Справа № 415/2880/17
Провадження № 2-о/415/329/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

за участю:секретаря судового засідання Данько Л.С.,

заявника ОСОБА_2,

представника заінтересованої особи ОСОБА_3,

заінтересованої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини, заінтересовані особи - Територіальна громада м. Лисичанська в особі Лисичанської міської ради, ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся заявник, ОСОБА_2, з заявою про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини, заінтересована особа - Територіальна громада м. Лисичанська в особі Лисичанської міської ради.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 09.06.2017 року залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи ОСОБА_4.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла мати заявника - ОСОБА_5. Мати заявника за час свого життя не зареєструвала в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно правовстановлюючий документ на частину будинку, у такий спосіб не оформивши своє право власності в установленому порядку, яке належало їй на підставі свідоцтва про спадщину. З травня 2009 року заявник мешкала та вела спільне господарство разом з матір'ю по день її смерті за адресою: АДРЕСА_1. Заявник прийняла спадщину після матері, яка складається з ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1. Заявник звернулась до приватного нотаріуса Лисичанського міського нотаріального округу за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку спадкового майна, але отримала відмову, у зв'язку з ненаданням доказів, що підтверджують приналежність майна спадкодавцю, доказів реєстрації права власності та доказів прийняття спадщини. У зв'язку з викладеним, заявник змушений звернутись до суду з відповідною заявою, так як встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на отримання спадщини.

Заявник ОСОБА_2 в судовому засіданні, заяву підтримала, просила задовольнити з підстав викладених в заяві.

Заінтересована особа ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви оскільки вважає, що заявником не доведений факт сумісного постійного проживання зі своєю матір'ю ОСОБА_5, яка померла, на час відкриття спадщини.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що є рідною сестрою заявниці та донькою померлої ОСОБА_5. З 2009 року мати почала хворіти, перенесла декілька операцій, тому потребувала постійного догляду. Вона не мала можливості постійно доглядати за матір'ю, тому всю турботу на себе взяла заявниця. ОСОБА_2 переїхала до матері, мешкала з нею та доглядала до самої смерті ОСОБА_5, поховала її, витрати на поховання також несла сестра. Тому ОСОБА_4 не заперечувала проти задоволення заяви.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він мешкає за адресою: АДРЕСА_2, та є сусідом заявниці. Зазначив, що заявниця мешкала разом з матір'ю з 2009 року, оскільки ОСОБА_5 хворіла. Він кожного дня у різний час бачив як заявниця ходила до магазину, чи з магазину несла сумки до дому де мешкала з матір'ю. Він не спілкувався з ОСОБА_5, вони тільки привіталися, у будинок до неї не заходив. Свідок припустив, що оскільки вона не скаржилася не те, що нікому сходити до магазину, допомоги не просила, отже за нею хтось доглядав. Оскільки він бачив кожного дня тільки заявницю біля зазначеного будинку, отже прийшов до висновку, що саме вона і мешкає з матір'ю.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він мешкає за адресою: АДРЕСА_3, та є сусідом заявниці. Зазначив, що заявниця мешкала за адресою: АДРЕСА_1, з народження з 1978 року. Свідок багато років тому працював з ОСОБА_5. З 2009 року коли вона почала хворіти, чим хворіла йому не відомо, вона була дуже грузною жінкою їй важко було пересуватися, тому її доглядала заявниця, яка потім і поховала її. Він бачив кожного дня як заявниця йшла з магазину, чи до магазину та поверталася до дому за адресою: АДРЕСА_1. Іншу дочку ОСОБА_5 він також бачив, як вона приїздила до матері, проте рідко. У гості до ОСОБА_5 свідок не заходив, тому йому не відомо чи були речі заявниці у будинку, чи надходила пошта на її ім'я за вказаною адресою. За допомогою в побуті ОСОБА_5 до нього не зверталася, чи зверталась до когось іншого йому не відомо.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та прибули у судове засідання, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 02.07.1977 року, виданого Лисичанським міськ. РАГС ОСОБА_9 та ОСОБА_10 уклали шлюб 02 липня 1977 року, про що зроблено відповідний актовий запис №734, прізвище чоловіка після укладення шлюбу - ОСОБА_9, дружини - ОСОБА_9.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 23.02.1978 року, виданого Лисичанським РАГС, ОСОБА_11 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року, батьком вказано - ОСОБА_9, мати - ОСОБА_5.

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 08 липня 1995 року ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зареєстрували шлюб 08 липня 1995 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 323, прізвище чоловіка після укладення шлюбу - ОСОБА_1, дружини - ОСОБА_1.

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 07.05.2014 року, виданого, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 618.

Згідно довідки, посвідченої головою вуличного комітету та Центром надання адміністративних послуг у м. Лисичанськ від 09.03.2017 року, ОСОБА_2 фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1, з травня 2009 року по теперішній час.

Згідно копії паспорта серії НОМЕР_5 виданогоЛисичанським МВУМВС України в Луганській області 22.03.2006 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4.

Згідно з копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 45215590 від 27.09.2016 року, проведено реєстрацію спадкової справи за № 59558142 - в спадковому реєстрі, за № 142-2016, спадкодавець - ОСОБА_5.

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 275/02-14-25-2016 від 27.09.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю відомостей про реєстрацію спадкового майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в зв'язку відсутністю доказів прийняття спадщини.

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 16.01.2017 року їй було відмовлено в задоволені позову. Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 27 лютого 2017 року рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16.01.2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_4 відмовлено з інших підстав.

Як вбачається з рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 лютого 2017 року позовні вимоги є передчасними, оскільки вимоги до суду про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_5 на час смерті останньої (тобто на час відкриття спадщини) ОСОБА_2 не заявляла.

Враховуючи зазначене ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з ОСОБА_5 на час смерті останньої, тобто на час відкриття спадщини.

Вирішуючи справу по суті, суд враховує наступні норми закону.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються нормами ЦПК України.

Відповідно до положень ст.ст.1, 3 ЦПК України одними із завдань цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів осіб.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно зі ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:1) родинних відносин між фізичними особами;2) перебування фізичної особи на утриманні;3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню;4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу;6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" у п. 1 роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення."

Встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини, має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на отримання спадщини. Також, суд враховує те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ст. 1270 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст.1221 ЦК України).

Місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК України ).

Відповідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Листом від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільний і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу судів на те, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, у разі якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Суд зазначає, що факт постійного проживання заявника з померлою ОСОБА_5 в будинку за адресою: м. Лисичанськ, вул. Молодої Гвардії буд. 30, на час її смерті, підтверджується матеріалами справи та показаннями свідків, які не суперечать один одному.

Крім того, згідно наданої копії договору замовлення на організацію та проведення поховання №104 укладеного від 06.05.2014 року між ОСОБА_2 та ПП ОСОБА_14 «Ритуальні послуги», поховання ОСОБА_5 здійснила ОСОБА_2, вартість даних послуг склала 3009, 00 грн. Забезпечення прибуття транспорту для обслуговування поховання та організатора обряду було здійснено згідно зазначеного договору за адресою:АДРЕСА_5, тобто за адресою місця реєстрації заявниці. Як пояснила заявниця в судовому засіданні, оскільки більше людей хотіли попрощатися з померлою, це було зручніше здійснити саме у дворі багатоквартирного будинку.

Щодо посилань заінтересованої особи Територіальної громади м. Лисичанська в особі Лисичанської міської ради на те, що свідки не підтвердили факт постійного проживання заявниці разом з матір'ю - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1, суд зазначає наступне.

В судовому засіданні свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за ст. 384 Кримінального Кодексу України за завідомо неправдиві показання, надали пояснення судові, які не суперечили один одному, згідно яких мати заявниці хворіла та потребувала стороннього догляду, в зв'язку з чим з 2009 року цей догляд за нею здійснювала саме ОСОБА_2, яку свідки бачили кожного дня за адресою: АДРЕСА_1, як вона скуплялася. Отже заявниця та її померла мати вели спільне господарство.

Крім того, свідки підтвердили, що за допомогою ОСОБА_5 до них не зверталася, від інших сусідів вони також не чули що б вона зверталася за допомогою, отже суд приходить до висновку що саме її донька ОСОБА_2 мешкала з нею та здійснювала нагляд за своєю матір'ю. Вказане також підтвердила сестра заявниці ОСОБА_4

Посилання заінтересованої особи Територіальної громади м. Лисичанська в особі Лисичанської міської ради на те, що не є належним доказом довідка видана головою вуличного комітету від 09.03.2017 року про те, що ОСОБА_2 фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1, з травня 2009 року по теперішній час, оскільки ці довідки видається всім, суд не приймає до уваги оскільки, вказана довідка посвідчена головою вуличного комітету та адміністратором Центра надання адміністративних послуг у м. Лисичанськ та скріплена печатками вказаних організацій, ставити під сумнів справжність цієї довідки, підстав у суду не має.

Отже, аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявником надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви .

Понесені заявником судові витрати в справі не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 256-259, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини, заінтересовані особи - Територіальна громада м. Лисичанська в особі Лисичанської міської ради, ОСОБА_4 - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 31 липня 2017 року.

Суддя Н.В. Коваленко