Справа № 463/1174/17
Провадження № 2/463/1079/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді - Лакомської Ж. І.

з участю секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позов мотивує тим. що 29 січня 2014 року між позивачем ОСОБА_2, як продавцем та відповідачем ОСОБА_3, як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: Луганська область, Лутугинський район, с.Розкішне, вул. Новобудівельна, будинок 197. За даний будинок відповідач був зобов»язаний провести оплату в сумі 431 000 грн. При підписанні вказаного договору відповідач передав позивачу грошові кошти в сумі 335 000 грн., решту 96 000 грн., відповідач зобов»язався повернути до 01.03.2014 року, про що склав відповідну розписку. В подальшому 10.03.2014 року відповідач в рахунок погашення заборгованості за розпискою від 29.01.2014 року передав позивачу грошові кошти в сумі 39500 грн., відповідно невиплаченим залишився борг в сумі 56500 грн. Вказав,що він виконав свої зобов»язання з приводу продажу вказаного вище будинку належним чином, проте відповідач заборгованість в сумі 56500 грн. не сплатив. Вважає,що у зв»язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов»язання, останній зобов»язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Тому з врахуванням наведених мотивів просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь заборгованість згідно розписки в сумі 56500 грн., збитки з врахуванням індексу інфляції в сумі 62235,05 гривень, три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 9251,48 грн.

Позивач ОСОБА_2, в останнє судове засідання не з»явився,подав заяв у про проведення судового розгляду справи в його відсутності, у минулому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним мотивам позову, просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 в останнє судове засідання не з»явився,про причин неявки не повідомив. У минулому судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, дав пояснення аналогічні поданим письмовим запереченням. Також пояснив, що дійсно між ним та позивачем 29 січня 2014 року було укладено договір купівлі продажу житлового будинку, вартість даного будинку становила 431 000 грн., він передав позивачу з початку 335 000 грн., у зв»язку з фінансовими труднощами повністю розрахуватись за будинок він не зміг, тому надав позивачу розписку про те,що він зобов»язується повернути позивачу ще 96 000 грн. Вказав, що в польшому він повністю розрахувався з позивачем за придбаний ним будинок і жодної заборгованості в нього перед позивачем немає. На підтвердження своїх заперечень представив суду заяву позивача ОСОБА_2, посвідчену приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_4, згідно якої позивач ствердив,що з ним проведено всі розрахунки згідно договору купівлі продажу житлового будинку від 29 січня 2014 року, тому в задоволенні позову просив відмовити.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, яка є дружиною позивача ОСОБА_2, показала, що 29.01.2014 року між її чоловіком ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку.

За даний будинок відповідач був зобов»язаний провести оплату в сумі 431 000 грн. При підписанні вказаного договору відповідач передав позивачу грошові кошти в сумі 335 000 грн., решту 96 000 грн., відповідач зобов»язався повернути до 01.03.2014 року, про що склав відповідну розписку. В подальшому відповідач в рахунок погашення заборгованості передав позивачу грошові кошти в сумі 39500 грн., відповідно невиплаченим залишився борг в сумі 56500 грн.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, покази свідка, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає до задовлення частково з таких підстав:

Частина 1 ст. 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Частина 2 ст. 16 ЦК містить перелік способів здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також передбачає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено,що 29 січня 2014 року між позивачем ОСОБА_2, як продавцем та відповідачем ОСОБА_3, як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: Луганська область, Лутугинський район, с.Розкішне, вул. Новобудівельна, будинок 197, який посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу (а.с.42-43).

З наявної в матеріалах справи розписки від 29.01.2017 року (а.с.9), вбачається,що відповідач ОСОБА_3 зобов»язався до 01 березня 2014 року повернути позивачу ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 96 000 грн., з яких як ствердив позивач, йому повернуто 39500 грн., що також підтверджується відповідною розпискою позивача від 10.03.2017 року (а.с.10), відтак неповернутою залишається заборгованість в сумі 56500 грн.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З наведеної вище розписки вбачається, що відповідач ОСОБА_3 надав таку в підтвердження боргового зобов»язання в сумі 96 000грн. перед позивачем ОСОБА_2, з яких повернув позивачу 39500 грн.про що в судовому засіданні ствердив сам позивач, відтак неповернутою залишається заборгованість в сумі 56500 грн.

Оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів виконання відповідачем грошового зобов»язання на заявлену позивачем суму в розмірі 56500грн., слід вважати встановленим, що борг позивачу у вказаній вище сумі не повернуто, і тому, позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 56500 грн. підлягають до задоволення. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те,що жодних боргових зобов»язань в нього перед позивачем немає, оскільки згідно заяви позивача ОСОБА_2, посвідченої приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_4, згідно якої позивач ствердив,що з ним проведено всі розрахунки згідно договору купівлі продажу житлового будинку, від 29 січня 2014 року (а.с.38), оскільки дана заява є підтвердженням виконання зобов»язань відповідно до вказаного вище договору купівлі продажу, про те не є доказом повернення відповідачем грошових коштів, згідно вказаної вище розписки від 29.01.2014 року (а.с.9).

Відтак позовна вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 заборгованості в сумі 56500 грн. підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 збитків з врахуванням індексу інфляції в сумі 62235,05 грн. та трьох відсотків річних від суми боргу в сумі 9251,48 грн. суд приходить до наступних висновків:

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не вставлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України під час розгляду справи №6-113цс14.

Згідно з правовою позицією висловленою у постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 25 червня 2014 року у справі №6-25цс14 підставою застосування відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобовязання.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобовязання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, настає у разі встановлення, що це зобовязання є грошовим. У інших випадках зазначена норма застосуванню не підлягає.

Проте суд не погоджується з вимогами позивача в частині стягнення з відповідача збитків з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, оскільки позивачем не обґрунтовано розміру таких сум, тому в задоволенні позову в цій частині суд відмовляє.

Крім того, з врахуванням часткового задоволення позовних вимог, слід стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним та підтверджені документально судові витрати в розмірі 640 грн.

Керуючись статтями 13,15,16,509,526,530,610,625 Цивільного кодексу України, статтями 12,15,165, 60, 88, 209, 212 215, ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН) на користь ОСОБА_2 (ІПН) заборгованість за невиконання грошового зобов»язання в сумі 56 500 (п»ятдесят шість тисяч п»ятсот) гривень та 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.294 ЦПК України.

Суддя: Лакомська Ж. І.