Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/19/16-ц
Провадження № 2/506/41/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2017 року с.м.т. Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді Чеботаренко О.Л.

секретаря Нечитайло Є.О.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Окни цивільну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата ОСОБА_3» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

11 січня 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що між ПАТ «Альфа Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №500424270 від 23.10.2013 року про надання відповідачу кредиту в сумі 19930,20 грн. строком на 36 місяців до 24.10.2016 року, зі сплатою 14.99% річних за користування кредитом, комісії за управління Кредитом 2,88% від суми Кредиту. Кредитор свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 19930,20 грн., а відповідач свої зобовязання належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 21.12.2015 року має прострочену заборгованість: за кредитом 19041,02 грн.; за відсотками 4647,19 грн.; по комісії 11808,77 грн.

30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата ОСОБА_3» укладено Договір Факторингу з подальшими змінами і доповненнями. 08.12.2014 року у відповідності до Додаткової угоди №2 до Договору факторингу від 30.09.2014 року доповнено перелік кредитних договорів, що відступаються. Відповідно до п.п.1.1., 1.3. Фактор (ТОВ «Дата ОСОБА_3») зобовязується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта ( ПАТ Альфа-Банк») за плату, а Клієнт зобовязується відступити Факторові свої Права грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами. Право грошової вимоги вважається відступленим Фактору в день отримання Клієнтом грошових коштів від Фактора. Отже, внаслідок укладення вказаних договорів 08.12.2014 року відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Дата ОСОБА_3» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором №500424270 від 23.10.2013, позичальником згідно якого є ОСОБА_1

Тому, оскільки відповідач не виконала зобовязання за кредитним договором, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за зазначеним кредитним договором та судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні, яке було проведено в режимі відеоконференції, на задоволенні позову наполягав.

В подальшому він в судове засідання не зявився, надавши письмові пояснення, в яких просив розглянути справу у його відсутність, на задоволенні позову наполягав. Крім того, в поясненнях він зазначив, що процес видачі кредитних коштів в ПАТ «Альфа-Банк» автоматизований та при видачі кредиту та розрахунку використовується транзитний рахунок №4270. З цього ж рахунку перераховані кошти для зарахування на картковий рахунок, це вбачається з документу №7335 (меморіальний ордер). Тобто після зарахування на картковий рахунок, клієнт може їх зняти. Таким чином Дт.2203, Кт2909 відображає суми кредиту на балансі Банку, а Дт 2909, Кт2924 зарахування виданої суми кредиту на карт рахунок клієнта. Крім того, він наполягав, що з боку відповідача не доведено, що кредитні кошти вона не отримувала особисто, однак відповідач підписалась під документом, що підтверджує отримання нею кредитної карти у непошкодженому вигляді. Сам по собі факт отримання кредитної карти доводить отримання кредитних коштів, так як після отримання картки відповідач мала можливість цю картку передати родичам, знайомим, тощо, мала право користуватись нею на свій власний розсуд. Зясовувати, хто саме отримав по факту кошти або хто проводив поточні платежі немає сенсу, так як такі дії можливо було провести в будь-якому банкоматі. На даний час не прийнято жодного рішення за зверненням відповідача до правоохоронних органів та не доведено вину інших осіб щодо заволодіння кредитними коштами шахрайськими діями. Тому на час проведення судового засідання немає жодного процесуального документу, що спростувало би доводи та обгрунтування позивача щодо правомірності стягнення коштів саме з ОСОБА_1

Відповідач позов не визнала, пояснивши, що дійсно вона звернулася до представника ПАТ «Альфа-Банк» в магазині «Фокстрот» у м.Одеса для отримання кредиту, де підписала проект кредитного договору та інші необхідні документи, після чого представник банку їй повідомив, що направив запит на погодження надання їй кредиту та їй слід деякий час почекати або підійти пізніше. Через деякий час в той же день вона знову прийшла до представника банку, однак він їй повідомив, що у видачі кредиту їй відмовлено, а підписаний нею пакет документів на її очах викинув до кошика для сміття. Щодо кредитної картки, то вона її не отримувала і будь-яких документів щодо її отримання не підписувала. Про оформлення на її імя кредиту вона дізналася лише коли отримала копію ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви. З цього приводу вона зверталася до поліції, де про даний факт було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст.190 ч.1 КК України. Тобто кредит вона не отримувала і будь-яких боргів перед банком у неї немає. Тому вона просила в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача позицію відповідача підтримала та просила у задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до кредитного договору №500424270 від 23.10.2013 року, ПАТ «Альфа-Банк» (кредитор) зобовязався надати ОСОБА_1 (позичальник) кредит на наступних умовах: сума кредиту 19930,2 грн., процентна ставка за користування кредитом 14,99% річних, дата остаточного повернення кредиту 24.10.2016 року, щомісячна комісія за управління кредитом 2,88% від суми кредиту. /а.с.5, 183/.

Порядок надання кредиту визначений п.2.4 кредитного договору, а саме: кредит надається шляхом безготівкового перерахування:

- на рахунок позичальника №1885, що відкритий позичальнику в ПАТ «Альфа-Банк» , суми грошових коштів в розмірі 17700 грн.;

- на рахунок №1605, відкритий в ПАТ «Альфа-Банк», для оплати страхового платежу згідно з умовами комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника у сумі 2230,2 грн.

При цьому, відповідно до п.2.4.1 кредитного договору, днем надання кредиту є день списання грошових коштів з позичкового рахунку Банку, з метою їх подальшого зарахування на рахунки, що вказані в п.2.4. договору.

Рахунок для зарахування коштів, спрямованих на повернення заборгованості за цим Договором рахунок №4270 у ПАТ «Альфа-Банк», , МФО 300346 (п.2.5 кредитного договору).

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Як підтвердження надання відповідачу кредитних коштів позивачем до матеріалів справи долучено копії меморіальних ордерів від 24 жовтня 2013 року №7334 та №7335.

Разом з тим, згідно меморіального ордеру №7334 від 24.10.2013 року, кошти в сумі 19930,20 грн. перераховані з рахунку №4270 (який не зазначений у кредитному договорі №500424270) на рахунок №4270 (який у кредитному договорі №500424270 зазначений рахунком «для зарахування коштів, спрямованих на повернення заборгованості за цим Договором».) При цьому, в призначенні платежу зазначено: "надання кредиту за кредитним договором №500424270 від 23.10.2013 р."

Відповідно до меморіального ордеру №7335 від 24.10.2013 року, кошти в сумі 17700 грн. перераховані з рахунку №4270 на рахунок №1501. При цьому в призначенні платежу зазначено: «перерахування коштів за кредитним договором №500424270 від 23.10.2013, ОСОБА_1 на рах.1885».

Таким чином, відповідно до меморіального ордеру №7335, в призначенні платежу якого зазначено про перерахування коштів на рахунок, який в договорі визначений рахунком для перерахування коштів відповідачу, фактично кошти перераховано на інший рахунок (№1501), який в зазначеному кредитному договорі не визначений.

Аналогічна інформація міститься і у виписці по особовим рахункам. Будь-яких даних про перерахування коштів в сумі 17700 грн. на рахунок позичальника №1885 та зняття коштів з зазначеного рахунку через банкомат або перерахування на інший рахунок, у зазначеній виписці немає /а.с.172-188/.

Будь-яких інших доказів на підтвердження перерахування коштів на рахунок позичальника №1885 та зняття їх з зазначеного рахунку, позивачем до матеріалів справи не долучено.

Що стосується посилання позивача на те ,що згідно з Додатком до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Відновлювальна кредитна лінія») від 23.10.2013 року, ПАТ «Альфа-Банк» відкрив відповідачу ОСОБА_1 рахунок №1885 у валюті гривня та випустив платіжну картку Visa Elektron строком дії 3 роки з моменту її випуску і на підтвердження долучив розписку держателя картки, відповідно до якої ОСОБА_1 отримала платіжну картку у непошкодженому стані та запечатаний конверт з ПІН-кодом /а.с.59,61/, то отримання відповідачем вказаної картки у конверті, хоча остання і заперечує факт отримання нею картки , не підтверджує факту отримання відповідачем коштів, так як ,відповідно до зазначеного вище, кошти на вказаний рахунок не надходили.

Крім того, і доказів зняття коштів із вказаного карткового рахунку Позивачем не надано.

Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона ,відповідно до ст.60 ЦПК України ,повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст..61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, доказів виконання ПАТ «Альфа-Банк» (кредитором) зобовязань, визначених п.2.4 кредитного договору №500424270 від 23.10.2013 року, а саме: перерахування коштів в сумі 17700 грн. на рахунок позичальника №1885, позивачем, в порушення вимог ст.60 ЦПК України, не надано.

Також позивачем не надано доказів того, що ПАТ «Альфа-Банк» відступило право грошової вимоги за вищезазначеним кредитним договором №500424270 від 23.10.2013 року позивачу ТОВ «Дата ОСОБА_3».

Так, 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата ОСОБА_3» укладено Договір Факторингу, згідно з п.1.1 якого ПАТ «Альфа-Банк» зобовязується відступити ТОВ «Дата ОСОБА_3» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору /а.с.16-18/.

Додатковою угодою №2 від 08.12.2014 року до Договору факторингу від 30.09.2014 року доповнено Додаток №1 до Додаткової угоди №1 від 08.12.2014 року, що є невідємною частиною договору, рядками, текст яких викладено у Додатку №1 до цієї Додаткової угоди №2, а також доповнено Додаток №2 до Додаткової угоди №1 рядками, текст яких викладено у Додатку №2 до цієї Додаткової угоди №2 /а.с.19/.

Разом з тим, до позовної заяви не долучено ні Додаток №1 до Договору факторингу, в якому міститься перелік кредитних договорів, право вимоги за якими за зазначеним договором факторингу відступається позивачу, ні Додаткова угода №1 з додатками №1 і №2 до неї, ні додатки №1 і №2 до Додаткової угоди №2 до договору факторингу, незважаючи на те, що судом неодноразово позивачу пропонувалося надати зазначені документи та для їх надання позивачем заявлялося клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, у провадженні органів досудового слідства перебувають матеріали кримінального провадження №0000173 від 18.04.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.1 КК України. З фабули внесених до ЄРДР відомостей вбачається, що 18.04.2016 року до Красноокнянського ВП ГУНП в Одеській області звернулася ОСОБА_1 із заявою про те, що у відділенні «Альфа-Банку» на неї без її відома було оформлено кредит на суму 19930 грн. 23.10.2013 року, хоча жодних кредитних документів вона з даним банком не укладала та ніяких коштів не отримувала. /а.с.72/

Станом на 25.02.2017 року зазначене кримінальне провадження перебуває на досудовому розслідуванні /а.с.212/.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає ,що позивачем не доведено факт відступлення ПАТ «Альфа-Банк» на користь ТОВ «Дата ОСОБА_3» кредитного договору №500424270 від 23.10.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_1

За таких обставин, оскільки факт отримання відповідачем коштів, що є обовязковою умовою для виникнення у відповідача зобовязань з повернення кредиту, не встановлений та не підтверджений відповідними доказами, як не доведено і сам факт правомірності вимоги позивачем коштів у відповідача, то суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 512-516, 526, 612 ЦК України, ст.ст. 10, 88, 212 215 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата ОСОБА_3» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення рішення, яка подається в апеляційний суд Одеської області через Красноокняняський районний суд, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в той же строк з моменту отримання копії рішення.

ГоловуючийОСОБА_4