Провадження № 2/752/4903/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

13.11.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І

за участю секретаря - Кравченко В.А.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою суд, -

Встановив

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, згідно якого просив суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та примусово зняти її з реєстраційного обліку у зазначеній квартирі.

В обґрунтування позову зазначив, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом КМНО Сніцаренко Г.О., зареєстрованим в реєстрі № 1582 від 28.10.2014 року, та Свідоцтвом про право власності на житло, виданим Державною адміністрацією Московського району м. Києва і записаним в реєстрову книгу за № НОМЕР_1 від 07.10.1998 року.

Згідно довідки Комунального центру «Центр комунального сервісу» Голосіївського району м. Києва у вищевказаній квартирі зареєстрований позивач та його колишня дружина ОСОБА_2

Вказує, що з моменту розірвання шлюбу, що мало місце 05.04.2008 року, відповідач у зазначеній квартирі не проживає, її фактичне місце проживання та контактні дані позивачу не відомі, останньою проігноровано прохання про зняття з реєстрації у квартирі, власником якої є позивач.

Також зазначає, що реєстрація відповідача у належному йому житлі, обмежує право позивача повноцінно користуватися вказаним нерухомими майном, а саме реалізовувати його у майбутньому.

Крім того, протягом значного проміжку часу, позивач вимушений нести витрати по оплаті за послуги по утриманню належного йому майна у розрахунку на двох зареєстрованих осіб.

За таких обставин, з метою захисту своїх прав, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої просив проводити розгляд справи без його участі, зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило, причин неявки суду не повідомила, тому суд, вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку.

Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом КМНО Сніцаренко Г.О., зареєстрованим в реєстрі № 1582 від 28.10.2014 року (а.с. 4), та Свідоцтвом про право власності на житло, виданим Державною адміністрацією Московського району м. Києва і записаним в реєстрову книгу за № НОМЕР_1 від 07.10.1998 року (а.с. 5-7).

Як вбачається з довідки Форма № 3 Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Голосіївського району м. Києва №3441 від 02.08.2017 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано двоє осіб, а саме власник ОСОБА_1 та його колишня дружина ОСОБА_2 (а.с. 9).

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та не було спростовано в установленому законом порядку відповідачем, ОСОБА_2 не проживає у належному позивачу житловому приміщенні з моменту розірвання шлюбу між нею та позивачем.

Як вбачається з наданого суду Свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_2 від 22.04.2008 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано 05 квітня 2008 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний запис № 204 (а.с. 8).

Вищевказане, в свою чергу, свідчить про відсутність відповідача за місцем зареєстрованого проживання понад один рік.

З огляду на викладене, оскільки обставини, на які посилається позивач у позовній заяві, як на підставу своїх вимог, знайшли підтвердження в ході розгляду справи, а відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, заперечень щодо позову не надав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Одночасно, у позовній заяві ставиться питання щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення порушень у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 не проживає у житлі, яке належить на праві власності ОСОБА_1 понад рік, проте зареєстрована за вказаною адресою. Крім того, під час судового розгляду суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки остання у вказаному житлі не проживає понад встановлені законодавством строки.

Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється також на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, на підставі зазначених норм, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обов'язковою передумовою для зняття вказаної особи з реєстраційного обліку.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 208-209; 212; 214-215 ЦПК України, суд -

Вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою АДРЕСА_1

Зняти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку у квартирі за адресою АДРЕСА_1, що на праві приватної власності належить ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м. Києва, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1) суму сплаченого судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів, з дня отримання його копії до Голосіївського районного суду м. Києва.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя