22.11.2017 Справа № 363/1493/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Баличевої М.Б., при секретарі Рибки І.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, визнання договору іпотеки та договору купівлі-продажу недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Уточнивши позовні вимоги позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, визнання договору іпотеки та договору купівлі-продажу недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 із 22 липня 1973 року. Під час перебування у шлюбі, її чоловік отримав у власність земельну ділянку площею 0,1350 га по вул. Набережній, 66 у смт. Димер Вишгородського району Київської області, на якій за спільні сімейні кошти збудовано будинок, право власності на який ще не зареєстроване відповідно до вимог закону. 14 липня 2014 року нею було надано нотаріально-завірену згоду на отримання її чоловіком кредиту. Пізніше їй стало відомо, про те, що замість отримання кредиту він уклав у простій письмовій формі договір позики із ОСОБА_3 та договір іпотеки від 15 липня 2014 року в рахунок забезпечення виконання зобовязання, предметом якого стала набута у шлюбі земельна ділянка та, фактично, розміщений на ній садовий будинок, побудований за спільні кошти подружжя. Крім того, 15 липня 2014 року її чоловік для представництва його інтересів надав доручення на імя ОСОБА_3, а останній в свою чергу, 5 грудня 2014 року продав належну її чоловікові земельну ділянку ОСОБА_4 Однак, згоди на укладання договору купівлі продажу земельної ділянки по вул. Набережній, 66 у смт. Димер, як того вимагає закон, вона не надавала. Вважає, що такі обставини порушують її права та у звязку із викладеним, вважає, що оспорюваний договір іпотеки від 15.07.2014 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для забезпечення договору позики грошових коштів № 15-07/П від 15.07.2014 року, та договір купівлі - продажу мають бути визнано недійсними, а також просить суд визнати сумісною власністю подружжя вказану земельну ділянку.

Представник позивача в судовому засіданні уточнену позовну заяву повністю підтримав, просив суд її задовольнити та надав пояснення аналогічні тим, що містяться в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, надавши письмові заперечення проти позову, а також в судовому зсіданні надав пояснення аналогічні тим, що містяться в його письмових запереченнях.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав письмові заперечення проти позовних вимог, просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, надав письмові пояснення по справі, з яких видно, що з позовом позивача згодний та просив розглянути справі у його відсутність.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні уточненого позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що дійсно ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 із 22 липня 1973 року.

Відповідачем ОСОБА_2 було отримано у власність земельну ділянку площею 0,1350 га по вул. Набережній, 66 у смт. Димер Вишгородського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується державним актом на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯЕ № 586950, виданого Димерською селищною радою Вишгородського району Київської області 07.05.2007 року на підставі рішення 10 сесії ХХІV скликання Димерської селищної ради від 10.09.2004 року № 73 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 14, кадастровий номер земельної ділянки :19:109:0506 (а.с. 47).

14 липня 2014 року позивачем ОСОБА_1 було надано нотаріально-завірену згоду на отримання її чоловіком відповідачем ОСОБА_2 кредиту відомій їй установі та наступну заставу земельної ділянки площею 0,1350 га по вул. Набережній, 66 у смт. Димер Вишгородського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить її чоловіку ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯЕ № 586950, виданого Димерською селищною радою Вишгородського району Київської області 07.05.2007 року на підставі рішення 10 сесії ХХІV скликання Димерської селищної ради від 10.09.2004 року № 73 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 14, кадастровий номер земельної ділянки :19:109:0506.

При цьому ОСОБА_1 заявила про свою згоду на те, щоб умови договорів (кредитного та/або застави) визначались її чоловіком самостійно, без додаткового погодження цих питань з нею, щоб будь якої його дії, спрямовані на отримання кредиту відповідають інтересам їхньої сімї, і укладання зазначених договорів відповідають їхньому волевиявленню. Також зазначила, що їй відомо, що повернення отриманого кредиту буде здійснюватись ними зі спільних коштів сімї.

Вказана заява була засвідчена приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрована в реєстрі за № 1135 (а.с. 35).

15.07.2014 року між відповідачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів № 15-07/П, предметом якого була позика грошових коштів в сумі 6 000 доларів США, що на той час становило 72 000 грн., готівкою, строком на 6 місяців.

Відповідно до умов вказаного договору позикодавець передає позичальнику позику в сумі 6 000 доларів США , що на той час становило 72 000 грн., готівкою, строком на 6 місяців, а позичальник зобовязується повернути отриману суму в строки і порядку, зазначені в даному договорі.

За користування отриманими грошовими коштами, позичальник щомісячно, до 14 числа кожного місяця з дня надання суми позики, зобовязаний сплачувати позикодавцю проценти у розмірі 16,7 % від суми позики, що становить 1 000 доларів США. (а.с. 33-34).

15.07.2014 року ОСОБА_2 було видано нотаріально посвідчену довіреність на імя відповідача ОСОБА_3 для представництва його інтересів перед третіми особами, зокрема перед органами виконавчої влади та місцевого самоврядування, їх структурними підрозділами, банківських установах, в органах нотаріату, відповідними уповноваженими органами земельних ресурсів, у разі необхідності також перед іншими підприємствами, установами та організаціями, незалежно від підпорядкування, форм власності та належності з питань, повязаних із замовленням та одержанням документів, а також продажу від його імені земельної ділянки площею 0,1350 га по вул. Набережній, 66 у смт. Димер Вишгородського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯЕ № 586950 (а.с. 31).

15.07.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, відповідно до якого іпотекодавець з метою забезпечення повного виконання зобовязання, зазначеного в п. 2 даного договору, передає в іпотеку іпотеко держателю, а іпотеко держатель приймає від іпотекодавця на умовах, визначених даним договором , нерухоме майно, зазначене в п. 5 даного договору.

П. 2 Договору іпотеки передбачено, що даним договором забезпечується виконання зобовязань ОСОБА_2 перед іпотекодержателем за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зі всіма додатковими угодами, змінами і доповненнями до нього, а саме: повернення позики у розмірі 72 000 грн. в строк до 14.01.2015 року з нарахуванням відсотків відповідно до умов договору позики , неустойки та інших можливих витрат іпотеко держателя.

П. 5 Договору іпотеки передбачено, що за даним договором в іпотеку передається наступне нерухоме майно, що є предметом іпотеки: земельна ділянка, площею 0,1350 га по вул. Набережній, 66 у смт. Димер Вишгородського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить її чоловіку ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯЕ № 586950, виданого Димерською селищною радою Вишгородського району Київської області 07.05.2007 року на підставі рішення 10 сесії ХХІV скликання Димерської селищної ради від 10.09.2004 року № 73 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 14, кадастровий номер земельної ділянки :19:109:0506 (а.с. 106-109).

29.10.2014 року ОСОБА_3 було направлено письмову вимогу на адресу ОСОБА_2 про усунення порушення ним договору позики, у звязку з чим ОСОБА_3 вимагав сплатити заборгованість, а саме: суму позики та суму несплачених процентів за користування позикою, що разом складає 10 000 доларів, що за офіційним курсом НБУ складає 128 120 грн. в строк 30 днів (а.с. 110-114).

15.12.2014 року, ОСОБА_2 засвідчив нотаріальну заяву про те, що він доводить до відома ОСОБА_3, що він скасовує довіреність видану їм на імя ОСОБА_5 та посвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_6 Київського міського нотаріального округу 15.07.2014 року за реєстровим № 1332 (а.с. 32).

15.12.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0,1350 га по вул. Набережній, 66 у смт. Димер Вишгородського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯЕ № 586950, виданого Димерською селищною радою Вишгородського району Київської області 07.05.2007 року на підставі рішення 10 сесії ХХІV скликання Димерської селищної ради від 10.09.2004 року № 73 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 14, кадастровий номер земельної ділянки :19:109:0506 (а.с. 30).

Ухвалою суду 10.02.2016 року по вказаній справі була призначена судова будівельна технічна експертиза, виконання якої було доручено експертам Київського науково дослідного інституту судових експертиз.

Відповідно до висновку експерта № 8296/16-42/7748/7749/17-42 від 25.05.2017 року за результатами проведення судової будівельно технічної експертизи встановлено, що на земельній ділянці площею 0,1350 га по вул. Набережній, 66 у смт. Димер Вишгородського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташований обєкт будівництва одноповерховий будинок з надбудовою та прибудовою.

Встановити чи є будинок, розташований на вказаній земельній ділянці обєктом незавершеного будівництва, а також встановити ступінь його будівельної готовності, експертам не вбачається за можливе з підстав відсутності доступу до приміщень житлового будинку на момент проведення обстеження.

Разом з цим, експертом зазначено, що конструктивні огороджувальні елементи будинку зведені у повному обсязі. До будинку підведені основні інженерні мережі. На момент обстеження встановлені певні ознаки експлуатації будинку та фізичний знос окремих конструктивних елементів, які могли виникнути в процесі експлуатації приміщень будинку.

Вказаний обєкт будівництва, розташований на земельній ділянці по вул. Набережній, 66 у смт. Димер Вишгородського району Київської області є земельним поліпшенням.

Оскільки правовстановлююча, проектна та технічна документація (яка була актуальна на ретроспективну дату оцінки) на дослідження надана не була, то встановити ринкову вартість обєкта будівництва за вищевказаною адресою станом на 05.12.2014 року не вбачається за можливе.

Ринкова вартість земельної ділянки (вільної від забудови), що розташована за вищевказаною адресою, в цінах на дату 05.12.2014 року становить 93 649 грн.

Зокрема, питання спільної власності подружжя врегульовано СК України.

Відповідно до частини 2 статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної власності подружжя.

В 1997 році було сформовано будівельний паспорт за №117 на проектування будинку на імя співвідповідача ОСОБА_2, щодо будівництва житлового будинку та господарських будівель на земельній ділянці площею 0,135 га.

Протягом 2005-2012 років велось будівництво та облаштування будинку, який розміщений на спірній земельній ділянці по вул. Набережній 66 у смт. Димер.

Так, було замовлено спроектовано та реалізовано комплекс робіт щодо електро, газо та водопостачання до будинку №66 по вул. Набережній у смт. Димер.

Відповідно до статті 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладено другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладання договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Матеріалами справи встановлено, що відповідну згоду на укладання договору купівлі продажу земельної ділянки по вул. Набережній, 66 у смт. Димер, як того вимагає закон, позивач надала відповідачу її чоловіку ОСОБА_2, на підтвердження чого в матеріалах справи мається нотаріально-завірена згода на отримання її чоловіком відповідачем ОСОБА_2 кредиту відомій їй установі та наступну заставу земельної ділянки площею 0,1350 га по вул. Набережній, 66 у смт. Димер Вишгородського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить її чоловіку ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯЕ № 586950, виданого Димерською селищною радою Вишгородського району Київської області 07.05.2007 року на підставі рішення 10 сесії ХХІV скликання Димерської селищної ради від 10.09.2004 року № 73 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 14, кадастровий номер земельної ділянки :19:109:0506.

При цьому ОСОБА_1 заявила про свою згоду на те, щоб умови договорів (кредитного та/або застави) визначались її чоловіком самостійно, без додаткового погодження цих питань з нею, щоб будь якої його дії, спрямовані на отримання кредиту відповідають інтересам їхньої сімї, і укладання зазначених договорів відповідають їхньому волевиявленню. Також зазначила, що їй відомо, що повернення отриманого кредиту буде здійснюватись ними зі спільних коштів сімї.

Вказана заява була засвідчена приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрована в реєстрі за № 1135 (а.с. 35).

Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна з сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У статті 203 ЦК України йдеться про те, що Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Перед початком ініціювання процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, позичкодавець неодноразово попереджав позичальника про те, що він збирається продати земельну ділянку для погашення заборгованості, але жодної відповіді так і не отримав. В тому числі, позичкодавець письмово повідомляв (копія листа додається) позичальника про намір звернення стягнення на майно (п.20 Іпотечного договору). Доказом усвідомлення ОСОБА_7 можливих дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у разі непогашення боргу є факт отримання відповідного письмового повідомлення позикодавця, що підтверджується квитанцією про направлення листа, описом вкладення у цінний лист, а також повідомлення про отримання листа.

Виходячи з того, що позичальник ОСОБА_2 не повернув кошти, що позичав у ОСОБА_3, з метою захисту своїх прав та інтересів позичкодавець, відповідно до умов іпотечного договору, звернув стягнення на майно позичальника, а саме продав на підставі договору купівлі-продажу майно ОСОБА_4

Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до п.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка.

Згідно п.1 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позичкодавцеві позику в такій сумі, у строк та в порядку, що встановлено у договорі.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У звязку з тим, що позичальник ОСОБА_2 допустив порушення зобовязання щодо сплати тіла та відсотків по договору позики, та не повернув позичені кошти на письмову вимогу позикодавця, ОСОБА_2 в даному випадку є таким, що порушив цивільне зобовязання у правовідносинах позики.

Як було зазначено вище, на забезпечення виконання умов договору позики, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також було укладено іпотечний договір від 15.07.2014р.

Позивач звернулася до суду із вимогою, в том числі, про визнання недійсним Іпотечного договору. Проте у позовній заяві відсутні будь-які обґрунтування на доведення її вимог, в тому числі відсутні посилання на конкретні норми ЦК України, недотримання яких є підставою для визначення правочину недійсним.

Так, Іпотечний договір, відповідно до ст. ст. 205, 208, 209 ЦК України, було укладено у письмовій формі та нотаріально посвідчено. При цьому слід визнати, що при оформлені Договору позики та іпотеки, ОСОБА_1 дружина ОСОБА_2 надала нотаріально посвідчену заяву про згоду на отримання кредиту. Також в даному дозволі, обєктом застави була вказана земельна ділянка площею 0,1350 га, що розташована на території Київська область, Вишгородський район, смт. Димер, вул. Набережна, 66, кадастровий номер земельної ділянки :19:109:0506.

Таким чином, оформляючи дану заяву ОСОБА_1 підтверджувала, що їй відомо, що повернення отриманого кредиту буде здійснюватися подружжям зі спільних коштів за рахунок спільного сімейного майна подружжя земельної ділянки.

Враховуючи викладене, Іпотечний договір відповідає формі, встановлений ЦК України, був укладений при наявності нотаріального посвідчення згоди другого з подружжя на розпорядження предметом іпотеки у випадку порушення зобовязання щодо повернення позики.

А отже, по даній справі відсутні будь-які підстави його недійсності.

Як було зазначено вище, на забезпечення виконання договору позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір від 15.07.2014 року.

Предметом договору іпотеки була земельна ділянка, площею 0,1350 га по вул. Набережній, 66 у смт. Димер Вишгородського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить її чоловіку ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯЕ № 586950, виданого Димерською селищною радою Вишгородського району Київської області 07.05.2007 року на підставі рішення 10 сесії ХХІV скликання Димерської селищної ради від 10.09.2004 року № 73 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 14, кадастровий номер земельної ділянки :19:109:0506.

Таким чином, у разі невиконання позичальником ОСОБА_2 перед позикодавцем ОСОБА_3 зобовязання, позикодавець має право розпочати процедуру звернення стягнення на земельну ділянку шляхом, в тому числі її реалізації.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, а також в інших випадках, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 37 Закону України «Про іпотеку»встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до п. п. 38, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно дост. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

Відповідно до договору іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за договором або зобовязанням, що забезпечено іпотекою за Договором іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Суд вважає, що оспорювані ОСОБА_1 договір купівлі-продажу земельної ділянки по вул. Набережній 66 у смт. Димер Вишгородського району Київської області від 5 грудня 2014 року та договір іпотеки від 15.07.2014 року не можуть бути визнаними недійсним и, оскільки вони укладені у встановленому законом порядку та без порушення вимог чинного законодавства.

Таким чином, на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні уточнених вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 79, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218, 293, 294 ЦПК України, на підставі ст.62, 65 СК України, 203, 215, 216, 526, 1046, 1049 ЦК України, ст.18, 33, 37 ЗУ "Про іпотнеку", суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, визнання договору іпотеки та договору купівлі-продажу недійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня проголошення до Апеляційного суду Київської області, через Вишгородський районний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його отримання копії цього рішення.

Головуючий М.Б. Баличева