ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6102/17
провадження № 2/753/4200/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"28" листопада 2017 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Коренюк А.М.
при секретарі Леонтьєва В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк», що є правонаступником Акціонерного комерційниого банку «Правекс-Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сень-Силка Ірина Валеріївна, про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, зняття заборони на відчудження нерухомого майна, зобов»язання вчинити дії по поверненню правовстановлюючих документів, суд
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПАТ «КБ «Правекс-Банк», що є правонаступником АКБ «Правекс-Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сень-Силка І.В., про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, зняття заборони на відчудження нерухомого майна, зобов»язання вчинити дії по поверненню правовстановлюючих документів. Мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та АКБ «Правекс-Банк» було укладено кредитний договір № 1026-001/07Р від 14 лютого 2007 року про надання кредитних коштів в сумі 20 000 доларів 00 центів США для оплати страхових платежів згідно з договорами страхування нерухомого майна, укладення яких здійснюється на підставі та з урахуванням вимог п. 6.1.4 цього договору (п.1.1 Договору), на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів, з терміном погашення кредиту в строк до 14 лютого 2020 року та з оплатою 12% річних, шляхом щомісячної оплати грошових коштів (погашення кредиту) рівними частинами в сумі по 129 доларів 00 центів США до 10 числа кожного наступного місяця. Додатком № 1 від 14 лютого 2007 року до цього договору обумовлені тарифи, комісії, інші платежі, які підлягають до сплати позичальником за даним договором. Окрім цього, з метою забезпечення виконання вказаних зобов»язань між АКБ «Правекс-Банк» та нею укладений договір іпотеки № 1026-001/07Р від 15 лютого 2007 року, за яким у випадку порушення нею своїх зобов»язань по кредитному договору, банк задовольняє свої майнові претензії за рахунок її майна - квартири АДРЕСА_1, загальною площею 51, 8 кв м та жиловою площею 29, 90 м кв, із визначеною заставною вартістю 100 000 доларів США. Однак вважає, що укладений кредитний договір порушує низку законодавчо встановлених правил уцілому, в тому числі й Закон України «Про захист прав споживачів», безпосередньо ст. 11 щодо вчасної та повної інформації надання споживчого кредиту, п.п.2.1, 2.2., 2.3, 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року № 168. Так, банк не попередив її про можливі ризики під час виконання зобов»язань, у протиріччя цьому інформація, надання якої передбачено зазначеними нормативними актами, не була їй надана вцілому, сторонами договірних відносин не досягнуто усіх істотних умов договору, договір містить несправедливі умови кредитування, що призвело до дисбалансу її інтересів в сторону погіршення, в договорі відсутня істотна умова договору - орієнтовна сукупна вартість кредиту виражена в простій зрозумілій формі, графік погашення кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту тощо, а визначена умова договору - погашення кредиту в строк до 14 лютого 2020 року та з оплатою 12% річних шляхом щомісячної оплати грошових коштів (погашення кредиту) рівними частинами в сумі по 129 доларів 00 центів США до 10 числа кожного наступного місяця, - є несправедливою, оскільки перевищує тіло кредиту, несправедливою вважає й визначену відсоткову ставку за користування кредитними коштами, такою, що збільшена банком в односторонньому порядку, а тому кредитний договір є таким, що суперечить закону. Окрім того, банк не попередив її про можливі ризики під час виконання зобов»язань, у протиріччя цьому інформація, надання якої передбачено зазначеними нормативними актами, не була їй надана. Тобто, при відсутної вказаної інформації про предмет послуг, який надався банком, вона була зобов»язана укласти самей той кредитний договір, який їй порадив банк, не маючи при цьому право вибору укласти інший договір й з іншими умовами, таким чином банк навмисно ввів її в оману щодо обставин, які мають істотне значення, тому оспорюваний нею договір кредиту має бути визнаний недійсним на підставі ч.1 ст. 230 ЦК України. Оскільки недійсне зобов»язання не підлягає забезпеченню й недійсність основного зобов»язання /вимоги/ спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення згідно ч.2 ст. 548 ЦК України, тому договір іпотеки, які є похідними від основного договору - кредитного, має бути визнаний також недійсними. Відповідно, за наслідками якого просить зняти заборону на відчудження нерухомого майна, зазначеного в договорі іпотеки, виключити з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна відповідний запис. Й зважаючи на той фактор, що банк при укладенні оспорюваного договору відібрав у неї правовстановлюючий документ на квартиру - договір купівлі-продажу та технічний паспорт на квартиру, просить зобов»язати ПАТ «КБ «Правекс-Банк» повернути їй ці документи, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.
В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_4, діюча на підставі договору про надняння правової допомоги від 17 січня 2017 року (а.с.65-66), позові вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити: визнати недісними кредитний договір та договір іпотеки, зняти заборону на відчудження нерухомого майна й зобов»язати відповідача вчинити дії по поверненню позивачці правовстановлюючого документа на квартиру та технічний паспорт на неї.
Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення.
Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача.
Третя особа в судове засіданні не з»явилась, належним чином повідомлена про час та місце його розгляду рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, що підтверджується розпискою зворотнього повідомлення рекомендованого листа. Звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності.
Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенню із наступних підстав.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).
За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних/зобов»язальних правовідносинах.
Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Так, між ОСОБА_2 та АКБ «Правекс-Банк» було укладено кредитний договір № 1026-001/07Р від 14 лютого 2007 року про надання кредитних коштів в сумі 20 000 доларів 00 центів США для оплати страхових платежів згідно з договорами страхування нерухомого майна, укладення яких здійснюється на підставі та з урахуванням вимог п. 6.1.4 цього договору (п.1.1 Договору), на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів, з терміном погашення кредиту в строк до 14 лютого 2020 року та з оплатою 12% річних, шляхом щомісячної оплати грошових коштів (погашення кредиту) рівними частинами в сумі по 129 доларів 00 центів США до 10 числа кожного наступного місяця, тобто графік (а.с.12-17, 19-22).
Цим договором визначена процентна ставку - 12% річних (п.1.2), при цьому у кожному випадку невиконання (неналежного виконання позичальником своїх зобов»язань за цим договором (відносно строків сплати відсотків і повернення кредиту та/або сплати відсотків та/або повернення кредиту не в повному обсязі), розмір процентної ставки збільшується на 1 (один) відсоток річних, починаючи від розміру, встановленого в п.1.2 даного договору. У випадку наступного невиконання позичальником своїх зобов»язань за цим договором розмір відсоткової ставки збільшується з урахуванням збільшення відсоткових ставок, зроблених раніше, відповідно до умов даного пункту договору. Новий розмір відсоткової ставки встановлюється від дня, наступного за днем, в який позичальник повинен був виконати свої зобов»язання, однак не виконав їх або виконав не в повному обсязі (п.1.3).
Додатком № 1 від 14 лютого 2007 року до цього договору обумовлені тарифи, комісії, інші платежі, які підлягають до сплати позичальником за даним договором (а.с.18).
Окрім цього, з метою забезпечення виконання вказаних зобов»язань між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки № 1026-001/07Р від 15 лютого 2007 року, за яким у випадку порушення ОСОБА_2 своїх зобов»язань по кредитному договору, банк задовольняє свої майнові претензії за рахунок її майна - квартири АДРЕСА_2 загальною площею 51, 8 кв м та жиловою площею 29, 90 м кв, із визначеною заставною вартістю 100 000 доларів США (а.с.23-29).
Зміст договору, відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони погодили умови договору своїми підписами.
Так, ОСОБА_2 підтвердила, що з умовами вказаних договорів ознайомлена, ніяких перечень, а також непорозумінь його положень не має, про що підтвердила своїми підписами (а.с. 12-17, 18, 19-22, 23-29).
Так, в прикінцевих положенням оспорюваного договору міститься власноручний текст із підписом про те, що даний (оспорюваний) договір нею, ОСОБА_2, власноручно підписаний, своїм підписом підтверджує факт ознайомлення з усіма умовами - зборами, відсотками, тарифами, комісіями або іншими платежами вартості кредиту, які вона повинна сплатити по даному договору, згідно ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», один із договорів даного договору нею тримано особисто (а.с. 17).
Банк виконав свої зобов»язання, надавши позивачу кредитні кошти в повному обсязі, що не спростовується позивачем, які ним прийняті й використані за призначенням, проте як встановлено в ході судового розгляду справи, позивач не повністю виконує взяті на себе зобов»язання, передбачені кредитним договором, тобто не сплачує відсотки за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту, не погашає всю суму кредиту згідно вимог кредитного договору, відповідно має поточну заборгованість по сплаті кредиту, що визнається позивачем.
Так, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 квітня 2017 року, яке набуло чинності, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Правекс-Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 148 212 грн. 28 коп. (а.с. 109-110).
Крім того, позиція позивача про те, що укладений кредитний договір порушує низку законодавчо встановлених правил уцілому, в тому числі й Закон України «Про захист прав споживачів», безпосередньо ст. 11 щодо вчасної та повної інформації надання споживчого кредиту, п.п.2.1, 2.2., 2.3, 3.2, 3.4 тощо Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року № 168, те, що банк не попередив її про можливі ризики під час виконання зобов»язань, у протиріччя цьому інформація, надання якої передбачено зазначеними нормативними актами, не була їй надана вцілому, сторонами договірних відносин не досягнуто усіх істотних умов договору, договір містить несправедливі умови кредитування, що призвело до дисбалансу її інтересів в сторону погіршення, в договорі відсутня істотна умова договору - орієнтовна сукупна вартість кредиту виражена в простій зрозумілій формі, детальний розпис сукупної вартості кредиту, графік погашення заборгованості тощо, а визначена умова договору - погашення кредиту в строк до 14 лютого 2020 року та з оплатою 12% річних шляхом щомісячної оплати грошових коштів (погашення кредиту) рівними частинами в сумі по 129 доларів 00 центів США до 10 числа кожного наступного місяця, - є несправедливими, оскільки перевищують тіло кредиту, несправедливими вважає й визначену відсоткову ставку за користування кредитними коштами вважає неспрведливою, такою, що збільшена банком в односторонньому порядку, а тому кредитний договір є таким, що суперечить закону. Окрім того, банк не попередив її про можливі ризики під час виконання зобов»язань, у протиріччя цьому інформація, надання якої передбачено зазначеними нормативними актами, не була їй надана. Тобто, при відсутної вказаної інформації про предмет послуг, який надався банком, вона була зобов»язана укласти самей той кредитний договір, який їй порадив банк, не маючи при цьому право вибору укласти інший договір й з іншими умовами, - є також безпідставною, оскільки сторони у договорі погодили всі умови договору, які викладені в тексті, є відкритими, доступними, читабельними й зрозумілими, адже з підписанням цього договору позичальник засвідчив, що йому розтлумачено (зрозуміло) всі умови договору та він згоден на їх виконання.
Відповідно до ст.ст. 6, 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 цього Кодексу.
Позивач відповідно до оспорюваного кредитного договору засвідчив, що всі умови кредитного договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність виконувати умови договору вцілому.
Позивач, посилаючись на ч.1 ст. 230 ЦК України про визнання оспорюваного договорору недійсним, суд вважає дані вимоги безпідставними.
Так, відповідно до ч.1 ст.230 ЦПК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правчину, або якщо вона замовчує про їх існування, порушення яких судом не встановлені.
В ході розгляду справи судом встановлено, що укладена сторонами договірних відносин угода не мала на меті приховати іншу угоду й з іншими правовими наслідками, й те, що укладена відповідачем саме та угода, яку він дійсно мав на увазі; сторона якої навмисно не вводила другу сторону в оману щодо обставин, що мають істотне значення, сторона не заперечувала про наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правчину, вона не замовчувала про їх існування. Ця угода не суперечить законові, іншим актам законодавства, особи, які її вчиняли мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, а тому немає правових підстав для застосування наслідків, передбачених для недійсних угод (ст.216 ЦПК України).
Для визнання правочину недійсним суду слід встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Проте такі обставини судом не встановлені.
Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов"язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Будь-яких доказів про те, що сторони вказаних договірних вчинили правочин під впливом обману позивач не надав, а його доводи будуються лише на припущеннях, не підтвердженими жодним доказом, а тому підстав визнавати оспорюваний договір недійсним, немає.
Аналізуючи зібрані в ході розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що укладений сторонами кредитний договір не суперечить законові, іншим актам законодавства; особи, які її вчиняли мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі; форма договору відповідає вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме останній містить його всі умови, приховані, як вказує позивач, - відсутні, а тому немає правових підстав для застосування наслідків, передбачених для недійсних угод.
Будь-яких доказів про те, що оспорюваний договір містить несправедливі й приховані умови кредитування позивач не надав, а його доводи будуються лише на припущеннях, не підтвердженими жодним доказом й спростовується цим же договором. Так, кредитний договір містить чітко визначену суму кредиту (ціну) -20 000 доларів 00 центів США й доступні до сприйняття істотні умови кредитування, визначену процентну ставку - 12% річних (п.1.2), при цьому у кожному випадку невиконання (неналежного виконання позичальником своїх зобов»язань за цим договором (відносно строків сплати відсотків і повернення кредиту та/або сплати відсотків та/або повернення кредиту не в повному обсязі), розмір процентної ставки збільшується на 1 (один) відсоток річних, починаючи від розміру, встановленого в п.1.2 даного договору. У випадку наступного невиконання позичальником своїх зобов»язань за цим договором розмір відсоткової ставки збільшується з урахуванням збільшення відсоткових ставок, зроблених раніше, відповідно до умов даного пункту договору. Новий розмір відсоткової ставки встановлюється від дня, наступного за днем, в який позичальник повинен був виконати свої зобов»язання, однак не виконав їх або виконав не в повному обсязі (п.1.3), а тому посилання позивача про те, що банком в односторонньому порядку збільшено процентну ставку за користування кредитом, - є безпідставним; термін кредитування тощо, графік погашення кредиту має чітку та зрозумілу структуру із визначеної договором щомісячної суми до сплати - 129 доларів 00 центи США, всі істотні умови договору обумовлені сторонами в оспорюваному договорі й погоджені ними, що підтверджується їх підписами.
Окрім того, посилання позивача на висновок експертного економічного дослідження № 17/11.3/2 від 17 лютього 2016 року оспорюваного договору, зроблений за заявою позивачки, не може бути покладений в основу рішення суду, оскільки останній не має ознак судового експертного досліжнення, за правилами якого експерт попереджається про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого виснову.
Суд вважає, що оспорюваний договір, його умови відповідають вимогам, встановленими ст.ст. 3, 6, 13, 192, 203, 205, 207, 208, 533, 626, 627, 628 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правилам надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджені постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року, його умови не порушують права позивача як споживача банківських послуг.
Оскільки підстав для визнання кредитного договору немає, той підстав згідно ч.2 ст. 548 ЦК України договору іпотеки, який є похідними від основного зобов»язання - кредитного договору, також немає.
Немає й правових підстав для задоволення позову в частині зняття заборони на відчудження нерухомого майна, зважаючи на відмову в позові за основною вимогою. Вимога про зобов»язання відповідача вчинити дії по поверненню правовстановлюючого документа також підлягає відмові у задовленні за недоведеністю.
За наслідками розгляду справи суд вважає за необхідне застосувати ч.4 ст. 88 ЦПК України.
Так, позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору на підставі Закон України «Про судовий збір», ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому він має бути віднесений на рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України на підставі ч.4 ст. 88 ЦПК України.
На підставі вищевикладеного, ст.ст. 3, 6, 13, 192, 203, 205, 207, 208, 230, 533, 626, 627, 628 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджені постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року, керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 62, 64, 88, 195, 196, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 293, 294 ЦПК України, суд -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк», що є правонаступником Акціонерного комерційниого банку «Правекс-Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сень-Силка Ірина Валеріївна, про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, зняття заборони на відчудження нерухомого майна, зобов»язання вчинити дії по поверненню правовстановлюючих документів, - відмовити.
Судові витрати компенсувати за рахунок держави.
За письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції, заочне рішення може бути переглянуто судом, який постановив рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене сторонами до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня його проголошення.
Строк, протягом якого розглядатиметься заява відповідача про перегляд заочного рішення не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Позивач вправі оскаржити заочне рішення в загальному порядку, передбаченому ЦПК України, подавши до апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня його проголошення через Дарницький районний суд м. Києва.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копію заочного рішенні невідкладно направити відповідачу після його проголошення рекомендованою поштою (зі зворотнім повідомленням).

Суддя: Коренюк А.М.