Справа № 366/1531/17 Головуючий у І інстанції Слободян Н. П.
Провадження № 22-ц/780/4006/17 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 26 29.11.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

29 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Сушко Л.П., Яворського М.А.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Іванківського районного суду Київської області від 20 червня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и л а:

У травні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 20 червня 2012 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, він складався із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою і Тарифів банку, з якими відповідач була ознайомлена. Оскільки ОСОБА_2 свої зобов'язання за цим договором належним чином не виконувала, у неї станом на 2 травня 2017 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 20 191,47 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь.

Заочним рішенням Іванківського районного суду Київської області від 20 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 20 червня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н шляхом приєднання (ч. 1 ст. 634), згідно умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг й Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. При цьому відповідач ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді.

Згідно із п. 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін.

У зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань станом на 2 травня 2017 року відповідач має заборгованість в загальному розмірі 20 191,47 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 1 958,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 16 795,78 грн., штрафу (фіксованої частини) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) - 937,69 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з часу отримання кредиту у червні 2012 року відповідач жодних платежів не здійснювала і з липня 2012 року розпочався строк позовної давності, а банк звернувся до суду у травні 2017 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності, тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до п. п. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Судом залишено поза увагою те, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Відповідно до умов договору, укладеного 20 червня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки.

Встановлено, що кредитною карткою «Універсальна» відповідач почала користуватися лише 28 лютого 2014 року шляхом зняття готівки в банкоматах м. Іванків Київської області, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку № НОМЕР_1.

Суд не дослідив картку та не встановив строк її дії, натомість відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», датою активування карткового рахунку є 27 лютого 2014 року, а термін дії - 12/17, тобто до 31 грудня 2017 року.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що жодного платежу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відповідач не здійснила, а максимальний строки дії картки визначено до 31 грудня 2017 року, в той час як з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду у травні 2017 року суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Розглядаючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції неправильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до ст. 309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються документально підтвердженні судові витрати, понесені позивачем, а саме 1 600,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 760,00 грн. - за подання апеляційної скарги, а також 420,00 грн. за розміщення оголошення в газеті, а всього 3 780,00 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 310, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Іванківського районного суду Київської області від 20 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 20 червня 2012 року в загальному розмірі 20 191,47 грн. (двадцять тисяч сто дев'яносто одна гривня сорок сім копійок) та 3 780,00 грн. (три тисячі сімсот вісімдесят гривень) сплаченого судового збору та за розміщення оголошення в газеті.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Л.П. Сушко

М.А. Яворський