Справа № 569/79/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області складі:

головуючого судді Харечка С.П.

при секретарі - Левчук Д.О.

з участю представника позивачів- Власик В.Я.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ВК РМР ОСОБА_2.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, начальника відділу обліку і розподілу житла виконавчого комітету Рівненської міської ради ОСОБА_1, треті особи Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, Комунальне підприємство "Рівненське бюро технічної інвентаризації", Рівненський відділ поліції Головного Управління національної поліції в Рівненській області про визнання довідки недійсною та визнання права на приватизацію квартири,-

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського міського суду звернулась ОСОБА_3, ОСОБА_4 з позовною заявою до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, начальника відділу обліку і розподілу житла виконавчого комітету Рівненської міської ради ОСОБА_1, треті особи Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, Комунальне підприємство "Рівненське бюро технічної інвентаризації", Рівненський відділ поліції Головного Управління національної поліції в Рівненській області про визнання довідки недійсною та визнання права на приватизацію квартири, в якому просить суд:

- визнати недійсною довідку № 133 від 26.03.2014 p. видану начальником відділу обліку та розподілу житла виконавчого комітету Рівненської міської ради ОСОБА_1 щодо того, що квартира № 23 на вул.Бандери , 56 являється службовою квартирою Рівненського управління внутрішніх справ;

- визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 право на передачу у приватну власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовної заяви вказали, що 20 лютого 1989 року виконавчим комітетом Ровенської міської ради на підставі рішення керівництва ЖБК Ровенського ГОВД (протокол № 3 від 06.02.1989 року) було видано ОСОБА_6 на сім»ю в складі 4-х осіб: ОСОБА_6 - основний квартиронаймач. ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_7 дочка, ОСОБА_4 - син ордер № 7294 на право зайняття двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 (вул.С.Бандери) в м.Рівне. У визначений законом строк вони вселились в дане житлове приміщення та були в ньому зареєстровані. 11.08.1999 р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був розірваний. 26.12.2008 року ОСОБА_6 був знятий з реєстрації в даному помешканні. ОСОБА_7 виселилась з даного помешкання та знялася з реєстрації 26.12.2008 р. На даний час в квартирі постійно проживають та є зареєстрованими лише вони - позивачі. Вказує, що розпорядженням Рівненського міського голови № 553-р від 05.08.2015 року був змінений договір найму даної квартири та відкрито особовий рахунок на її імя, як основного квартиронаймача. 25.08.2015 року вона звернулась із заявою встановленої форми та необхідними документами про передачу їй та члену її сімї - сину ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_3 у власність згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до КП «РМБТІ». КП «РМБТІ» був виготовлений на замовлення технічний паспорт на дане помешкання та підготовлений проект наказу про передачу житла у приватну власність, до якого була включена квартира № 23 по вул.С.Бандери. 56 в м.Рівне. Однак, органом приватизації, а саме Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Рівненської міської ради було відмовлено їм в передачі у власність даної квартири в звязку з тим, що відповідно до оспорюваної ними довідки за № 133, виданої начальником відділу обліку та розподілу житла виконкому Рівненської міської ради ОСОБА_1 спірна квартира являється службовою квартирою Рівненського міського управління внутрішніх справ. Вважають, що зміст довідки за № 133 виданої начальником відділу обліку та розподілу житла виконкому Рівненської міської ради ОСОБА_1 щодо того, що квартира № 23 по вул.С.Бандери. 56 в м.Рівне являється службовою квартирою Рівненського міського управління внутрішніх справ не відповідає дійсності. Враховуючи, що саме ця довідка була підставою для відмови органом приватизації передати їм у власність спірну квартиру, вони змушені в судовому порядку визнати її недійсною, оскільки іншого способу поновити їхні, порушені відповідачами, права на приватизацію даного житла, вони вважають, що не має.

В судовому засідання представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вказала, що дана квартира є службовою відповідно до документації, яка в них знаходиться.

Представник ВК РМР ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити.

Представники третіх осіб, будучи належним чином повідомлені про розгляд справи в судове засідання не з'явились, поважних причин неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та докази, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20 лютого 1989 року виконавчим комітетом Ровенської міської ради на підставі рішення керівництва ЖБК Ровенського ГОВД (протокол № 3 від 06.02.1989 року) було видано ОСОБА_6 на сім»ю в складі 4-х осіб: ОСОБА_6 - основний квартиронаймач. ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_7 дочка, ОСОБА_4 - син ордер № 7294 на право зайняття двохкімнатної квартири АДРЕСА_4 (вул.С.Бандери) в м.Рівне.

У визначений законом строк вони вселились в дане житлове приміщення та були в ньому зареєстровані.

11.08.1999 р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був розірваний.

26.12.2008 року ОСОБА_6 був знятий з реєстрації в даному помешканні. ОСОБА_7 виселилась з даного помешкання та знялася з реєстрації 26.12.2008 р.

На даний час в квартирі постійно проживають та є зареєстрованими лише - позивачі.

Розпорядженням Рівненського міського голови № 553-р від 05.08.2015 року був змінений договір найму даної квартири та відрито особовий рахунок на імя ОСОБА_8, як основного квартиронаймача.

25.08.2015 року ОСОБА_3 звернулась із заявою встановленої форми та необхідними документами про передачу їй та члену її сімї - сину ОСОБА_4 квартири № 23 по вул.С.Бандери. 56 в м.Рівне у власність згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до КП «РМБТІ».

КП «РМБТІ» був виготовлений технічний паспорт на дане помешкання та підготовлений проект наказу про передачу житла у приватну власність, до якого була включена квартира № 23 по вул.С.Бандери. 56 в м.Рівне.

Орган приватизації, а саме Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Рівненської міської ради було відмовлено в передачі у власність даної квартири в звязку з тим, що відповідно до довідки за № 133, виданої начальником відділу обліку та розподілу житла виконкому Рівненської міської ради ОСОБА_1 спірна квартира являється службовою квартирою Рівненського міського управління внутрішніх справ.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Тобто, суд не може захищати порушені права та інтереси у спосіб, який не передбачений законом.

У відповідності до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Положеннями ст. 16 ЦК України визначено перелік способів захисту суб'єктивних цивільних прав, спрямованих на вчинення матеріально-правових заходів примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Кожна особа відповідно до вимог ст. 16 ЦК України має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені ч.2 ст. 16 ЦК України, до них належать: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх службових осіб.

Отже, особа, яка вважає, що її право порушене може скористатися певним способом захисту свого порушеного права, що визначений законом.

З позовної заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4про визнання довідки недійсною та визнання права на приватизацію квартири не зрозуміло, яке саме право порушується та про захист яких саме прав особи йдеться.

Крім того, в силу ст. 19 Конституції України, суд може застосувати лише такий спосіб захисту, що передбачений законом.

Закон, зокрема ст. 16 ЦК України, такого способу захисту як визнання довідки недійсною не передбачає.

Виходячи з того, що предмет позову щодо визнання довідки недійсною не відповідає встановленим Цивільним Кодексом України способам захисту, суд вважає, що позивачами обрано неналежний спосіб захисту права.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до п.3 Положення про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року №37, яке діє до теперішнього часу - житлове приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації.

Згідно п. 6 цього ж Положення, жиле приміщення виключається із числа службових, якщо відпала потреба в такому його користуванні. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства рішенням виконавчого комітету відповідної районної в місті ради.

У відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», встановлено, що за рішенням відповідних рад, квартири зі статусом службових можуть бути переведені до державного житлового фонду, після чого громадяни України отримують можливості постійно користуватися ними та приватизувати їх.

Оскільки, друга позовна вимога про визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 право на передачу у приватну власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири АДРЕСА_1 є похідною від першої, тому і в її задоволені необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60-64, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, начальника відділу обліку і розподілу житла виконавчого комітету Рівненської міської ради ОСОБА_1, треті особи Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, Комунальне підприємство "Рівненське бюро технічної інвентаризації", Рівненський відділ поліції Головного Управління національної поліції в Рівненській області про визнання довідки недійсною та визнання права на приватизацію квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Харечко С.П.