Справа № 591/5535/17
Провадження № 2/591/2621/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 грудня 2017 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі :

головуючого - судді Шелєхової Г.В.

при секретарі Бондар С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у квартирі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що сторони перебували у шлюбі, який у 1999 році розірвано. На праві спільної часткової власності їм належить квартира за адресою: АДРЕСА_1, зокрема позивачу належить 66/100 частини квартири, відповідачу 34/100. Спільне користування власністю створює певні незручності позивачу, а частка відповідача в майні є незначною, до того ж вона має на праві приватної власності будинок в с. Велика Чернеччина, провулок Чехова, буд. 16.

Тому просить припинити право спільної власності ОСОБА_2 на 34/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1, присудити на її користь грошову компенсацію за належну їй частину квартири в розмірі 92049,22 грн. та визнати за ним право власності на 34/100 частини спірної квартири.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали.

Відповідач проти позову заперечила, надала письмові заперечення, в яких пояснила, що між сторонами був визначений порядок користування спірною квартирою, і припинення спільної часткової власності завдасть їй істотної шкоди, іншого житла в м. Суми вона не має. В будинку, про який зазначив позивач, проживає її син з сімєю. Вона не має наміру виїздити з м. Суми для проживання в селі.

Суд, заслухавши пояснення зявившихся учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав:

Судом встановлено, що ухвалою апеляційного суду Сумської області від 15 березня 2004 року визнано за ОСОБА_1 право на 4238,86 крб. паєнагромаджень по квартирі АДРЕСА_2 та право власності на 66/100 частин цієї квартири. Визнано за ОСОБА_2 право на 2148,14 крб. паєнагромаджень по квартирі АДРЕСА_2 та право власності на 34/100 частини цієї квартири (а. с. 9).

На праві приватної власності ОСОБА_2 належить будинок за адресою: Сумська область, Сумський район, с. Велика Чернеччина, провулок Чехова, буд. 16, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.26).

Зазначений будинок відповідач отримала у спадщину від матері ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а. с. 64).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 травня 2002 року визначено порядок користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3 і виділено ОСОБА_1 в користування кімнату площею 16,9 кв. м, а ОСОБА_2 кімнату площею 11,69 кв. м, кухню, коридор, ванну та туалет залишено в загальному користуванні (а.с.51).

Згідно позовної заяви, предметом судового розгляду є припинення права власності відповідача по справі на частку у спільному майні на вимогу іншого співвласника на підставі статті 365 ЦК України.

Згідно з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із вищезазначеного, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном закріплений у ст.41 Конституції України та с т.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України.

Зокрема право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15 травня 2013 року, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду іншої справи № 6-68цс14 Верховний Суд України сформулював правову позицію від 2 липня 2014 року про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Неможливість спільного володіння та користування майном як підстава припинення права на частку у спільному майні обґрунтовується позивачем наявністю неприязних стосунків між ним та відповідачем, що перешкоджають у повному здійсненні ним прав володіння та користування майном.

Наявність у власності відповідача іншого житла в с. Велика Чернеччина не є підставою для задоволення позову, оскільки рішенням суду між сторонами встановлений порядок користування квартирою №57 в будинку №26 по вулиці Прокофєва в місті Суми, кожному з них виділена кімната, якими вони користуються весь цей час та оплачують комунальні послуги згідно займаним приміщенням. Той факт, що відповідач постійно проживає у спірній квартирі, свідчить про те, що припинення права на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди її інтересам та порушить звичний уклад життя.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що припинення права спільної власності ОСОБА_2 завдасть їй істотної шкоди та порушить її права, її частка не є незначною, а тому в задоволенні позову належить відмовити у звязку з його необгрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 355,364, ЦК України ст.ст. 10, 118,119, 123-124 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної власності на частку у квартирі та визнання права власності відмовити у звязку з його необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Шелєхова