Справа № 127/6993/17 Провадження № 22-ц/772/2782/2017Головуючий в суді першої інстанції Бар'як А. С.
Категорія 53Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Сала Т.Б.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.06.2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці про зобов'язання вчинити дії, стягнення заробітної плати та грошової компенсації за невикористану відпустку, стягнення компенсації середнього заробітку, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2017 року позивач звернулась в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 01.10.2013 року між нею та ФОП ОСОБА_2 був укладений безстроковий трудовий договір, згідно з яким її прийнято на посаду продавця-консультанта, а з 09.04.2014 року було переведено на посаду директора магазину. Позивачем зазначено, що в порушення вимог законодавства їй не було вручено примірник зареєстрованого трудового договору, а також не було повернуто її трудову книжку із записом про прийняття на роботу. Згодом, а саме 17.01.2017 року, представником ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_4, її не було допущено до робочого місця та повідомлено про звільнення, хоча жодних письмових документів про це їй вручено не було. Того ж дня, представнику ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_4, нею була вручена заява на ім'я ФОП ОСОБА_2 про звільнення її із займаної посади за власним бажанням, а також дублікат відповідної заяви був надісланий на адресу відповідача ФОП ОСОБА_2. Вказала, що не дочекавшись жодної реакції на свою заяву з боку ФОП ОСОБА_2, 13.02.2017 року нею був надісланий лист на адресу ФОП ОСОБА_2 з проханням подати до центру зайнятості укладений між ними трудовий договір для проведення реєстрації його припинення, зробити відповідний запис у її трудовій книжці, повернути їй трудову книжку та провести з нею остаточний розрахунок, однак відповідний поштовий лист повернувся з відміткою про неможливість його вручення у зв'язку із закінченням терміну зберігання. За таких обставин, незважаючи на подану нею заяву про звільнення з роботи, до цього часу припинення трудових стосунків із ФОП ОСОБА_2 у центрі зайнятості не зареєстроване, а трудова книжка із відміткою про її звільнення їй не повернута. Через невидачу трудової книжки з вини відповідача вона не має змоги влаштуватися на роботу або хоча б стати на облік у центр зайнятості як безробітна, а тому позбавлена будь-яких засобів для власного існування та забезпечення сім'ї. Внаслідок порушення її трудових прав із боку роботодавця, які полягають у незаконному недопущенню її до роботи, що призвело до подання нею заяви про звільнення, затримці проведення з нею остаточного розрахунку при звільненні, безпідставному утриманні у відповідача трудової книжки, вона зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються у її свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення її трудових прав. Ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих та ділових зв'язків, а також вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. З вини ФОП ОСОБА_2 вона вже тривалий час не може реалізувати своє право на працю та фактично залишилась без засобів для існування і глибоке переживання з цього приводу негативно впливає на стан її здоров'я, чим завдано моральну шкоду, а тому з урахуванням уточнених позовних вимог просила: зобов'язати Правобережний центр зайнятості м. Вінниці зняти з реєстрації трудовий договір, який був укладений між нею та ФОП ОСОБА_2; зобов'язати ФОП ОСОБА_2 внести запис до її трудової книжки про звільнення з роботи з 31.01.2017 року на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України; зобов'язати ФОП ОСОБА_2 повернути трудову книжку; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на її користь заробітну плату за січень 2017 року та грошову компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2 690,39 грн.; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 7 610,91 грн.; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 7 610,91 грн.; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь позивача 50 000,00 грн. як відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.06.2017 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ФОП ОСОБА_2 внести запис до трудової книжки ОСОБА_3 про її звільнення з роботи з 31.01.2017 року на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Зобов'язано ФОП ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 трудову книжку.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2 690,39 грн., що становить суму заробітної плати за січень 2017 року в розмірі 1 605,50 грн. та грошову компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1 085,39 грн..

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 7 610,91 грн..

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5 000,00 грн., як відшкодування завданої моральної шкоди.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про осудові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представником фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права.

В судовому засіданні представник ФОП ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з посиланням на викладені в ній обставини.

ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Представник Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з того, що позивачем у встановленому порядку було подано заяву про звільнення за власним бажанням, яка у визначені строки відповідачем не розглянута, тому останній зобов'язаний внести відповідний запис до трудової книжки, повернути її позивачу, а також стягненню з відповідача підлягають невиплачена заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку та середній заробіток за час вимушеного прогулу, розрахунок яких було зроблено, крім того суд дійшов висновку, що позивачу було заподіяно моральну шкоду, розмір якої визначено в сумі 5000 грн., а в частині вимог до Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці, то дані вимоги залишені без задоволення.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно довідки від 23.03.2017 року, виданої заступником начальника відділу взаємодії з роботодавцями Ленінського РЦЗ м. Вінниці, ОСОБА_3 працює у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з 01.10.2013 року по сьогоднішній день продавцем-консультантом, а з 09.04.2014 року директором магазину.

17.01.2017 року ОСОБА_3 було подано заяву ФОП ОСОБА_2 з проханням звільнити її з посади управляючої магазином «Remix» за власним бажанням, яка була отримана ОСОБА_4 - представником ФОП ОСОБА_2 за місцем робити позивача.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_3 додатково повідомила ФОП ОСОБА_2 про своє звільнення, надіславши на його адресу заяву аналогічного змісту, яка була отримана останнім 23.01.2017 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_3 заявлено вимогу про проведення з нею розрахунку за час затримки розрахунку при звільненні, обґрунтовану тим, що з нею не було проведено розрахунок при звільненні у строки визначені трудовим законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано розрахунок невиплаченої заробітної плати з 01.01.2017 року по 17.01.2017 року, згідно якого оклад становить 3 210,00 грн., фактично відпрацьовано 10 днів, кількість робочих днів за нормою 20, а тому сума, яка підлягає виплаті становить 1 605,00 грн..

Крім того, позивачем надано розрахунок компенсації за невикористану відпустку 10 календарних днів за період з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року, згідно якого сума компенсації становить 1 085,39 грн., при цьому даний розрахунок проведено згідно постанови КМУ від 08.02.1995 року №100.

Також позивачем надано розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з невидачею трудової книжки та розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.01.2017 р. по 31.03.2017 року, відповідно до якого сума середнього заробітку за час затримки заробітної плати становить 7 610,91 грн. та за час вимушеного прогулу в зв'язку з невидачею трудової книжки становить 7 610,91 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 235 КЗпП України встановлено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Вимогами ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь позивача заробітної плати за січень 2017 року в розмір 1 605,50 грн. та грошової компенсації за невикористану відпустку з розмір 1 085,39 грн., а також середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7 610,91 грн., при цьому районний суд вірно застосував правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові №6-2912цс16 від 18.01.2017 року, щодо неможливості подвійного стягнення при одному звільненні середнього заробітку як за ст. 117 КЗпП України, так і за ст. 235 КЗпП України, оскільки це буде не співмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

Крім того, звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_3 заявлено вимогу про розірвання трудового договору, повернення трудової книжки, обґрунтовану тим, що вона в черговий раз звернулась до ФОП ОСОБА_2 щодо свого звільнення, однак останній ухиляється від свого обов'язку щодо подання до центру зайнятості трудового договору для зняття його з реєстрації, при цьому зняття з реєстрації трудового договору дає підстави для внесення запису до трудової книжки про звільнення.

Зняття з реєстрації трудового договору, укладеного між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, визначається Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року №260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.06.2001 року за № 554/5745.

Матеріалами справи встановлено, що ФОП ОСОБА_2 при здійсненні реєстрації трудового договору не надав ОСОБА_3 один примірник зареєстрованого трудового договору, а також не повернув трудову книжку із записом про прийняття на роботу, чим порушив вимоги п. 7 Порядку, яким передбачено, що якщо працівник був відсутнім при проведенні державної реєстрації трудового договору, відповідальна особа центру зайнятості повертає фізичній особі (або дорученням уповноваженій нею особі) два примірники такого договору з відміткою про реєстрацію. Фізична особа зобов'язана вручити під розписку працівникові один примірник зареєстрованого трудового договору протягом трьох робочих днів з дня його надходження, про що робиться відповідний запис у книзі реєстрації, а також повернути йому трудову книжку із записом про прийняття на роботу.

Відповідно до п. 8, ч. 1 п. 9 Порядку у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що в даному випадку правовідносини, які склались між сторонами, виключають подальшу можливість вчинення ФОП ОСОБА_2 на примірниках відповідних трудових договорів запису про підстави його припинення з посиланням на вимоги КЗпП України та з послідуючим сповіщенням про дані обставини відповідного центру зайнятості, знявши з реєстрації трудовий договір та вчинивши відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_3, при цьому, колегія суддів звертає увагу, що Правобережний центр зайнятості м. Вінниці позбавлений можливості без надання оригіналів трудового договору із внесеними до нього записами ФОП ОСОБА_2 про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, здійснити зняття з реєстрації даного трудового договору.

Також, звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_3 заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, яка мотивована неможливістю отримати заробітну плату та вчинити дії щодо зняття з реєстрації відповідного трудового договору, що впливає на підтримання в належному фінансовому стані свого звичного життєвого рівня.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно визначено, що позивачем доведено необхідність вдаватись до додаткових зусиль щодо можливості реалізувати свої трудові права у законний спосіб, при цьому дані обставини впливають на її звичний спосіб життя, а тому вірно визначив розмір відшкодування моральної шкоди.

Щодо викладених в апеляційній скарзі тверджень про порушення норм матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення, то останні не заслуговують на увагу, оскільки фактично лише відтворюють зміст позовної заяви, поданої до Київського районного суду м. Одеси у справі за позовом до ОСОБА_3 про розірвання трудового договору та стягнення збитків, завданих недостачею товарно-матеріальних цінностей, при цьому не спростовують висновків суду першої інстанції, а також, безпідставними є посилання на не доведення позивачем факту заподіяння їй моральної шкоди.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.06.2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ Т.Б. Сало

Згідно з оригіналом: