РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2017 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.

розглянувши в місті Хмельницькому в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України цивільну за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Аграрні Інвестиції» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

встановив :

14 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вище зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 30 096, 32 грн., мотивуючи вимоги тим, що з 01.11.2007 року по 03.02.2012 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював на посаді юрисконсульта.

Починаючи з 01.02.2008 року, позивачеві був встановлений посадовий оклад у розмірі 8700 грн. (посадовий оклад - винагорода працівника за виконану роботу у місячному розмірі до сплати податків і обовязкових платежів). Однак, з 01.11.2008 року по 31.01.2011 року роботодавець нараховував і виплачував позивачеві заробітну плату у меншому за посадовий оклад розмірі, що підтверджується випискою від 12.09.2017 року, виданою Пенсійним фондом України «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (форма ОК-5) за 2007 - 2012 роки. Зокрема, з офіційних даних, вбачається, що у період з 01.11.2008 року по 30.09.2009 року позивачеві щомісячно нараховувалася заробітна плата в розмірі від 6827,56 грн. до 6933,93 грн.; у період з 01.10.2009 року по 31.01.2011 року - в розмірі від 8000,00 грн. до 8419,00 грн.

Зазначає, що внаслідок недодержання відповідачем норм законодавства про оплату праці стосовно позивача, роботодавець у період з 01.11.2008 року по 31.01.2011 року безпідставно не нарахував і не виплатив у день звільнення працівника (позивача) з роботи заробітну плату сумі 30 096,32 грн. Розрахунок заборгованості по заробітній платі базується на фактичних нарахуваннях заробітної плати, проведених відповідачем (ТОВ «Українські Аграрні Інвестиції», код ЄДРПОУ - 33558346) у період з 01.11.2008 р. по 31.01.2011 р. на користь позивача, згідно з випискою Пенсійного фонду «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (форма ОК-5) від 12.09.2017 року.

Позивач в судове засідання не зявився, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності. В судовому засіданні 27.10.2017 р. заперечував щодо задоволення позову, оскільки зарплата позивача повністю виплачена.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, у звязку із наступним.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 01.11.2007 року по 03.02.2012 року перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював на посаді юрисконсульта.

Згідно з наказом № 3 «Про внесення змін до штатного розпису на 2008 рік» від 01 лютого 2008 року позивачу встановлено посадовий оклад з 01 лютого 2008 року у розмірі 8 700 грн., чого не заперечує і сам позивач.

В силу ст. 32 та ст.103 Кодексу законів про працю України у звязку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

На виконання вище вказаних норм матеріального права Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські Аграрні Інвестиції» повідомило ОСОБА_1 про зміну істотних умов праці - погіршення таких, а саме зменшення посадового окладу, шляхом видачі наказу від 02 вересня 2008 року № 52/3-К, з яким позивач ознайомився та про що зробив відмітку, шляхом проставлення свого підпису у додатку до наказу № 1 від 02 вересня 2008 р. «відомості про повідомлення працівників щодо зміни посадових окладів».

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські Аграрні Інвестиції» з 03 листопада 2008 року внесло зміни до штатного розпису по підприємству шляхом видачі наказу від 03 листопада 2008 року № 37.

Враховуючи вище вказані зміни до штатного розпису з 03 листопада 2008 р. ОСОБА_1 було встановлено посадовий оклад у розмірі 6762 грн., про що також позивача було ознайомлено наказом від 02 вересня 2008 року № 52/3-К.

А отже твердження позивача про відсутність попередження його за 2 (два місяці) до введення в дію нового штатного розпису, який погіршує істотні умови праці, а саме зменшує розмір посадового окладу, не відповідає дійсності.

В подальшому у звязку із стабілізацією економічної ситуації Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські Аграрні Інвестиції» на підставі наказу № 34/1 від 28 вересня 2009 року збільшило розмір посадового окладу ОСОБА_1 до 8 000 грн., чим відповідно поліпшило умови праці останньому.

Згідно із встановленим окладом позивача ОСОБА_1, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські Аграрні Інвестиції» повністю здійснило такі виплати, що також підтверджується випискою від 12.09.2017 року, виданою Пенсійним фондом України «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (форма ОК-5) за 2007 - 2012 роки та письмовими поясненнями позивача у позові.

Виходячи із положень ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. А отже у правовідносинах, що виникають із трудових угод можливо застосувати положення загального цивільного законодавства щодо конклюдентних дій, тобто і особи, що виражають його волю встановити правовідносини, у формі усного волевиявлення, шляхом не вчинення певних дій при повідомленні про зміну істотних умов праці, а саме відмови від продовження трудових відносин.

Вказані вище дії позивача, які полягали у продовженні трудових відносин між ним і Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські Аграрні Інвестиції» свідчать про прийняття позивачем запропонованих умов оплати праці та намір продовжувати трудові відносини з відповідачем.

Нормою п. 6 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України встановлено, що підстава припинення трудового договору є в тому числі відмова від продовження роботи у звязку ІЗ ЗМІною істотних умов праці, а отже ця обставина ще раз підтверджує згоду позивача із зміною істотних умов праці у вигляді зменшення заробітної плати, яка проявилася у продовженні трудових відносин.

Так, за весь час трудових відносин з позивачем, відповідач здійснював виплату заробітної плати з урахуванням індексації у встановленому законодавством порядку відповідно до ст. 95 Кодексу законів про працю України.

Враховуючи вище зазначене, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Аграрні Інвестиції» про стягнення заборгованості по заробітній платі слід відмовити, так як про зміну істотних умов праці і зменшення розміру посадового окладу, який виплачувався повністю, позивача було повідомлено завчасно і він погодився з такими змінами, продовжуючи трудові відносини із відповідачем.

Керуючись ст. ст. 21,32,103 КЗпП України, ст.ст. 3, 11, 57-64, 88, 209, 213-218, 294 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Аграрні Інвестиції» про стягнення заборгованості по заробітній платі, - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів до апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя