Єдиний унікальний номер 725/4792/16-ц
Номер провадження 4-с/725/30/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2017 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа: ПАТ КБ «Приват Банк», на незаконні дії старшого державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулось до суду із вищевказаною скаргою, в обґрунтування якої зазначав, що 12.09.2016 року старший державний виконавець Чернівецького міського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, розглянувши судовий наказ №2-н-441/2008, виданий Першотравневим районним судом м. Чернівці, виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 52172281 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 4069,08 грн. В матеріалах виконавчого провадження наявна копія заяви від 07.10.2016 року, яка підтверджує отримання заявником копії вищевказаної постанови.

Разом із тим, вважає, що державний виконавець Чернівецького міського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області незаконно прийняв виконавчий лист до виконання та відкрив виконавче провадження, оскількт судовий наказ №2-н-441/2008 не містить положення про дату видачі судового наказу стягувачу, дату набрання судовим наказом законної сили, строк пред'явлення судового наказу до виконання, а також стягувачем було пропущено трирічний строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання, а тому він не відповідає вимогам щодо виконавчого документа, встановлених Законом України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на вказане, а також вимоги Закону України «Про виконавче провадження», «Інструкції з діловодства в апеляційних і місцевих адміністративних судах», від 05.12.2006 року № 155, просив визнати незаконними дії старшого державного виконавця Чернівецького міського ВДВС України Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, ОСОБА_3, який відкрив виконавче провадження ВП №52172281, на підставі судового наказу Першотравневого районного суду м. Чернівці № 2-н-441/2006 від 03.09.2008 року, та скасувати вищевказану постанову.

У судовому засіданні заявник та представник заявника ОСОБА_4, подану скаргу підтримали у повному обсязі, просили про її задоволення.

Державний виконавець Волощук О.В., у судовому засіданні заявлені в скарзі вимоги не визнав, так як вважає їх безпідставними. Просив суд відмовити в задоволенні заявлених вимог.

Представник третьої особи, ОСОБА_5, у судовому засіданні заявлені в скарзі вимоги не визнав, так як вважає їх безпідставними. Просив суд відмовити в задоволенні заявлених вимог.

Дослідивши письмові докази по справі, а також надані на вимогу суду матеріали виконавчого провадження ВП № 52172281 вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, за змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, частинами 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 03 вересня 2008 року Першотравневим районним судом м. Чернівці видано судовий наказ № 2-н-441/2008 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «Приват банк» заборгованості в сумі 4028 грн. 58 коп., витрат по сплаті судового збору у розмірі 25 грн. 50 коп. та витрати по сплаті інформаційно-технічного забезпечення в розмірі 15 грн. (а/с 8).

Так, відповідно до вимог ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Крім того, згідно розяснень Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.1 постанови № 6 від 07.02.2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_6 України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Зокрема, ч. 2 ст. 103 ЦПК України визначено, що судовий наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» та обовязково містити положення про дату видачі судового наказу стягувачу, дату набрання судовим наказом законної сили та строк предявлення судового наказу до виконання.

При цьому, пунктом 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчому документі зазначаються, зокрема повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Частиною 1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти

Крім того, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як убачається з матеріалів справи, спірний судовий наказ відповідає вимогам, передбаченим ст.103 ЦПК України та відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», в ньому наявна інформація про дату видачі судового наказу стягувачу, дату набрання судовим наказом законної сили тощо.

Таким чином, судом встановлено, що державним виконавцем обґрунтовано було прийнято даний судовий наказ до виконання з урахуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та з огляду на положення ч.5 ст.124 Конституції України.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що державним виконавцем дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження», тобто дії державного виконавця в частині відкриття виконавчого провадження є правомірними та доводи заявника в частині невідповідності судового наказу вимогам, встановленим щодо виконавчого документу є безпідставними.

Крім того, відповідно до вимог ст. 22 Закону, чинної на час вчинення виконавчих дій, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Згідно вимог ст. 23 Закону строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред'явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення .

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

При цьому, судом встановлено, що з метою примусового виконання вищевказаного судового рішення, банк отримав судовий наказ та звернувся до Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції із відповідною заявою з проханням прийняти до виконання судовий наказ №2-н-441/2008 від 03.09.2008 року та відкрити виконавче провадження. Крім того, накласти арешт на все майно боржника (а.с 33), яка отримана виконавчою службою згідно штампу реєстрації вхідної кореспонденції 12.07.2010 року, що підтверджується дослідженими в ході розгляду справи матеріалами виконавчого провадження (а.с. 33).

Постановою старшого державного виконавця Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції ОСОБА_7 від 14 липня 2010 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа. Крім того, передбачено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку із стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на провадження виконавчих дій та заборонити здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику в межах суми боргу (а.с. 34-35).

В подальшому, постановою від 30.12.2014 року старшого державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області виконавчий документ повернуто стягувачеві (а.с. 36-37).

Крім того, постановою старшого державного виконавця Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції, ОСОБА_6, від 27.07.2015 року повторно відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа та надано боржнику семиденний строк з моменту отримання постанови для добровільного виконання рішення суду, що підтверджується дослідженою в судовому засіданні постановою, наявною у матеріалах виконавчого провадження ВП № 48272700. Заява про примусове виконання подана 27.07.2015 року (а.с. 25-26).

В подальшому, постановою в.о.начальника Першотравневого відділу Державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції, ОСОБА_8, ВП № 482727000 від 19.02.2016 року передано виконавчі провадження, які перебувають на примусовому виконанні у Першотравневому відділі державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції для подальшого виконання до відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції (а.с. 27-28) та згідно постанови від 23.02.2016 року виконавче провадження з примусового виконання судового наказу прийнято виконавцем ОСОБА_2 (а.с. 29-30).

Постановою від 24.06.2016 року старшого державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, ОСОБА_2, у звязку із відсутністю у боржника майна та доходів, на яке б можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, виконавчий документ повернуто стягувачеві (а.с. 31-32).

Таким чином, ураховуючи вищевказане, а також положення ст. 23 Закону, згідно якої строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема у разі пред'явленням виконавчого документа до виконання та після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а час що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується, суд приходить до висновку, що оскільки виконавцем було відкрито виконавче провадження згідно предявленого банком судового наказу 27 липня 2015 року, строк предявлення даного виконавчого документу був перерваний й відповідно після винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 червня 2016 року, строк предявлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, тобто з 24 червня 2016 року.

Як установлено судом, 5 вересня 2016 року Чернівецька філія ПАТ КБ «Приват банк» звернулася із відповідною заявою вих. № Е.НМ.0.0.0.0/1-2736 від 05.09.2016 року до Чернівецького міського відділу ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області про прийняти до виконання судового наказу № 2-н-441/2008 від 03.09.2008 року (а.с. 7), тобто з дотриманням строків, предявлення виконавчого документу до виконання, встановлених ст.ст. 22, 23 Закону..

При цьому, в подальшому постановою старшого державного виконавця Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції, ОСОБА_2, від 12.09.2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа та надано боржнику семиденний строк з моменту отримання постанови для добровільного виконання рішення суду, що підтверджується дослідженою в судовому засіданні постановою, наявною у матеріалах виконавчого провадження ВП № 52172281 (а.с. 7) й відповідно підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження в звязку із пропуском строків предявлення виконавчого документу до виконання у державного виконавця не було .

Так, згідно ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

У зв'язку з вищенаведеним, суд не знаходить підстав для задоволення вимог скарги у звязку з їх недоведеністю.

За таких обставин, суд, виходячи зі змісту ч. 3 статті 387 ЦПК, згідно якої, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 3, 11, 12, 13, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 208-210, 212, 293, 369, 383, 386-388 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересована особа: ПАТ КБ «Приват Банк», на незаконні дії старшого державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало