КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/1690/17
Провадження № 2-п/552/27/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2017 року Київський районний суд м.Полтави

в складі: головуючого судді Миронець О.К.

секретаря судових засідань ОСОБА_1

за участі позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

Київського районного суду м. Полтава заяву ОСОБА_5 про скасування заочного рішення Київського районного суду м. Полтава від 03.07.2017 року

ВСТАНОВИВ:

13.07.2017 року відповідач ОСОБА_5 подала заяву про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Полтави. Свою заяву обґрунтувала тим, що їй не було відомо про дату судового засідання. Також заява відповідача містить посилання на норми законодавства та посилання на те, що судом не встановлено виняткових обстави,які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матірю. Інших підстав для скасування заочного рішення не наведено.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник просили відмовити в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, на адресу суду надіслала акт обстеження умов проживання малолітньої дитини. Дана обставина свідчить про те, що про час та дату судового засідання відповідачу відомо.

Представник третьої особи в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення та врахувати інтереси дитини при вирішенні справи.

Суд заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали заяви встановив наступне.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення.

Відповідно до ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи 04.04.2017 року надійшла довідка про те, що ОСОБА_5 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судове засідання, яке було призначено на 24.04.2017 року відповідач ОСОБА_5 не зявилась, судова повістка була направлена їй за місце реєстрації, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

24.04.2017 року відповідач ОСОБА_5 подала клопотання про відкладення розгляду справи. Дане клопотання було задоволено та розгляд справи відкладено на 16.05.2017 року.

16.05.2017 року судове засідання було відкладено на 01.06.2017 року. Про судове засідання, яке відбудеться 16.05.2017 року відповідач ОСОБА_5 була повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

30.05.2017 року відповідач ОСОБА_5 подала клопотання про надання строку на примирення подружжя на чотири місяці.

Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 01.06.2017 року судом надано строк на примирення на один місяць до 03.07.2017 року та зупинено провадження по справі, але сторони не примирились.

Відповідачу була направлена судова повістка на 03.07.2017 року та заява про збільшення позовних вимог за адресою реєстрації, але повернулась без вручення по закінченню строку зберігання.

Секретар судового засідання 01.06.2017 року, 03.07.2017 року телефонувала відповідачу ОСОБА_5 , але телефон був вимкнений.

Відповідно до ст.74 ЦПК України судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Отже, відповідач належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

Також відповідач в своїй заяві посилається на той факт, що її позбавлено можливості надати докази по справі, але при цьому відповідач не вказує які докази вона бажає надати суду. Крім того, відповідач посилається на ту обставину, що судом не встановлено виняткових обставин у розумінні ст.161 СК України які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матірю.

Дані твердження не заслуговують на увагу з таких підстав.

За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що позивач не заперечує проти спілкування дитини з матір'ю.

Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю.

З матеріалів справи вбачається, що згідно висновку органу опіки та піклування Київської районної в м. Полтаві ради від 27.06.2017 року встановлено доцільність проживання малолітнього ОСОБА_6 разом з батьком ОСОБА_2.

Відповідачем ОСОБА_5 надано суду акт обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_6 від 20.07.2017 року. З даного акту вбачається, що проводилось обстеження квартири АДРЕСА_1, але в акті не вказано на якій підставі ОСОБА_5 користується даною квартирою.

В свою чергу в заяві про перегляд заочного рішення відповідач ОСОБА_5 зазначила адресу АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_5 забрала дитину та виїхала з місця свого проживання в невідомому напрямку і на даний час встановити адресу її фактичного проживання не має можливості, що в свою чергу становить загрозу для дитини. Позивач ОСОБА_2 позбавлений можливості спілкуватись з дитиною та надавати матеріальну допомогу на її утримання.

Отже, аналізуючи заяву відповідача та матеріали додані до заяви, суд приходить до висновку, що докази, які мають істотне значення для справи відповідачем не надано.

Крім того, неявка відповідача в судові засіданні свідчить про те, що відповідач

навмисно вчиняє дії щодо затягування розгляду справи.

Отже, врахувавши всі обставини викладені в заяві, суд приходить до висновку про

відмову в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду

м. Полтава від 03.07.2017 року

Керуючись ст.231 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення

Київського районного суду м. Полтава від 03.07.2017 року залишити

без задоволення.

Розяснити сторонам, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення

без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.К.Миронець