Справа № 2-1546/07
№ 6/183/36/17
У Х В А Л А

28 квітня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.

секретаря Демяненка Р.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и в:

ВДВС Новомосковського МРУЮ звернувся до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань по виконавчому документу.

В обґрунтування свої заяви державний виконавець зазначає, що державним виконавцем ВДВС Новомосковського МРУЮ відкрите виконавче провадження № 13010654 про примусове виконання виконавчого листа № 2-1546, виданого Новомосковским міськрайонний судом на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі ? частини з усіх заробітків (доходів) щомісяця, державним виконавцем вживалися заходи щодо примусового виконання рішення, однак рішення суду не виконане, в звязку з чим державним виконавцем було подане до суду зазначене подання, з посиланнями на вимоги ст. 377-1 ЦПК України щодо, а також на п.5 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України».

В судове засідання представник ВДВС Новомосковського МРУЮ не зявився, повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд подання у його відсутність, тому справа розглянута у його відсутність.

Стягувач в судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд подання у її відсутність, подання державного виконавця підтримує.

Боржник в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд подання у його відсутність, заперечує в обмеження права виїзду за межі України.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 16 січня 2007 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти у розмірі ? частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.01.2007 року до досягнення дитиною повноліття.

Суду надано розрахунок заборгованості по аліментам, у відповідності до якого станом на 01.02.2017 року заборгованість складає 35706,16 грн.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч.ч.2,3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Враховуючи зазначене, при вирішенні питання про тимчасове обмеження конституційного права, державний виконавець зобов'язаний довести суду необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

Відповідно п.5 вищевказаної статті Закону, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон необхідна не тільки наявність невиконаних зобов'язань, але і факту ухилення від їх виконання, а також наявність паспорту для виїзду за кордон.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, направлені на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Пунктом 18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, підлягає з'ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов'язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання державного виконавця у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Між тим, суд, дослідивши матеріали, подані державним виконавцем до подання, приходить до висновку, що такі документи, як довідка про заборгованість по аліментам жодним чином не свідчать про доведення факту ухилення боржника від виконання покладеного судом зобовязання.

Аналізуючи викладене суд, приходить до висновку, що державним виконавцем передчасно внесено таке подання, оскільки сам по собі виїзд за межі України не вказує на неможливість виконання рішення суду, доказів щодо намірів боржника виїхати за межі України на постійне місце проживання державним виконавцем не зазначені, а тому суд приходить до висновку, що подання державного виконавця не обґрунтоване та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити начальнику відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у задоволенні подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань по виконавчому документу.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд у пятиденний термін після її проголошення.

Суддя Сорока О.В.