У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про визнання недійсним пункту договору та стягнення суми страхового відшкодування, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на рішення Голосіївського районного суду

м. Києва від 18 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва

від 22 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 25 грудня 2015 року між нею та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Юнівес» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес») укладено договір добровільного страхування наземного транспорту програма «Оптима» № ВВ-225-а/15/ЗП/ПП зі строком дії з 27 грудня 2015 року до 26 грудня 2016 року, предметом якого є її майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням легковим автомобілем марки «Toyota Camry», 2008 року випуску, бежевого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, об'єм двигуна 3 456 см3, № кузова НОМЕР_3 та встановленим на ньому додатковим обладнанням.

01 січня 2016 року приблизно о 01 годині 45 хвилин по вул. Лермонтова у

м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в результаті якої вказаний транспортний засіб отримав значні технічні пошкодження.

Відповідно до п. 6.6 добровільного страхування наземного транспорту розмір страхового відшкодування при пошкодженні транспортного засобу, окрім випадків повної (конструктивної) загибелі визначається, виходячи із розрахованого розміру збитків. На підставі рахунків, виставлених рекомендованою відповідачем станції технічного обслуговування від 14 січня 2016 року № 5 та від 02 лютого 2016 року № 5/1 розмір збитків, завданих внаслідок пошкодження транспортного засобу склав 73 314 гривень, проте відповідач відмовив у виплаті 50 % страхового відшкодування (36 657 гривень), у зв'язку з чим просила суд визнати недійсним п. 6.16 договору добровільного страхування наземного транспорту, стягнувши на свою користь частину невиплаченого страхового відшкодування, а також судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 вересня

2016 року, позов задоволено.

Визнано недійсним пункт 6.16 Договору добровільного страхування

№ ВВ-225-а/15/ЗП/ПП, укладеного ОСОБА_4 25.12.2015 року з

ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес».

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» () на користь ОСОБА_4 (податковий номер НОМЕР_2):

- частину невиплаченого страхового відшкодування в розмірі

36 657 грн. за договором добровільного страхування № ВВ-225-а/15/ЗП/ПП, укладеного ОСОБА_4 25.12.2015 року;

- судові витрати у сумі 1 102 грн. 42 коп., а всього 37 759 грн. 42 коп.

У касаційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що факт порушення страхувальником визначеного договором порядку повідомлення про настання страхового випадку (звернення до представника страховика із запізненням) за наявності факту своєчасного повідомлення страховика про настання страхового випадку, не може бути підставою для відмови у здійсненні страхової виплати. При виникненні страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком і має оцінюватися окремо у кожному випадку.

Встановивши, що дорожньо-транспортна пригода була визнана відповідачем страховим випадком та, врахувавши, що повідомлення про факт ДТП за телефоном не може бути підставою для відмови від виплати страхового відшкодування, суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення із страхової компанії на користь позивача частини невиплаченого страхового відшкодування.

Крім того, встановлена у п. 6.16 договору добровільного страхування наземного транспорту умова не відповідає вимогам п. 5 ч. 1 ст. 989,

п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України, п. 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» та суперечить п. 7.1.9 договору, чим порушує права позивача на отримання страхового відшкодування у разі настання страхового випадку, а тому суд обґрунтовано визнав оспорюваний пункт недійсним та стягнув страхове відшкодування.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур Т.О. Писана