Справа № 523/4062/17
Провадження №2/523/2698/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

З а о ч н е

"20" квітня 2017 р. місто Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Плахута А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №22 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідачки суму боргу за договором позики від 27.12.2013 року в розмірі 10 000 доларів США в національній валюті гривні за курсом НБУ на час виконання рішення та 2,5 % пені за кожен день прострочення, що в цілому становить 280 750 доларів США. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що надав відповідачці грошові кошти у зазначеному розмірі терміном до 27.03.2014 року, строк виконання зобовязань, встановлений за домовленістю сторін, сплив, але відповідачка по цей час не повернула суму боргу, тому позивач просить стягнути суму за договором та передбачені п.6 Договору санкції, а також понесені судові витрати.

Представник позивача підтримав заявлений позов у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався, заперечень на позов до суду не надходило, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі відповідач не висловив.

За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення).

Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності сторін без здійснення технічного фіксування судового процесу, що відповідає положенням ч.4 ст.169, ст.ст.158, 197 та ст.224 ЦПК України.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач надав відповідачці 27.12.2013 року грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США терміном до 27.03.2014 року.

На підтвердження факту отримання вказаних коштів сторони уклали письмовий договір позики (а.с.2) та відповідачка надала власноруч написану розписку від 27.12.2013 року (а.с.4), за даними відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, 20.01.2015 року вона змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с.10).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 р. у справі № 6-50цс16).

Встановлений сторонами строк повернення коштів сплив, однак відповідачка по цей час не повернула борг.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Відповідно до положень частини 2 статті 509 ЦК України з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, виникають зобовязання, які в силу визначених статтею 526 ЦК України загальних умов виконання зобовязання, мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст.177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк, що встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України.

Згідно ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.

Станом на час розгляду справи курс НБУ за 1 долар США становить 26,78 гривні, тому стягненню підлягає 267 800 гривень (10 000 доларів СШАх26,78 грн.).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виконання зобовязання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою (ч.1 ст.546 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до пункту 6 Договору позики, у випадку прострочення сплати платежу до боржника застосовується пеня у розмірі 2,5% від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Пеня за період з 27.03.2014 року по час звернення з позовом до суду 15.03.2017 року, що становить 1083 дні, виходячи із суми заборгованості зі сплати боргу в 10 000 доларів США, становить 270 750 доларів США, що за курсом НБУ на час розгляду справи складає 7 250 685 (сім мільйонів двісті пятдесят тисяч шістсот вісімдесят пять) тисяч.

Жодних доказів на спростування зазначених позивачем обставин відповідачка до суду не надала.

Суд звертає увагу сторін на передбачену п.1 ч.2 ст.258 ЦК України спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення нейстойки (пені), однак звернення із заявою про застосування наслідків пропущення строків позовної давності до вказаних вимог, що визначено ч.3 ст.267 ЦК України, відсутнє.

З урахуванням заявлених вимог та наданих доказів, на підставі вказаних норм Закону, суд вважає вимоги законними й обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 8000,00 грн. понесених ним та документально підтверджених судових витрат.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-61, 64, 79, 88, 158, 169, 197, 209, 212 - 215, 218, 222, 224-228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, 16.107.1990 року народження, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, суму боргу за договором позики від 27.12.2013 року у розмірі 267 800 (двісті шістдесят сім тисяч вісімсот гривень), та суму неустойки (пені) у розмірі 7 250 685 (сім мільйонів двісті пятдесят тисяч шістсот вісімдесят пять) тисяч, а також 8000,00 (вісім тисяч) грн. понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення, як заочне, може бути переглянуте за заявою відповідача, що подається до Суворовського районного суду м.Одеси протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області на протязі 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: