справа № 204/2498/17
Провадження № 2/204/1088/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря Старостенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Чечелівської районної у м. Дніпрі ради про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, -

В С ТА Н О В И В:

У квітні 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Чечелівської районної у м. Дніпрі ради про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, у якій позивач просить: встановити факт прийняття спадщини померлою 17 квітня 2016 року ОСОБА_2, після померлої 02 квітня 2015 року матері ОСОБА_3; визнати за позивачем право власності на спадкове майно, після смерті ОСОБА_2, померлої 17 квітня 2016 року, яке складається із 1/4 частини двокімнатної квартири № 37, розташованої за адресою: пр. Сергія Нігояна, буд. 22/26 у м. Дніпрі, загальною площею 60,3 кв.м., житловою 34,6 кв.м. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що квартира № 37, що розташована за адресою пр. ОСОБА_4 (раніше - Калініна), буд. 22/26, у м. Дніпрі, належала в рівних частках ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.02.1999 року, виданого АТ «Дніпропетровським трубним заводом». Після смерті ОСОБА_5 1/4 частину квартири успадкувала його дружина - ОСОБА_3 та 1/4 частину його донька - ОСОБА_2. 02 квітня 2015 року ОСОБА_3 померла. Після її смерті спадщину фактично прийняла її донька ОСОБА_2 оскільки вона проживала з мамою на час відкриття спадщини, користувалась не лише належною їй частиною квартири, а і частиною спадкодавця, речами померлої, здійснювала поточний ремонт всієї квартири, сплачувала комунальні послуги та, в установлений ст. 1268 ЦК України строк, не подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини. 17 квітня 2016 року, перебуваючи у Брюсселі, Королівство Бельгія, ОСОБА_2 померла, що підтверджується актом про смерть від 25.06.2016 року. У звязку з тим, що ОСОБА_2 за життя не мала дітей, чоловіка, живих батьків, діда, баби, братів або сестер, спадщину після її смерті, у відповідності до ст. 1263 ЦК України, прийняла її рідна тітка, позивач - ОСОБА_1. 12.04.2017 року позивач ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом НВО 670382 на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 житловою площею 34,6 кв. м, загальною 60,3 кв.м., також отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право власності на 1/4 частину вказаного майна, у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 на день смерті не була зареєстрована разом зі ОСОБА_3, тобто факт прийняття спадщини спільною реєстрацією не підтверджується. Таким чином, наявність об'єктивних причин не дозволяє позивачу оформити спадщину шляхом отримання свідоцтва про право власності за законом в нотаріальній конторі. При цьому посилалась на ст.ст. 328, 392, 1218, 1263, 1268 ЦК України. Враховуючи, що позивач не має можливості оформити у встановленому порядку та отримати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.

У судове засідання представник позивача не зявилась, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підcтав, наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка представник позивача ОСОБА_6 суду пояснила, що позивач ОСОБА_1 є її рідною матірю. ОСОБА_3 є рідною сестрою її матері позивача ОСОБА_1 У їх родині панують дружні відносини. Пояснила, що у сімї ОСОБА_3 було дві квартири: одна квартира знаходиться на вул. Паторжинського у м. Дніпрі, а друга на пр. Калініна (пр. ОСОБА_4) у м. Дніпрі, тобто спірна квартира. У 2010 році помер ОСОБА_5, у звязку з чим вона та позивач допомагали сімї ОСОБА_5 з похованням. Інші родичі на майно ОСОБА_5 не претендували. ОСОБА_2 разом зі своєю матірю ОСОБА_3 вдвох проживали у квартирі № 37 будинку № 22/26 на пр. Калініна (пр. ОСОБА_4) у м. Дніпрі. При цьому пояснила, що ОСОБА_3 значилась зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, однак за вказаною адресою не проживала. ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (пр. ОСОБА_4)АДРЕСА_2.

Допита в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивач ОСОБА_1 є її рідною сестрою, при цьому в сімї їх було пятеро дітей. ОСОБА_3 також була її рідною сестрою. У ОСОБА_3 була донька ОСОБА_2. Після одруження ОСОБА_3 разом з донькою ОСОБА_2 та чоловіком ОСОБА_5 весь час проживали у ІНФОРМАЦІЯ_4. У 2010 році ОСОБА_5 помер, у звязку з чим ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишились проживати у вищезазначеній квартирі вдвох. Після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за згодою всіх членів родини вони вирішили, що все майно успадкує позивач ОСОБА_1

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснила, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. Зазначила, що позивач ОСОБА_1 є рідною сестрою її чоловіка ОСОБА_9. ОСОБА_3 дуже любила свою доньку ОСОБА_2. В родині у них панують дружні відносини. Сімя ОСОБА_2 проживала у спірній квартирі на пр. Калініна у м. Дніпрі. Після смерті ОСОБА_5 у 2010 році ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишились проживати у вищезазначеній квартирі вдвох. Де були прописані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 їй невідомо.

Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 20 грудня 1963 року між ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7, Кіровським відділом запису актів громадянського стану було зареєстровано шлюб, що підтверджується записом акта про одруження № 4912. Після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_10 змінено на «Смоловікова» (а.с. 73).

ОСОБА_3 (дівоче прізвище - ОСОБА_10) народилася 28 квітня 1941 року,що підтверджується копією актового запису про народження № 541. Батько ОСОБА_11, мати ОСОБА_12 (а.с. 74).

Від спільного шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у них народилась донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, що підтверджується записом акта про народження № 2076 від 10 червня 1970 року, виданим Відділом запису актів громадянського стану Жовтневої районної ради депутатів трудящих (а.с. 77).

З 11 лютого 1999 року квартира АДРЕСА_3 (раніше пр. Калініна) у м. Дніпрі належала ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в рівних частках по 1/2 частині, що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на житло від 11 лютого 1999 року, яке було видано АТ «Дніпропетровський трубний завод», виданим згідно з розпорядженням (наказом) від 11.02.1999 року № 959 (а.с. 33).

28 лютого 2010 року помер ОСОБА_5, у звязку з чим 13 березня 2012 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 3-517, згідно якого спадкоємцями ? частини квартири АДРЕСА_4, що належала ОСОБА_5, є ОСОБА_3 ? частки, та ОСОБА_2 ? частки, що підтверджується дублікатом свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_14, зареєстрованим в реєстрі за № 2-1038 (а.с. 126).

Таким чином, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_3 на праві власності стала належати 1/4 частини квартири АДРЕСА_3 (пр. Калініна) у м. Дніпрі, а ОСОБА_2 3/4 частина вищевказаної квартири, що підтверджується інформацією, наданою Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 05.09.2016 року за вих. 12244 (а.с. 127), а також Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 84912610 від 12.04.2017 року (а.с. 136) та № 84912493 від 12.04.2017 року (а.с. 137-138).

Показаннями свідків встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проживали разом за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна (пр. Калініна)АДРЕСА_2, а після смерті ОСОБА_5 у вказаній квартирі разом проживали ОСОБА_3, ОСОБА_2 При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, що підтверджується довідкою від 01 березня 2017 року, виданою ОСОБА_1В Житлово-будівельним кооперативом № 175 (а.с. 70). ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (пр. ОСОБА_4)АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою, виданою комунальним підприємством «Житлове господарство Красногвардійського району Дніпропетровської міської ради» (а.с. 87).

02 квітня 2015 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 686491, виданим повторно Жовтневим районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 12 травня 2016 року, актовий запис № 2785 (а.с. 93).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, що складається з: 1/4 частини квартири АДРЕСА_3 (пр. Калініна) у м. Дніпрі.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З положень ст. 3 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Як вже було зазначено вище судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на час відкриття спадщини ОСОБА_3 постійно проживали разом за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна (пр. Калініна)АДРЕСА_2, хоча ОСОБА_3 і була зареєстрована за іншою адресою АДРЕСА_5. При цьому, ОСОБА_2 користувалась не лише належною їй частиною квартири, а і частиною квартири ОСОБА_3, сплачувала комунальні послуги та підтримувала спірну квартиру у належному стані. До нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 не зверталась.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Пунктом 6 цієї ж статті передбачено, що реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

На підставі вищевикладеного суд зазначає, що сама по собі реєстрація місця проживання спадкодавця за іншою адресою на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України про неприйняття спадщини спадкоємцями, які на час відкриття спадщини фактично проживали разом зі спадкодавцем у одному будинку за однією і тією ж адресою.

Відповідно до положень ст. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи наведене суд вважає встановленим той факт, що ОСОБА_2, яка на час смерті своєї матері ОСОБА_3, постійно проживала разом з нею за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна (пр. Калініна)АДРЕСА_2, та з заявою про відмову від спадщини не зверталась, на підставі ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину у встановленому законом порядку та набула право на спадкування спадкового майна, що залишилося після смерті її матері, у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_3 (пр. Калініна) у м. Дніпрі, що були успадковані ОСОБА_3 після смерті її чоловіка ОСОБА_5.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_2 після померлої 02 квітня 2015 року матері - ОСОБА_3, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно ОСОБА_2, померлої 17 квітня 2016 року, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_3, що підтверджується наступними доказами.

Так, згідно зі свідоцтвом про народження серії ГД № 176567, виданим Ленінським районним відділом РАЦС 31 березня 1958 року, ОСОБА_10 народилась 28 квітня 1941 року, батьками значаться: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с. 8).

20 грудня 1963 року у звязку з укладенням шлюбу між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 прізвище було змінено з «Міхєєва» на «Смоловікова», що підтверджується записом акта про одруження № 4912, виданим Кіровським відділом РАЦС (а.с. 73).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії ЯИ № 139570, виданим Ленінським відділом РАЦС 19 березня 1953 року, ОСОБА_15 народилась 23 лютого 1953 року, батьками значаться: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с. 8).

У звязку з укладенням 13 липня 1974 року шлюбу між нею та ОСОБА_16, прізвище було змінено з «Міхєєва» на «Бельська», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-КИ № 378433, виданим 13 липня 1974 року Відділом запису актів громадянського стану ради депутатів трудящих виконавчого комітету Жовтневого району (а.с. 150).

Отже, з викладеного вбачається, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рідними сестрами.

Оскільки ОСОБА_3 є матірю ОСОБА_2, що підтверджується записом акта про народження № 2076 від 10 червня 1970 року, виданим Відділом запису актів громадянського стану Жовтневої районної ради депутатів трудящих (а.с. 77), та при цьому ОСОБА_3 є рідною сестрою позивача ОСОБА_1, суд вважає встановленим той факт, що ОСОБА_2 є рідною племінницею ОСОБА_1.

17 квітня 2016 року ОСОБА_2 померла у м. Брюсселі Королівства Бельгія, що підтверджується актом про реєстрацію смерті від 25 червня 2016 року, що виданий відділом реєстрації актів громадянського стану м. Брюсселя Королівства Бельгія, у перекладі на українську мову (а.с. 10-13).

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно.

25 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою № 1589 про прийняття спадщини за законом, що залишилася після померлої 17 квітня 2016 року ОСОБА_2, яка є її племінницею, (спадкова справа № 552/2016) (а.с. 80).

12 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою № 591 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на її імя після померлої 17 квітня 2016 року ОСОБА_2, яка є її племінницею, та після смерті якої залишилась спадщина, в тому числі, у вигляді 3/4 частини квартири № 37, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, буд. 22/26 (а.с. 117).

12 квітня 2017 року державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 2-200, на імя ОСОБА_1 після померлої 17 квітня 2016 року ОСОБА_2, на 3/4 частини квартири № 37, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, буд. 22/26 (а.с. 140).

Крім того, 12 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на її імя після померлої 02 квітня 2015 року ОСОБА_3, яка є її сестрою, та після смерті якої залишилась спадщина у вигляді 1/4 частини квартири № 37, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, буд. 22/26 (а.с. 66).

12 квітня 2017 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з якої вбачається, що ОСОБА_1 нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину квартири № 37, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, буд. 22/26. Підставою для відмови у вчиненні вказаної нотаріальної дії стало те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на день смерті не були зареєстровані з ОСОБА_3 та мали різне місце реєстрації, тобто факт прийняття спадщини спадкоємцями спільною реєстрацією не підтверджується (а.с. 75).

Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 цього ж Кодексу.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Оскільки судом було встановлено, що позивач по справі - ОСОБА_1 є рідною тіткою ОСОБА_2, яка померла 17 квітня 2016 року, а отже є спадкоємцем третьої черги на спадкування за законом.

Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець третьої черги за законом від спадщини не відмовлялась та у встановлений законодавством строк звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої 17 квітня 2016 року ОСОБА_2 Позивач успадкувала 3/4 частини квартири № 37, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, буд. 22/26, яка належала померлій ОСОБА_2, а у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину вказаної квартири нотаріусом позивачу було відмовлено. Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину було те, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на день смерті не були зареєстровані зі ОСОБА_3 та мали різне місце реєстрації, тобто факт прийняття спадщини спадкоємцями спільною реєстрацією не підтверджується.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 постійно проживали разом за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна (пр. Калініна)АДРЕСА_2, та те, що судом встановлений факт прийняття ОСОБА_2 спадщину у встановленому законом порядку після смерті своєї матері ОСОБА_3 у вигляді ? частини спірної квартири, суд зазначає, що вказана ? частка спірної квартири увійшла до усієї спадкової маси після смерті ОСОБА_2

З урахуванням того, що позивач у встановлений законом строк прийняв спадщину після смерті своєї рідної племінниці ОСОБА_2 та у встановленому порядку не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вищезазначене майно через те, що не був підтверджений факт проживання за однією адресою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, суд приходить до переконання, що право позивача на спадкування вказаної частини спірної квартири підлягає захисту в судовому порядку.

Таким чином суд, повно, всебічно та безпосередньо дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, а тому за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_2, померлої 17 квітня 2016 року, у вигляді 1/4 частини квартири № 37, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, буд. 22/26.

На підставі ст.ст. 328, 392, 1216, 1218, 1220, 1222, 1263, 1268, 1270, 1296 ЦК України, ст.ст. 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та керуючись ст.ст. 10, 58-61, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Чечелівської районної у м. Дніпрі ради про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини померлою 17 квітня 2016 року ОСОБА_2 після смерті своєї матері ОСОБА_3, яка померла 02 квітня 2015 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10 (РНОКПП - НОМЕР_1) право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 (пр. Калініна) у м. Дніпрі, загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м., яка складається з: 1 коридор, 2 житлова кімната, 3 комора, 4 ванна, 5 туалет, 6 кухня, 7 житлова кімната, І балкон, в житловому будинку А-4, після смерті ОСОБА_2, померлої 17 квітня 2016 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез