Провадження № 2/760/4362/17
В справі № 760/9300/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участі секретарів- Хілюк І.О., Чеботаренка А.П.

позивача- ОСОБА_4

представника позивача- ОСОБА_3

представника відповідача - Гончаренко О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства »Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, визнання незаконним рішення правління, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач в травні 2017 року звернувся до суду з позовом і, з урахуванням збільшення позовних вимог, просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Укрзалізниця» від 19.01.2017 року №72/ос про його звільнення з роботи у зв'язку з припиненням повноважень посадової особи згідно п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України;

- визнати незаконним рішення правління ПАТ «Укрзалізниця» від 17-18.01.2017 року (Протокол № Ц - 57/4 Ком.т.) в частині звільнення у зв'язку з припиненням повноважень посадової особи згідно п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України;

- поновити його на роботі на посаді начальника філії «Відомча воєнізована охорона» ПАТ «Укрзалізниця»;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 11 травня 2017 року по дату ухвалення рішення по справі.

Посилається в позові на те, що 19 вересня 2011 року був призначений на посаду першого заступника начальника управління воєнізованої охорони Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» за переведенням з ДП «Одеська залізниця».

З 26 липня 2016 року призначений на посаду начальника філії «Залізнична охоронна компанія» ПАТ «Укрзалізниця» (структурного підрозділу без статусу юридичної особи) в порядку переведення з ПАТ «Укрзалізниця».

15 листопада 2016 року рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця» назву філії змінено на філія «Відомча воєнізована охорона» ПАТ «Укрзалізниця».

З 18 січня 2017 року в зв'язку з незадовільним станом здоров'я йому Київською клінічною лікарнею на залізничному транспорті №2 був відкритий листок непрацездатності, де він перебував на амбулаторному та стаціонарному режимах лікування до 06 травня 2017 року, про що ним було повідомлено адміністрацію філії «Відомча воєнізована охорона» ПАТ «Укрзалізниця».

У зв'язку з тим, що 6, 7, 8, 9 травня 2017 року були вихідними святковими днями, він приступив до роботи 10 травня 2017 року.

19 січня 2017 року під час перебування на лікарняному, відповідно до рішення правління ПАТ «Укрзалізниця» від 17-18 січня 2017 року (Протокол № Ц 57/4 Ком.т.) та на підставі наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 19 січня 2017 року № 72/ос, його було звільнено з посади начальника філії «Відомча воєнізована охорона» ПАТ «Укрзалізниця» у зв'язку з припиненням повноважень посадової особи згідно п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, про що йому стало відомо після виходу з лікарняного на роботу.

З наказом про звільнення він був ознайомлений 10 травня 2017 року та в цей же день отримав трудову книжку.

Зазначає, що він не входить до керівного складу ПАТ «Укрзалізниця», за займаною посадою не є таким, що може бути звільнений з цих підстав, а тому просить задовольнити позов.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підпримали.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала .

Зазначила, що ПАТ «Укрзалізниця» є юридичною особою приватного права, а позивач, працюючи на посаді начальника філії «Відомча воєнізована охорона» ПАТ «Укрзалізниця», був наділений організаційно - розпорядчими функціями по здійсненню керівництва філією ПАТ «Укрзалізниця», був службовою (посадовою) особою, а тому його звільнення з роботи на підставі п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України відповідає вимогам закону.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.21,24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства,установи,організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов"язується виконати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник зобов"язується виплачувати працівникові заробітну плату.

Судом встановлено, що на підставі наказу голови правління ПАТ «Укрзалізниця» №1524/ос від 26 липня 2016 року позивач був призначений на посаду начальника філії «Залізнична охоронна компанія» ПАТ «Укрзалізниця».

17-18 січня 2017року відбулося засідання правління ПАТ «Укрзалізниця», на якому було прийнято рішення про звільнення позивача з роботи за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, тобто з підстав припинення повноважень посадової особи.

На підставі даного рішення наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 19.01.2017 року №72/ос та виданого на його виконання наказом філії «Відомча воєнізована охорона» ПАТ «Укрзалізниця» від 10.05.2017 року № 28/ос позивач був звільнений з роботи на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Встановлено також і це підтверджується наданими позивачем листками непрацездатності, останній з 18 січня і до 06 травня 2017 року перебував на листку непрацездатності.

Після виходу на роботу позивач був ознайомлений з наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 19.01.2017 року №72/ос та наказом філії «Відомча воєнізована охорона» ПАТ «Укрзалізниця» від 10.05.2017 року № 28/ос про звільнення.

/а.с. 11 - 17; 24 - 25 /

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Стаття 41 КЗпП України була доповнена даним пунктом відповідно до Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів», який набув чинності 01 червня 2014 року.

Метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Як гарантію в таких випадках передбачено виплату працівникам вихідної допомоги в розмірі не менше, як шестимісячний середній заробіток (ст. 44 КЗпП).

Даним Законом, окрім Кодексу законів про працю України, були внесені зміни і до інших нормативних актів, у тому числі Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Так, відповідно до ч.3 ст.99 ЦК України, яка характеризує виконавчий орган товариства, повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

В свою чергу ст.89 ГК України характеризує управління господарським товариством та поняття посадових осіб, згідно з якою управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства.

Так, за формою управління відповідач є Публічним акціонерним товариством.

В статті 2 Закону України « Про господарські товариства» охарактеризовано поняття посадових осіб акціонерного товариства, якими є фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства.

З цього випливає, що з підстав, визначених п.5 ч.1 чт.41 КЗпП України, можуть бути звільнені лише особи, зазначені в чт.2 Закону України « Про господарські товариства».

Встановлено та не заперечується представником відповідача, позивач за займаною посадою не відноситься до даної категорії осіб.

За таких обставин суд приходить до висновку про незаконність рішення правління ПАТ »Укрзалізниця» про звільнення позивача з роботи з цих підстав, та подальший наказ про його звільнення.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Частиною 3 ст. 41 КЗпП України визначено, що розірвання договору у випадках, передбачених цією статтею, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40.

Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 41 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Судом встановлено та не спростовується представником відповідача, позивач тривалий час, а саме з 18 січня по 06 травня 2017 року перебував на листку непрацездатності.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розірвання трудового договору не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок про його тимчасову непрацездатність.

Враховуючи ці обставини, звільнення позивача під час перебування на лікарняному, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З довідки філії «Відомча воєнізована охорона» ПАТ «Укрзалізниця» № 16 від 27 жовтня 2017 року, оформленої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» вбачається, що середньоденний заробіток позивача на момент звільнення становив 799, 87 гр.

/ а.с. 60 /

Вимушений прогул позивача з 11 травня 2017 року до дати ухвалення рішення судом становить 188 днів.

За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 150 375, 56 гр. середнього заробітку за час вимушеного прогулу / 188 днів х 799, 87 = 150 375, 56 гр. /.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача в судовому засіданні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз»яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ»я сторін та враховуючи обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що пояснення представника відповідача спростовуються приведеними вище доказами, а тому не можуть прийматися до уваги в обгрунтування законнсоті його звільнення з роботи.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.88 ЦПК україни стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п.1ч.1 ст.5 Закону України « По судловий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

При цьому, згідно з ч.3 ст.6 Закону за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Виходячи з даної норми закону, задоволення судом 4 вимог позивача, враховуючи ставки судового збору у вимогах майнового та немайнового характеру, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 3 423, 76 гр. судового збору 640,00 х 3 = 1 920,00 гр. за вимоги немайнового характеру та 1 503, 76 х 1 = 1 503, 76 гр. за вимогу майнового характеру/.

Керуючись ст.ст.21, ч.3 ст.40, п.5 ч.1 ст.41, 233, 235 КЗпП України, ст.ст.3-4,10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним рішення Правління Публічного акціонерного товариства »Українська залізниця» від 17-18 січня 2017 року в частині звільнення ОСОБА_4 з роботи за ст.41 ч.1 п.5 КЗпП України.

Визнати незаконним та скасувати наказ Публічного акціонерного товариства »Українська залізниця» №72/0с від 19 січня 2017 року про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника філії «Відомча воєнізована охорона» Публічного акціонерного товариства »Українська залізниця» за ст.41 ч.1 п.5 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_4 на посаді начальника філії «Відомча воєнізована охорона» Публічного акціонерного товариства »Українська залізниця».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства »Українська залізниця» на користь ОСОБА_4 150 375, 56 гр. середнього заробітку за час вимушеного прогулу / за вирахуванням необхідних податків та платежів /.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу - 15 997, 40 гр. / за вирахуванням необхідних податків та платежів /піддати негайному виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства »Українська залізниця» 3 423, 76 гр. судового збору на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя Л. А. Шереметьєва