справа №176/21/17
провадження №2/176/319/17
РІШЕННЯ

Іменем України

21 червня 2017 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гусейнова К.А.,

з участю секретаря Лоцман М.А.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Жовті Води цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 року позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № НОМЕР_1 від 27.03.2012 року в розмірі 21116,41 грн. та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № НОМЕР_2 від 27.03.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 за умовами якого остання отримала кредит на споживчі потреби у розмірі 15 200,00 грн. В подальшому згідно з умовами договору факторингу №22/12/14/1-1 від 22 грудня 2014 року ПАТ «ОТП банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем. Свої зобовязання за кредитним договором ОСОБА_2 належним чином не виконує, у звязку із чим виникла заборгованість по кредитному договору, яка станом на 27.12.2016 року складає 21 116,41 грн., з яких: 19 798,82 грн. залишок заборгованості за тілом кредиту, 1 317,59 грн. залишок заборгованості по відсоткам.

Представник позивача в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином. Направив суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позов підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення та додаткові заперечення, пояснивши, що кредитний договір дійсно був укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «ОТП Кредит», однак кредитних коштів вона не отримала через непогодження банком факту видачі кредиту. Також вказав, що докази отримання коштів відповідачем в матеріалах справи відсутні, а наданий позивачем розрахунок суперечить положенням кредитного договору та договору факторингу від 22.12.2014 року щодо визначення сум заборгованості, як по тілу, так і по відсоткам за кредитом.

Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № НОМЕР_2 від 27.03.2012 року ОСОБА_2 отримала від ТОВ «ОТП Банк» кредит на споживчі потреби у розмірі 15200,00 грн. під 0,01% річних строком на 24 місяці. Встановлено щомісячний графік погашення платежів за вказаним договором, а саме додаток №1 до договору. (а.с.7-9)

В подальшому згідно з умовами договору факторингу №22/12/14/1-1 від 22 грудня 2014 року ПАТ «ОТП банк» (Первісний кредитор) передав, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (Новий кредитор) прийняв право грошової вимоги, що належить Первісному кредитору, і стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між Клієнтом (Первісним кредитором) та Боржниками, в розмірі Портфеля Заборгованості (п.1.1) При цьому розмір Портфеля Заборгованості розраховується станом на день підписання сторонами цього договору (п.2. Тлумачення термінів) (а.с.12-15).

Таким чином до позивача перейшло право вимоги ПАТ «ОТП Банк» до відповідача ОСОБА_2 за вказаним вище кредитним договором.

Позивач, в обґрунтування невиконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором надав розрахунок заборгованості за станом на 27.12.2016 року (а.с.6). Згідно вказаного розрахунку заборгованість відповідача перед кредитором складає 21 116,41 грн., з яких: 19 798,82 грн. залишок заборгованості за тілом кредиту, 1 317,59 грн. залишок заборгованості по відсоткам (а.с.6). Будь-яких інших розрахунків, періодів виникнення заборгованості, доказів виникнення саме такої заборгованості розрахунок не містить.

Крім того, представником позивача до матеріалів позовної заяви було надано витяг з Додатку №1 до Реєстру боржників №3 до договору факторингу №22/12/14/1-1 від 22 грудня 2014 року (а.с.16). Відповідно до вказаного витягу:

- сума виданого кредиту складає 16000 грн.;

- сума строкової заборгованості складає 12841,57грн.;

- сума строкових нарахованих відсотків за даними балансу 382,6 грн.;

- сума простроченого тіла кредиту за даними балансу 6957,25 грн.;

- сума нарахованих прострочених відсотків по кредиту за даними балансу 934,99 грн.;

- загальна сума заборгованості за основною заборгованістю за кредитом (тіло) згідно умов договору 19798,82 грн.;

- загальна сума заборгованості за основною заборгованістю за нарахованими доходами (%) згідно умов договору 1317,59 грн.;

загальна сума заборгованості за кредитним договором 21116,41 грн. ОСОБА_1 складено 22.12.2016 року (а.с.16).

В силу ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.1). Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.2). Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч.3). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4).

Разом з тим, надані позивачем докази заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № НОМЕР_2 від 27.03.2012 року є суперечливими, неповними та не відображають дійсний стан кредитної заборгованості, яка існувала на день підписання вказаного вище договору факторингу чи на момент звернення позивачем до суду, її складові, періоди виникнення.

Так, з дослідженого вище кредитного договору вбачається, що його предметом були грошові кошти в розмірі 15200 грн. (п.1.1 кредитного договору), проте у своїй позовній заяві позивачем вказано та підтверджено розрахунком (а.с.6), що залишок заборгованості за тілом кредиту складає 19798,82 грн., що значно більше від 15200 грн. розміру самого кредиту (а.с.7). Також суд звертає увагу на розбіжності в підрахунку розмірів відсотків встановлених кредитним договором, а саме 0,01% річних, що від тілу кредиту складатиме 1,52 грн. річних, та розміру заборгованості по відсоткам за розрахунком позивача в сумі 1317,59 грн. Обставини зміни розміру відсотків та нарахування їх саме в такому розмірі, позивачем також не обґрунтовані і не доведені.

Крім того, із дослідженого вище витягу з Додатку №1 (а.с.16) вбачається, що сума виданого ОСОБА_2 кредиту за кредитним договором № НОМЕР_2 від 27.03.2012 року є 16000 грн., що також суперечить п.1.1 цього ж кредитного договору, і тому наданий розрахунок заборгованості, розрахований з тіла кредиту розміром 16000грн. не може бути взятий судом до уваги як належний та допустимий доказ заборгованості та покладений в основу судового рішення. Також з цього витягу неможливо встановити, за який період була нарахована вказана в ньому заборгованість та її складові, і за станом на який день наведено розрахунки у цьому витягу.

Розрахунок заборгованості (а.с.6, 16) містить лише загальну суму заборгованості по тілу кредиту та за відсотками, правильність нарахування яких перевірити не є можливим за відсутності даних про сплату щомісячних платежів у самому розрахунку заборгованості та розподілу сплачених сум. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не може бути правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту, розмір якої не відповідає розміру тіла кредиту, визначеного в п. 1.1 кредитного договору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок про наявність заборгованості за станом на 27.12.2016 року (а.с.6, 16) не є належним доказом заборгованості, який має висвітлювати строки порушення зобовязання, (тобто з якої дати виникла заборгованість, дата останнього платежу по кредиту), розмір виконаного зобовязання, період нарахування заборгованості по тілу кредиту, відсоткам, комісії, тощо. Зазначених відомостей, наданий представником позивача розрахунок не містить.

Усунути зазначені суперечності в розрахунках заборгованості суд самостійно можливості не має. При цьому, позивачу була надана можливість довести вказані обставини заборгованості протягом залишення позову без руху, попереднього судового засідання та до початку розгляду справи по суті, при цьому явка представника позивача визнавалась судом обовязковою. Не зважаючи на ці обставини, на адресу суду надійшли лише письмові пояснення, в яких представник позивача посилається на додатки, а саме банківські виписки по рахункам відповідача і детальний розрахунок, проте ці документи до суду не надходили, про що було складено акт №14 від 24.05.2017 року та повідомлено представника позивача і попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а саме ненадання детального розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, банківських виписок. Однак після вручення цього повідомлення представнику позивача 16.06.2017 року, про що міститься відповідне поштове повідомлення в матеріалах справи, зазначені документи на адресу суду не надходили.

Разом з тим, суд враховує, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а відповідачем на підтвердження безспірності своїх вимог, як встановлено судом, не було подано первинних документів, щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), а тому у суду відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, зазначений у розрахунку, є безспірними.

Таким чином, враховуючи наявність такої кількості суперечностей у розрахунку заборгованості, його невідповідності наявним у матеріалах справи доказам (зокрема, кредитному договору), відсутності графіку розподілу сум щомісячних платежів на тіло кредиту та відсотки, відсутності належних доказів щодо підстав для збільшення тіла кредиту, відсотків (платіжних документів про сплату кредитних коштів), суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір заборгованості є недоведеним, а тому предявлений позивачем позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області у десятиденний строк з дня його проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Жовтоводського

міського суду ОСОБА_3