Провадження № 2/521/1485/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря Бурдейного В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та знятття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

21.10.2016р. до Малиновського районного суду м.Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком та зняття з реєстрації, в якому позивач вказує, що він є власником житлового будинку №15-Б по вул..Радіальній в м.Одесі. У належному йому будинку зареєстровані, але з 1982 року не проживають, дружина брата ОСОБА_3 та його племінник ОСОБА_1, які проживають у власному будинку за адресою: м.Одеса, вул..Радіальна,15-А, а позивач, будучи інвалідом першої групи, змушений нести за них комунальні послуги. Реєстрація відповідачів у належному позивачу будинку не дозволяє позивачу розпорядитися ним на власний розсуд та значно обмежує його законні права.

Посилаючись на викладене, позивач, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним будинком та зняти їх з реєстрації за адресою: м.Одеса, вул..Радіальна, 15-Б.

В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги та просив на підставі ст.ст.317, 319, 391, 405 ЦК України визнати ОСОБА_2 втратившим право користування житловим будинком №15-Б по вул.Радіальній в м.Одесі та зняти його з реєстрації за вказаною адресою.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

На підставі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд .

Як вбачається з матеріалів справи, а саме ОСОБА_4 13.11.2001р. було складено заповіт, згідно якому він заповів все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати він заповів ОСОБА_1, тобто позивачу.

Відповідно до ч.2 ст.331, ч.4 ст.334 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

З інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна від 24.09.2016р. вбачається, що ОСОБА_1 на підставі технічного паспорта, виданого 12.06.2014р., рішення, серія та номер: б/н, виданий 26.09.1990р. Іллічівською районною радою народних депутатів, домової книги, серій та номер: б/н, виданої 17.04.1992р. ОСНКМ «Сахарний» та на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31550635 від 24.09.2016 10:37:48, ОСОБА_5, Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», Одеська обл.., є власником житлового будинку загальною площею 45,7кв.м., житловою площею 30,1кв.м. та господарських споруд за адресою: м.Одеса, вул..Радіальна, 15-Б. Право власності позивача та також вищевказаний заповіт оскаржений не був.

Таким чином судом встановлено, що з 24.09.2016р. позивач став власником вказаного будинку.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.ч 1 статті 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), що проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються житлом нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу (до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.) Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Сторонами не заперечується, що відповідач з 1983 року не проживає у будинку №15-Б (раніше №13) по вул.Радіальній в м.Одесі, а проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, який згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32686100 від 02.02.2016р. 11:36:23, ОСОБА_6, юридичний департамент Одеської міської ради належить ОСОБА_3, яка є матір»ю відповідача. Вказане підтверджується також актом від 20.12.2010р.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що позивач пообіцяв відповідачу, що у разі зняття його з реєстрації за адресою: м.Одеса. вул.Радіальна,15-Б, де він був зареєстрований з народження, про що надав акти до довідки про склад сім»ї та реєстрацію, він матеріально допоможе приватизувати будинок №15-А по вул.Радіальній, однак своєї обіцянки він не дотримався, на що позивач відповів, що він такої обіцянки ніколи не давав і не мав матеріальної можливості допомогти відповідачу, оскільки сам тяжко хворий. Крім того, відповідач вказував, що після смерті батьків позивача, позивач пообіцяв виплатити відповідачу компенсацію частини спадщини за умови, якщо інші спадкоємці не будуть звертатися до суду за розподілом спадкового майна. Також відповідач стверджував, що позивач не впускає його до спірного будинку, однак до правоохоронних органів він з цього приводу не звертався. На питання суду відповідач відповів, що він був помилково зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, а потім паспортистка виправила свою помилку та зареєструвала його в будинку №15-Б по вул..Радіальній в м.Одесі, де він раніше і був зареєстрований.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідач не є членом сім»ї позивача, спільно з власником спірного житлового будинку не проживав, спільним побутом не був повязаний, спільного господарства вони не вели, а відтак ч.2 ст.405 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, в даному випадку застосуванню не підлягає. Крім того, позивач є власником спірного будинку з 24.09.2016р., а вже 21.10.2016р., тобто майже через місяць після оформлення свого права власності на будинок №15-Б по вул..Радіальній в м.Одесі, він звернувся до суду із вказаним позовом, що протирічить положенням вказаної статті.

Статтею 212 ЦПК України передбачено: суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, а отже в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст.16, 317, 319, 331, 334, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.10, 11, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та знятття з реєстраційного обліку відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк зі дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН