Справа № 577/4703/17
Провадження № 2/577/1742/17

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Гетьмана В.В.,

при секретарі Лиховоз Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Конотопа цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до 36 шляхо-відновлювального загону Державної спеціальної служби транспорту про зобовязання надати відпустку,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом та просить зобовязати відповідача надати йому відпустку строком 14 діб із збереженням заробітної плати за 2017 р. та 14 діб без збереження заробітної плати за 2017 р. Вимоги обгрунтовує тим, що працює водієм в в/ч НОМЕР_1 та у 2015 р. отримав посвідчення учасника бойових дій. У 2016 р. відповідач не надав йому додаткову відпустку строком 14 діб із збереженням заробітної плати і відмовляє у наданні такої у 2017 р. Командир частини ОСОБА_2 всупереч ст.5 абз.4 ст.9 Закону Про звернення примушує подати письмову заяву його підлеглим та просити їх клопотання перед ним, виставляючи додаткові не обгрунтовані вимоги. Письмово його із затвердженим таким порядком подачі заяв ніхто не ознайомлював. На його письмове звернення стосовно відпустки 19.09.2017 р., ОСОБА_2 вимагає письмову заяву посилаючись на лист Мінсоцполітики від 04.08.2016 р. № 430/13/116/16, який не уповноважує відповідача, всупереч ст.19 Конституції України, примушувати подавати саме таку письмову заяву, що і змусило звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує в повному обсязі, фактично пославшись на вищевикладені обставини.

Представники відповідача 36 шляхо-відновлювального загону Державної спеціальної служби транспорту Ярошенко О.О., ОСОБА_3 просять відмовити в задоволенні позовних вимог та, кожен окремо, пояснили, що позивачу у наданні відповідних відпусток у 2017 р. відповідач не відмовляв, оскільки ОСОБА_1 не звертався за наданням таких.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с.2), 24.10.2016 р. звертався із заявою про надання йому додаткової відпустки строком 14 діб за 2016 р., як учаснику бойових дій (а.с.3). 19.09.2017 р. позивач звернувся із заявою про розяснення згідно якого законодавчого акту йому відмовляють у наданні відпустки (а.с.4), на що отримав відповідь (а.с.5).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Згідно ч. 1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про відпустки право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі підприємство). Право на відпустки забезпечується:

гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом;

забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Згідно ст. 10 Закону України Про відпустки щорічна додаткова відпустка, передбачена статтею 7 та пунктами 1 і 2 частини першої статті 8 цього Закону, надається понад щорічну основну відпустку за однією підставою, обраною працівником. Порядок надання додаткової відпустки з кількох підстав встановлює Кабінет Міністрів України.

Щорічні додаткові відпустки за бажанням працівника можуть надаватись одночасно з щорічною основною відпусткою або окремо від неї.

Загальна тривалість щорічних основної та додаткових відпусток не може перевищувати 59 календарних днів, а для працівників, зайнятих на підземних гірничих роботах, - 69 календарних днів.

Щорічні основна та додаткові відпустки надаються працівникові з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення робочого року.

Відповідно до ст. 79 КзпП України щорічні основна та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи надаються працівникам після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

У разі надання зазначених відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, крім визначених законом випадків, коли ці відпустки за бажанням працівника надаються повної тривалості.

Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивачем у судовому засіданні не надано жодного доказу як на підтвердження факту звернення до відповідача із відповідною заявою про надання додаткової відпустки строком 14 діб із збереженням заробітної плати та строком на 14 діб без збереження такої у 2017 р., так і на підтвердження отримання відмови у наданні таких відпусток. Не є доказом підтверджуючим факт звернення позивача до відповідача за наданням відпустки заява від 24.10.2016., оскільки вона стосується періоду часу надання відпустки з 26.10.2016 р. (а.с. 3). Також не є доказом звернення за наданням відпустки заява від 19.09.2017 р. (а.с. 4), оскільки з неї вбачається, що ОСОБА_1 просить розяснити норми чинного законодавства на підставі якого йому начеб-то було відмовлено у наданні відпустки. Відповідь останній отримав у встановленому законом порядку (а.с. 5).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач у судовому засіданні не довів факт порушення його трудових прав, оскільки не надав жодного доказу відмови у наданні йому відпустки, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 57-61, 209, 212-215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Гетьман В. В.