АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Рейнарт І.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Таболіна Олексія Сергійовича в інтересах публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на грошові кошти.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_4,ОСОБА_5 про визнання права власності на грошові кошти.

Зазначали, що між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «Дельта Банк») були укладені договори банківського вкладу № 01307 від 11 березня 2014 року та № 959 від 31 травня 2014 року.

09 лютого 2015 року між позивачами та ОСОБА_4 був укладений договір відступлення права вимоги (цесії) №1, відповідно до умов якого кожний з позивачів набув право вимоги від банку грошових коштів у визначених частках.

Згідно п. 3 та 4 зазначеного договору із моменту його підписання позивачі набули статусу вкладників у значенні цього терміна, що визначений в п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23 лютого 2012 року, а право власності на суму боргу, визначену у п. 2 цього договору, перейшло до позивачів з моменту підписання цього договору сторонами.

У подальшому, ОСОБА_4 їх повідомив про розірвання укладеного між ними договору та те, що грошові кошти за договорами банківських вкладів ним було подаровано ОСОБА_5

Позивачі були не згодні з зазначеним, перемовини були безрезультатними, до того ж, ОСОБА_4 без їх відома самостійно звернувся до банку з вимогами про видачу йому грошових коштів за договором банківського вкладу.

Посилаючись на викладене, просили:

визнати за ОСОБА_2 з 09 лютого 2015 року право власності на грошові кошти в розмірі 5120 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09 лютого 2015 року - 24,953198 грн. за 1 долар - становить 127.775 грн. 73 коп., які ОСОБА_2 набула відповідно до договору відступлення права вимоги (цесії) №1 від 09 лютого 2015 року за договором № 1307 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий з любов'ю on-line» у доларах США від 11 березня 2014 року;

визнати за ОСОБА_3 з 09 лютого 2015 року право власності на грошові кошти в розмірі 5120 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09 лютого 2015 року - 24,953198 грн. за 1 долар США, становить 127.775 грн. 73 коп., які ОСОБА_3 набула відповідно до договору відступлення права вимоги (цесії) № 1 від 09 лютого 2015 року за договорами № 1307 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий з любов'ю on-line» у доларах США від 11 березня 2014 року та № 5959 банківського вкладу (депозиту) «8 років разом on-line» у доларах США від 31 травня 2014 року.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить залучити ПАТ «Дельта Банк» до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та скасувати заочне рішення суду першої інстанції й постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, вислухавши представника ПАТ «Дельта Банк», який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення районного суду зазначеним нормам процесуального права не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, 11 березня 2014 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 1307 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий з любов'ю on-line» у доларах США, а також 31 травня 2014 року договір № 5959 банківського вкладу (депозиту) «8 років разом on-line» у доларах США на загальну суму 10.240 дол. США.

Зі справи убачається, що 09 лютого 2015 року між ОСОБА_6, ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 був укладений Договір відступлення права вимоги (цесії) № 1 (а.с.13-15).

Згідно п.п. 1,2 вказаного договору, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 (Цедента) перед позивачами (Цесіонаріями) в порядку та на умовах, визначених цим Договором, відповідач відступив в певній частині позивачам, а позивачі набули в певній частині право вимоги грошових коштів, належне відповідачу, у зв'язку з чим позивачі стали кредиторами в певній частині, яка була зазначена в п. 2 договору, що були розміщені ОСОБА_4 за договором №1307 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий з любов'ю on-line» у доларах США від 11 березня 2014 року, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ «Дельта Банк», а також за договором № 5959 банківського вкладу (депозиту) «8 років разом on-line» у доларах США від 31 травня 2014 року, укладеним між відповідачем та ПАТ «Дельта Банк» в доларах США на загальну суму 10.240 дол. США.

Згідно п. 2 договору відступлення права вимоги, кожен з позивачів набув право вимагати від ПАТ «Дельта Банк» сплатити суму боргу в наступному розмірі :

ОСОБА_7 - 5120 дол. США (еквівалентно сумі 127 775 грн. 73 коп. по курсу НБУ 24, 953198 грн. за 1 долар США на день укладення договору), який виник у зв'язку з наданням Цедентом боржнику у тимчасове строкове користування грошових коштів за договором № 1307 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий з любов'ю on-line» у доларах США від 11 березня 2014 року;

ОСОБА_3 - 5120 дол. США (еквівалентно сумі 127 775 грн. 73 коп. по курсу НБУ 24,953198 грн. за 1 долар США на день укладення договору), який виник у зв'язку з наданням Цедентом Боржнику у тимчасове строкове користування грошових коштів - за № 1307 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий з любов'ю on-line» у доларах США від 11 березня 2014 року та за Договором № 5959 банківського вкладу (депозиту) «8 років разом on-line» у доларах США від 31 травня 2014 року.

Відповідно до матеріалів справи, 24 лютого 2015 року ОСОБА_4 повідомив позивачів про розірвання укладеного між ними договору про відступлення права вимоги (цесії) № 1 від 09 лютого 2015 року, як укладеного внаслідок помилки, у подальшому, їм повідомив, що грошові кошти за договором банківського вкладу він подарував ОСОБА_5, тому всі гроші переходять у власність останньої.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з підстав його доведеності та правомірності набуття позивачами права власності на грошові вклади, розміщені ОСОБА_4 у ПАТ «Дельта Банк» та передані відповідачем їм на підставі договору про відступлення права вимоги, внаслідок чого вони набули прав вкладників за даними договорами.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» призначено Кадирова В.В.

Згідно з рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08 квітня 2015року № 71 про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено строком на шість місяців з 03 березня 2015 року до 02 вересня 2015 року включно, а рішенням від 03 серпня 2015 року № 147 тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» продовжено до 02 жовтня 2015 року.

На виконання постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта банк» Фондом гарантуванням вкладів фізичних осіб прийнято Рішення від 02 жовтня 2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» згідно з якими відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» строком з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Частинами 1, 2 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Законууповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Положеннями ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено черговість, у якій кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, кошти, отримані під час виконання уповноваженою особою Фонду заходів, спрямовуються у визначеній чинним законодавством черговості.

З 02 березня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку, а на момент ухвалення рішення судом першої інстанції (23 березня 2016 року) постановою Національного банку України від 02 жовтня 2015 року в банку вже було відкликано ліцензію та прийнято рішення про його ліквідацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, колегія суддів враховує й долучені до апеляційної скарги докази про те, що ОСОБА_4 звернувся до банку в особі Фонду з заявою про визнання його кредитором АТ «Дельта банк» за коштами, розміщеними ним у фінансовій установі, що узгоджується з вимогами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з ч. 2 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку (а.с.144).

Отже, на дату винесення рішення загальновідомим був факт того, що у АТ «Дельта банк» відкликано банківську ліцензію та введено процедуру ліквідації, а вимоги до такого банку можуть пред'являтися лише в межах ліквідаційної процедури та порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалюючи судове рішення районним судом не враховано п. 27 постанови пленуму Верховного суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», згідно з яким виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК (1618-15)) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК (1618-15).

Отже, зазначене свідчить про те, що судом постановлено рішення, яке стосується прав та обов'язків АТ «Дельта банк», однак АТ «Дельта банк» не залучено до участі у справі, що свідчить про істотне порушення судом першої інстанції норм процесуального права та є підставою до скасування рішення районного суду.

Окрім цього, районний суд, розглядаючи спір, не врахував наступне.

Відповідно до вимог ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Отже, положеннями статті 1071 ЦК України визначено перелік підстав списання грошових коштів з рахунка клієнта. Так, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження, рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до п. 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунка поточні рахунки. Поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Виходячи із викладеного, поточні рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів, а можливості зміни власника рахунка зазначеною Інструкцією не передбачено, що також не враховано судом під час ухвалення оскаржуваного рішення.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав до визнання за позивачами права власності на грошові кошти, внесені ОСОБА_4 на рахунок банку на підставі договорів банківського вкладу є такими, що зроблені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Враховуючи викладене, ухвалене по справі рішення підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити рішення нового змісту про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на грошові кошти.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Таболіна Олексія Сергійовича в інтересах публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,ОСОБА_5 про визнання права власності на грошові кошти відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/16810/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14761/2016; 22-ц/796/1824/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Смирнова Є.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.