АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5979/16 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Заяви про перегляд заочного рішення
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.

за участю секретаря - Шабас О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 13 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення процентів та неустойки за користування позикою,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що у грудні 2009 року ОСОБА_4 надав відповідачці в борг 49600 доларів США, а остання зобов'язалася повернути вказані кошти в строк до 29 грудня 2010 року рівними частинами по 800 доларів США щомісячно, а у разі несвоєчасного повернення грошей - сплатити неустойку в розмірі 5000 грн. за кожний день прострочення, починаючи з шостого дня прострочення. 28 грудня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір відступлення права вимоги за вказаним договором позики. Оскільки в зазначений строк ОСОБА_2 борг у повному обсязі не повернула, позивач просив суд стягнути на свою користь 40 800 доларів США боргу, відсотки за користування грошима за період з 29 грудня 2009 року по 25 червня 2013 року, 3028 доларів США - 3 % річних, 1 825 000 грн. неустойки за період з 25 червня 2012 року по 25 червня 2013 року та 3 441 грн. судового збору.

За результатами первісного розгляду справи рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 326 114 грн. 40 коп. боргу, 24 202 грн. 80 коп. 3 % річних, 32 000 грн. неустойки за період з 25 червня 2012 року по 25 червня 2013 року та 3 475 грн 41 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 січня 2014 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2013 року змінено. В частині задоволення позову про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 32000 грн. неустойки рішення скасовано та відмовлено в цій частині вимог. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 квітня 2014 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 21 січня 2014 року в частині вирішення спору про стягнення процентів за користування позикою та неустойки скасовано, справа в цій частині направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 13 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за користування позикою: проценти в сумі 154 105,27 грн. за період з 29.12.2009 року по 25.06.2013 року та неустойку в сумі 326 114,40 грн. за період з 25.06.2012 року по 25.06.2013 року, а всього стягнуто 480 219,67 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 22 червня 2016 року заяву ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує на те, що судом не було враховано, що ОСОБА_2 є пенсіонеркою за віком і стягнення з неї 326 114 грн. 40 коп. в якості неустойки є надмірним, оскільки її пенсія становить 1250 грн. на місяць, іншого доходу вона не має. Водночас, для розрахунку суми неустойки суду слід було врахувати наявність збитків та їх розмір, негативні наслідки, які настали або могли настати для кредитора, у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язання. Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо настання збитків або негативних наслідків. Крім того, суд мав прийняти до уваги наявність на утриманні у відповідача матері похилого віку та скрутне матеріальне становище, а завеликий розмір неустойки порушує принципи справедливості та розумності.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 грудня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно якого ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 у борг 49 600 доларів США.

Пунктом 1 вказаного договору сторони визначили графік погашення боргу, відповідно якого ОСОБА_2 зобов'язалася повернути вказані кошти в строк до 29 грудня 2010 року рівними частинами по 800 доларів США щомісячно, а у разі несвоєчасного повернення грошей - сплатити неустойку в розмірі 5000 грн. за кожний день прострочення, починаючи з шостого дня прострочення. (а.с.13-14).

28 грудня 2012 року між первісним кредитором ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_3 був укладений договір відступлення права вимоги за договором позики, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.48).

ОСОБА_2 перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 2011 року, у зазначений у договорі позики строк борг у повному обсязі не повернула.

Скасовуючи рішення судів суд касаційної інстанції вказав, що поза увагою судів залишилось те, що оскільки основне зобов'язання відповідачем не було виконане і порушення прав позивача на повернення йому позики було триваючим, то позивач має право на отримання неустойки в зв'язку із порушенням зобов'язання, яка повинна бути обрахована за останній рік невиконання основного зобов'язання, у межах строку позовної давності за основним зобов'язанням. Помилковим вважав висновок апеляційного суду про те, що неустойка не може визначатися у твердій грошовій сумі за домовленістю сторін, оскільки таке суперечить приписам ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України та правовій природі неустойки.

Висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасовані рішення є обов*язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. (ч. 4 ст. 338 ЦПК України).

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін.

Оскільки сума позики за договором від 29 грудня 2009 року значно перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (850 грн), то підстав вважати зазначений договір безпроцентним немає.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом зазначених норм початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Виходячи з того, що право на отримання неустойки кредитор має до повного виконання зобов'язання, то стягнення неустойки за період в межах встановленого ст. 258 ЦК України річного терміну до звернення з позовом до суду не є стягненням після спливу позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 заявляла про застосування позовної давності в суді першої інстанції (а.с. 137 том 1)

З позовом до суду позивач звернувся 25 червня 2013 року шляхом поштового відправлення.

Таким чином, стягненню на користь позивача з відповідача в межах позовної давності підлягають проценти за період з 25.06.2010 року по 25 червня 2013 року та неустойка за період з 25 червня 2012 року по 25 червня 2013 року.

Між тим, вирішуючи справу суд першої інстанції помилково стягнув проценти за користування грошима поза межами позовної давності - до 25 червня 2010 року.

Так, з урахуванням розрахунку позивача (том 2 а.с. 35-36), за період з 25 червня 2010 року по 25 червня 2013 року, проценти становлять 9493 долари США, отже стягненню з відповідача, з урахуванням курсу НБУ за долар США станом на час вирішення справи, підлягає 122961,71 грн. (9493 х 12,952882).

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині суми стягнутих процентів

Представник відповідача в апеляційній скарзі вказує, що розмір неустойки є завеликим та порушує принципи справедливості та розумності.

Між тим, договору притаманна така риса, як свобода договору. Поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вона вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи.

Свободу договору можна охарактеризувати як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії, вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших суб'єктів.

Особа вільна вступати у договірні відносини; самостійно обирати контрагента та вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини; самостійно визначають умови (зміст) договору, структуру і вид договірного зв'язку.

Учасники договору можуть обрати договір, що передбачений законом (так звані поіменовані договори, які прямо передбачені в ЦК України або в іншому нормативному акті), так і договір, не передбачений у законодавстві (непойменовані), проте породжує права та обов'язки його учасників.

За ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Істотні умови відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом або необхідні для даного виду, то договір вважається укладеним і набуває обов'язкової сили для сторін.

Одночасно слід зазначити, що договір є підставою виникнення договірного зобов'язання - під яким, відповідно до ст. 151 ЦК України, слід розуміти правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно п. 5 договору позики укладеного між сторонами 29.12.2009 року, сторони домовились, що у разі прострочення будь-якого строку виконання зобов*язання по повернунню позики позичальник повинен сплатити на користь позикодавця неустойку у розмірі 5000 грн. за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня прострочення.

Підпис ОСОБА_2 на договорі свідчить про те, що вона ознайомилась із змістом договору, та погодилась із умовами викладеними у ньому.

В апеляційній скарзі представник відповідача наполягає на зменшенні розміру неустойки, проте неустойка була зменшена судом першої інстанції у відповідності до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України з 1 825 000 грн. до суми основного боргу 326 114,40 грн. з огляду на майновий стан відповідача та обсяг збитків позивача.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення неустойки відповідає вимогам закону та залишається без змін.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право змінити рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України порушення судом норм матеріального права.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 13 жовтня 2014 року змінити в частині періоду та суми стягнення процентів та загальної суми стягнення, у зв*язку з чим абзац другий резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 проценти за період з 25.06.2010 року по 25.06.2013 року в сумі 122961,71 грн. та неустойку за період з 25.06.2012 року по 25.06.2013 року в сумі 326 114 грн. 40 коп., всього - 449 076 грн. 11 коп.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -