ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/367/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про розгляд письмового клопотання

"30" січня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі:головуючого-судді: ЛЕОНТЮК Л.К.

за участі секретаря: ГОЛОДЕНКО К.В.

сторін:

позивачки ОСОБА_3

представника позивачки ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

представників третіх осіб: ОСОБА_7; ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві письмове клопотання

представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_10 - ОСОБА_6 про забезпечення позову шляхом заборони позивачу та будь-яким третім особам здійснювати виїзд за межі території України з малолітньою дитиною у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_10, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкування батька з дитиною та про встановлення способу участі батька у вихованні дитини

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_10, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та ухвалою суду від 03 березня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкування батька з дитиною та про встановлення способу участі батька у вихованні дитини було об'єднано в одне провадження із первісним позовом.

В судовому засіданні відповідачем ОСОБА_10 та його представником ОСОБА_6, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 15 лютого 2016 року підтримано письмове клопотання, яке надійшло через загальну канцелярію суду за Вх. № 25004 від 13 травня 2016 року про забезпечення позову шляхом заборони позивачу та будь-яким третім особам здійснювати виїзд за межі території України з малолітньою дитиною. Обгрунтовуючи пи сьмове клопотання, посилаються на те, що відповідно до листа Державної прикордонної служби України № 03.08.2016 року за № 64/М-4805 від 03.08.2016 року нам стало відомо, що ОСОБА_3 протягом 26.10.2015 - 04.11.2015 року та 10.06.2016 - 25.06.2016 року вивозила ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без узгодження з батьком дитини таких поїздок. В той же час, ОСОБА_3 в порушення рішення комісії у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, так і не надала можливості спілкування батька з дитиною

Таким чином, ОСОБА_3 порушує права батька, не надає йому можливості участі у вихованні дитини, всіляко перешкоджає йому в цьому. І в той же час безперешкодно вивозить дитину за межі України.

Тобто на сьогоднішній день існує реальний ризик того, щоб уникнути виконання судового рішення, відповідачка вивезе дитину за межі України, де не буде можливості виконувати судове рішення. Крім того, батько не бажає перешкоджати дитині у відпочинку за кордоном України, або у відвідуванні дитиною освітніх програм. Однак, такі питання батьки повинні узгоджувати та приймати рішення разом. А сьогодні, фактично, мати робить все, щоб усунути від таких рішень батька, а тому зазначене клопотання просили задовольнити. Заборонити ОСОБА_3 вивозити за межі України малолітню дитину ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1 без письмової згоди батька. Для виконання направити ухвалу до Державної прикордонної служби України.

Позивачка та її представник ОСОБА_4 заперечували проти заявленого клопотання, при цьому надавши письмові заперечення, зазначивши, що нотаріальна згода другого з батьків не потрібна - якщо другий з батьків є іноземцем, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, і який (яка) відсутній у пункті пропуску.

Перелік підстав і документів, які дають право на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків, є абсолютно вичерпним.

Враховуючи, що біологічний батько малолітньої дитини ОСОБА_13 є іноземцем, вона має право на виїзд за кордон без нотаріальної згоди батька.

Заборона вивозити за межі України неповнолітню дитину без письмової згоди батька стає способом маніпуляції у біологічного батька задля задоволення своїх власних амбіцій та інтересів, і є нічим іншим аніж тимчасовим обмеженням у праві виїзду за межі України ОСОБА_13, що полягає у встановленні додаткових обмежень у праві, крім тих, які передбачено законом.

Підстави, які зазначає біологічний батько для необхідності застосування вказаного засобу забезпечення позову, є необгрунтованими і надуманими, оскільки законодавством встановлено, що запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України може бути зроблений лише за наявності нотаріальної згоди того з батьків, який залишається в Україні. Взяття на постійний консульський облік можливе лише за наявності в паспорті громадянина України для виїзду за кордон запису або штампу про вибуття на постійне місце проживання.

Треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, які представляють інтереси неповнолітньої дитини від імені Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації заперечували проти заявленого клопотання, оскільки це порушує права дитини.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, заяву про забезпечення позову, з урахуванням письмових заперечень позивачки та її представника, суд дійшов висновку про те, що заява не обґрунтована, недоведена та задоволенню не підлягає на підставі нижченаведеного.

Згідно з п. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В порядку ст. 152 ЦПК України, способами забезпечення позову є: накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб? заборона вчиняти певні дії? встановлення обов'язку вчинити певні дії? заборона іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов"язання зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту? зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку? передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Керуючись нормами процесуального законодавства та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України які наведенні у Постанові Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» за № 9 від 22 грудня 2006 року, суди при вирішенні питання про забезпечення позову мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову? забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу? наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують за його позовом реальне виконання судового рішення. Він застосовується лише до позовів про визнання і про присудження.

Судом встановлено, що позивачка звернулася до суду із позовом до ОСОБА_10, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

А відповідач ОСОБА_10 в свою чергу звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкування батька з дитиною та про встановлення способу участі батька у вихованні дитини.

У випадку вжиття заходів забезпечення позову, суд вийде за межі заявлених позовних вимог. Мета застосування заходів забезпечення позову полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду осіб, які не досягли шістнадцятирічного віку за кордон, передбачено законодавчими та нормативно-правовими актами України.

Так, ст. 313 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межіУкраїни лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно Правил перетинання державного кордону громадянамиУкраїни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (з наступними змінами), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків і з зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред"явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

ЦПК України не має правової норми, яка б надавала суду повноваження застосувати в порядку, передбаченому статтями 151-153 цього Кодексу, тимчасове обмеження у виїзді, в якому проживає особа чи за межі України у зв'язку з розглядом у суді цивільної справи, це ж стосується і заборони вчиняти будь-які юридичні дії відносно дитини до досягнення нею 16 річного віку, а відтак суд не вправі застосовувати такі способи забезпечення позову.

Суд приходить до висновку, що порядок перетинання державного кордону громадянами України визначений законодавчо. Зазначеним порядком встановлена можливість виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, не тільки за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків, а й без такої згоди. Дотримання зазначеного порядку покладено, зокрема, на Державну прикордонну службу України під час пропуску громадян через державний кордон.

Суд приходить до висновку, що забезпечення позовних вимог зазначеним позивачем шляхом фактично дублюватиме визначений нормативно-правовим актом порядок перетинання державного кордону громадянамиУкраїни. Крім цього, заявником не зазначено докази в підтвердження обставини, що позивачка має намір виїзду за кордон разом з неповнолітньою дитиною.

Будь-яких інших доказів про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду по даній справі, суду не надано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-154, 168, 208-210, 293 ЦПК України. суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні письмового клопотання представнику відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_10 - ОСОБА_6 про забезпечення позову шляхом заборони позивачу та будь-яким третім особам здійснювати виїзд за межі території України з малолітньою дитиною у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_10, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкування батька з дитиною та про встановлення способу участі батька у вихованні дитини , відмовити .

Письмове клопотання приєднати до матеріалів цивільної справи.

Копію ухвали вручити відповідачу та його представнику для відому в залі судового засідання.

Ухвала оскарженню не підлягає. Розгляд цивільної справи продовжити.

СУДДЯ ЛЕОНТЮК Л.К.