Провадження № 2/369/354/17
16 листопада 2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Усатова Д.Д.,
при секретарі Кузьменко П.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом неповнолітнього ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області про усунення перешкод у користуванні належним на праві власності майном, -
В листопаді 2016 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2016 року за малолітнім ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано право власності на ? житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, на якій він розташований. Право власності на вищезазначене нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06 лютого 2016 року, номер запису про право власності - 13288565. Відповідачка ОСОБА_3, є іншим співвласником вищевказаного майна, якому на підставі свідоцтва про право на спадщину належить його інша ? частка. Однак, після оформлення спадкових прав за малолітнім в судовому порядку, спадковий житловий будинок та земельна ділянка в АДРЕСА_1 продовжують перебувати в одноосібному володінні та користуванні відповідачки, яка категорично відмовляється надати доступ до належного неповнолітній дитині нерухомого майна. А тому, позивач змушений звертатись до суду із даним позовом.
Протягом розгляду справи позивач уточнювала позовні вимоги, остаточно просила суд усунути малолітньому ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належним йому на праві власності нерухомим майном, шляхом вселення його разом з матір'ю ОСОБА_2 до житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги підтримали. Просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Третя особа Служба у справах дітей Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області в судове засіданні представника не направила, звернулась до суду із клопотанням про розгляд справи за її відсутності.
За письмовою згодою позивачів суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.
За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Судом при розгляді справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1, виданим виконавчим комітетом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 06 грудня 2012 року.
Після його смерті залишилось спадкове майно, в тому числі і житловий будинок загальною площею - 287,5 кв.м., житловою площею - 89,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1 та на земельна ділянка, на якій він розташований
Спадкоємцем першої черги до майна померлого є син спадкодавця малолітній ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим виконавчим комітетом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 08 липня 2009 року.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2016 року за малолітнім ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року нароження, визнано право власності на ? житлового будинку, загальною площею - 287,5 кв.м., житловою площею - 89,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, на якій він розташований.

Право власності на вищезазначене нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06 лютого 2016 року, номер запису про право власності - 13288565.

Відповідачка ОСОБА_3, є іншим співвласником вищевказаного майна, якому на підставі свідоцтва про право на спадшину належить його інша ? частка.

Отже, зазначений вище житловий будинок та земельна ділянка належать малолітньому ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, по ? частці за кожним.

З пояснень позивача та з матеріалів справи судом встановлено, що на даний час малолітньому ОСОБА_1 відповідачкою чиняться перешкоди в користуванні належним йому майном, оскільки він позбавлений доступу до належного йому спадкового будинку та земельної ділянки на якій він розташований.

Малолітній ОСОБА_1 не має можливості потрапити до будинку у зв'язку не наданням йому дублікатів ключів від вхідних дверей та воріт, встановлення системи охорони, укладення відповідачкою договорів оренди вказаного нерухомого майна з третіми особами, які на даний час проживають в будинку без згоди іншого співвласника, що зокрема підтверджується листом до ОСОБА_3 від 09.07.2016 року з проханням надати ключі та доступ до будинку, листом до ОСОБА_5 від 09.07.2016 року, який проживав у спірному будинку, листами до охоронної фірми від 13.07.2016 року.

Крім цього, з матеріалів справи та наданих позивачкою пояснень, вбачається, що питання надання доступу малолітньому ОСОБА_1 неодноразово розглядалось в позасудовому порядку, зокрема органами прокуратури та уповноваженого з прав дитини, а також виносилось на розгляд Комісії з питань захисту прав дитини. Проте, до цього часу в позасудовому порядку питання не вирішено.

Відповідно до статті 41 Конституції України та ч.1 ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно ч.1, 2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як передбачено ст.319, ст.391 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник майна має право вимагати усунення перешкод щодо здійснення ним права користування своїм майном.

Відповідно до статті 47 Конституції України, частини 3 статті 9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням.

Відповідно до вимог ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно частини 4 статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. При цьому, порушені права особи підлягають їх поновленню.

Відповідно до ст. 16 Конвенції про права дитини, жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканість житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 11, ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатись всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці до 14 років є місце проживання її батьків, або одного з них.

При цьому, при вирішенні питання щодо виселення або вселення дитини обов'язково необхідно враховувати вимоги Конвенції про права дитини.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державою чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами тощо, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права та обов'язки її батьків і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих та адміністративних заходів.

Частиною 1 статті 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 Сімейного кодексу України, зокрема - дружина, діти, батьки.

Згідно зі статті 160 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму.

Разом з цим, відповідно до роз'яснень викладених у Пленумі Верховного Суду України в постанові №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», згідно яких при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки (реєстрації) самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення або ж для відмови їй у цьому.

Зважаючи на те, що неповнолітній ОСОБА_1 позбавлений можливості користуватись належним йому нерухомим майном, разом з цим неповнолітні діти не можуть проживати окремо від батьків, то суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, на підставі статті 47 Конституції України, ст.ст. 9, 160, 162, статтею 405, 409 Цивільного кодексу України та керуючись статтями ст.ст. 4, 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Усунути малолітньому ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 перешкоди у користуванні належним йому на праві власності нерухомим майном, шляхом вселення його разом з матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 до житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 судовий збій у розмірі 551,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом який його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя: Д. Д. Усатов