Справа № 462/3425/15 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/1959/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 16 січня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 120000 грн. моральної шкоди, 2661 грн. майнової шкоди, відшкодування судових витрат в розмірі 14720 грн., витрат з відривом від звичайних занять 500 грн., витрат на виготовлення документів 272 грн.

ОСОБА_3 звернулась в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про про захист честі і гідності та відшкодування 10000,00 грн. моральної шкоди, завданої при вчиненні кримінального правопорушення

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2016 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4000 (чотири тисячі) гривень моральної шкоди. В решті позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 до про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилено, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 вересня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року залишено без змін.

24.10.2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду зі заявою про розстрочення виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2016 року, а саме, стягувати з неї на користь ОСОБА_2 по 200 грн. кожного місяця з кінцевим розрахунком у 2018 році.

Оскаржуваною ухвалою в задоволенні заяви ОСОБА_3 про розстрочку виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2016 року відмовлено.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3, в апеляційній скарзі, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву про розстрочку виконання рішення задоволити. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, якою відмовив їй у розстроченні виконання рішення суду, не врахував усіх обставин справи. А саме, судом не взято до уваги, що згідно довідки №240983 від 19.09.2005 року, вона є інвалідом другої групи, витрачає значні кошти на придбання ліків, будучи пенсіонером, інших джерел доходу, крім пенсії, у неї немає. Також зазначає, що вона через поштове відділення перерахувала ОСОБА_2 600 грн., по 200 грн. щомісяця, протягом листопада 2016 року січня 2017 року, що свідчить про те, що вона не ухиляється від виконання рішення, а тому просить заяву про розстрочення виконання рішення суду задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою сторони виконавчого провадження суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11.04.2016 року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15.09.2016 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення частково задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4000 (чотири тисячі) гривень моральної шкоди. В решті позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 до про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, 24.10.2016 року, звернулася із заявою про розстрочку виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02.03.2016 року, обґрунтовуючи необхідність розстрочки виконання рішення суду скрутним матеріальним становищем, необхідністю коштів на лікування.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3, суд першої інстанції посилався на п. 9 Узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, повязаних із виконанням судових рішень у цивільних справах (постанова пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015 року № 8), у якому судам розяснено, що скрутне матеріальне становище не завжди має характер особливих або виняткових обставин. Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання, не враховують, що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

Відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 суд мотивував також ч . 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що з пенсії може бути відраховано не більш, як 50 відсотків її розміру на утримання членів сімї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також у звязку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Тобто, чинне законодавство передбачає не лише захист майнових прав стягувачів, але і закріплює певні майнові гарантії для боржників, зокрема тих, які є пенсіонерами, шляхом обмеження суми коштів, які можуть бути відраховані з пенсії одним платежем на користь стягувача. Таким чином, в чинному законодавстві чітко передбачений порядок, який забезпечує всі умови, щоб виконання рішення суду не стало непомірним тягарем для боржника, який є пенсіонером.

Відповідно до п. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Звернувшись із заявою про розстрочку виконання рішення суду, ОСОБА_3 не надала суду належних доказів (одним з яких міг бути вищевказаний акт виконавця про перевірку майнового стану боржника), які б свідчили про те, що її майновий стан був перевірений відповідно до вимог чинного законодавства, а відтак, суд першої інстанції був позбавлений можливості в повній мірі дати правову оцінку тому, чи перебуває боржник у скрутному матеріальному становищі, наявність виняткових обставин, які б давали суду можливість розстрочити виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02.03.2016 року.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги те, що ОСОБА_3, як на підставу для розстрочки виконання рішення суду, у заяві посилається лише на скрутне матеріальне становище, що на думку суду, не є винятковою обставиною та не є безумовною підставою для невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, не є тією обставиною, що утруднює виконання цього рішення, суд прийшов до вірного висновку, що заява про розстрочку виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02.03.2016 року суду із зазначених у ній підстав, не підлягає до задоволення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 16 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_4