Справа № 388/1065/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

12.01.2017 Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Поліщук Т.І.,

представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради Кіровоградської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 10 лютого 2015 року померла ОСОБА_5, яка була матірю позивача.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, що складається, зокрема з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Гагаріна, 39, м. Долинська, Долинський район, Кіровоградська область.

Після смерті ОСОБА_5, позивач звернувся за місцем проживання до нотаріуса з питань прийняття спадщини.

ОСОБА_3 та спадкодавець ОСОБА_5 разом проживали до дня відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, оскільки позивач до дня смерті доглядав хвору матір, а тому вважав, що прийняв спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

21 липня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_4 районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_6 за видачею свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_5, однак отримав відмову у цьому, оскільки після смерті ОСОБА_5 у встановлений строк не подав заяву про прийняття спадщини, не був зареєстрований разом із спадкодавцем, а тому вважається таким, що пропустив строк для прийняття спадщини.

ОСОБА_3 зазначає, що у звязку з тим, що у законодавстві мають місце такі прогалини, як вжиття терміну «проживання спадкодавця зі спадкоємцем» та застосування нотаріусами на практиці при реєстрації спадкових справ відомостей щодо фактичного місця «реєстрації спадкоємця зі спадкодавцем», що суперечить приписам ч. 3 ст. 1268 ЦК України виникають спірні ситуації, що зумовлюють необхідність підтверджувати право на спадкування у судовому порядку, а тому є поважними причинами пропуску шестимісячного строку для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_1 позов підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради Кіровоградської області за довіреністю ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти його задоволення.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом установлено, що 10 лютого 2015 року у м. Долинській Кіровоградської області померла ОСОБА_5 (а. с. 8).

Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Гагаріна, 39, м. Долинська, Долинський район, Кіровоградська область (а. с. 9).

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Позивач у справі ОСОБА_3 є спадкоємцем майна матері ОСОБА_5 за законом першої черги (ст. 1261 ЦК України), оскільки є сином спадкодавця.

Постановою приватного нотаріуса ОСОБА_4 районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_6 від 21 липня 2016 року позивачеві ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, з тих підстав, що ним пропущено встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини (а. с. 11). Зокрема зазначено, що ОСОБА_3 на протязі шестимісячного строку заяву про прийняття спадщини нотаріусу не подав, інших документів, що підтверджують факт прийняття спадщини не надав.

Як видно з матеріалів цивільної справи, згідно акта обстеження квартири у житловому приміщенні товариства з обмеженою відповідальністю «ДИВОБУД» від 26 серпня 2016 року, посвідченого директором цього товариства ОСОБА_7, ОСОБА_5, починаючи з грудня 2012 року та по лютий місяць 2015 року проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область разом із своїм сином ОСОБА_3 (а. с. 10).

Таким чином, вищезазначений акт не був предметом дослідження нотаріуса під час вирішення питання про видачу свідоцтва про право на спадщину.

За змістом п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до п. 2.1. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 N 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595 (далі Порядок), спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою), зокрема заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 45774168 від 14 листопада 2016 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заведена.

Суд зазначав, що згідно акта обстеження квартири у житловому приміщенні товариства з обмеженою відповідальністю «ДИВОБУД» від 26 серпня 2016 року, посвідченого директором цього товариства ОСОБА_7, ОСОБА_5, починаючи з грудня 2012 року та по лютий місяць 2015 року проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область разом із своїм сином ОСОБА_3 (а. с. 10).

За змістом пунктів 3.21., 3.22. Глави 10 Порядку, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини (ухвала Верховного Суду України від 3 листопада 2010 року).

Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Частинами 1, 6 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

За змістом п. 24 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, тобто за останнім місцем проживання спадкодавця.

Пунктом 23 постанови Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У випадках, якщо встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, суди не повинні задовольняти вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року N 24-753/0/4-13).

Вищезазначені обставини в їх сукупності дають підстави відмовити у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради Кіровоградської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Слід зазначити, що п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Таким чином, суд ухвалює рішення про задоволення позову у випадку визнання відповідачем позову виключно у разі, якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 29, 1221, 1222, ч. 3 ст. 1268, ч. 3 ст. 1272 ЦК України, ст. ст. 10, 15, 57-62, 64, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради Кіровоградської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Кіровоградської області через Долинський районний суд Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 16 січня 2017 року.

Суддя Долинського районного суду ОСОБА_8