________________________________________________________________________________________________________________ Справа № 520/4963/17
Провадження № 2/520/7454/17
УХВАЛА

30.06.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгорової Н.Ю.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

27.04.2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за розпискою від 25.05.2006 року в сумі 70464 долара 66 центів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1894090 гривень 06 копійок.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Позивачем у позові було зазначено місце мешкання відповідача по справі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 28.04.2017 року на підставі вищевказаної позовної заяви відкрито провадження по справі та призначено до попереднього судового засідання.

Суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

У попередньому судовому засіданні було встановлено, що згідно з довідкою з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що територіально відноситься до території Приморського району міста Одеси.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечував проти передання цивільної справи до Приморського районного суду міста Одеси за підсудністю.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Статтею 22 зазначеного вище Закону передбачено, що місцевий суд є судом першої інстанції і розглядає справи, віднесені процесуальним законом до його підсудності.

За загальним правилом підсудність - це сукупність установлених законом ознак, за якими визначається суд, що має розглядати конкретну справу, її значення полягає у правильному розподілі між судами справ, що підлягають розгляду по першій судовій інстанції.

Частиною 2 ст. 2 ЦПК України встановлено, що якщо міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства (далі Конвенція) кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначив, що Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Занд проти Австрії» (заява №7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) комісія звернула увагу на те, що стаття 6 Конвенції передбачає: «всю організаційну систему судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції».

Окрім того, у рішеннях у справі «Посохов проти Росії» (заява № 63486/00) від 4 березня 2003 року та у справі «Федотова проти Росії» (заява № 73225/01) від 13 квітня 2006 року Європейський суд з прав людини також вказав, що суд не є встановленим законом у разі, якщо правила, які регламентують склад суду, не були додержані.

Отже, з огляду на викладене вище, можна стверджувати, що «судом, встановленим законом» (пункт 1 ст. 6 Конвенції) не вважається суд, який розглядає справу, не дивлячись на те, що процесуальним законом розгляд цієї справи віднесено до підсудності іншого суду, хоча б і тієї ж юрисдикції.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, у попередньому судовому засіданні було встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 була прийнята з порушенням правил підсудності.

Згідно з ч. 1 п. 2 ст. 116 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо після відкриття провадження і до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у п. 45 Постанови Пленуму "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" № 3 від 01.03.2013 року, якщо після відкриття провадження у справі та до початку судового розгляду (розгляду справи по суті - стаття 173 ЦПК) виявиться, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності, суд передає справу на розгляд належному суду, незалежно від волевиявлення сторін (пункт 2 частини першої статті 116 ЦПК). Відповідно до частини четвертої статті 116 ЦПК, забороняється передавати до іншого суду справу, яка розглядається судом, незалежно від зміни обставин, що впливають на визначення підсудності справи, крім випадків, установлених частиною першою цієї статті.

Враховуючи вищевикладені обставини, у звязку з тим, що позовну заяву ОСОБА_1 було прийнято з порушенням правил підсудності, суд дійшов висновку, що цивільну справу №520/4963/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, слід передати на розгляд до Приморського районного суду міста Одеси за підсудністю.

Керуючись ч. 1 ст. 109, п. 2 ч. 1 ст. 116, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Передати цивільну справу №520/4963/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення, а особи, які були відсутні під час оголошення ухвали протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Головуючий Калініченко Л. В.