Справа № 347/1933/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2017 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі :

головуючої судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Терлюжак Н.П.,

представників: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог: Космацька сільська рада, приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3звернууся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог: Космацька сільська рада, приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу про визнання заповіту недійсним.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що 21.11.2008р. померла мати позивача ОСОБА_4. 07.11.1999р. на випадок своєї смерті мати зробила заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно вона заповіла своєму синові ОСОБА_3 Після смерті матері спадщину на будинковолодіння, що розташоване в с.Космач по вул.М.Боб»яка,30, Косівського району прийняв тільки позивач. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом він не зміг, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи на дане майно, а тому йому рекомендовано було звернутися до суду. Під час судового засідання при розгляді його позову про визнання права власності на спадкове майно відповідачка ОСОБА_4 представила заповіт від 27.05.2004р. Вважає даний заповіт таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому повинен бути визнаний недійсним, оскільки він не відповідає волі спадкодавця. У даному заповіті напис зроблений не спадкодавцем, що свідчить про підробку напису, який значно відрізняється від дійсного почерку матері. Також відсутній підпис спадкодавця, що грубо порушує вимоги законодавства. Крім цього, заповіт на даний час не змінений і не скасований, а тому, на його думку, дуже дивним є поява нового заповіту. Відповідачка ОСОБА_4 з 1967р. у спадковому будинку не проживає. А тому, просить позов задоволити.

Відповідачка та її представник позов не визнали та пояснили, що дійсно 07.11.1999р. мама ОСОБА_4 вчинила на випадок смерті заповітне розпорядження про те, що все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось заповідає синові ОСОБА_3 Однак, відчувши себе газдою позивач почав застосовувати щодо неї фізичне насильство, бив її. В 2000році позивач вигнав маму та відповідачку з рідної хати та вони змушені були проживати в сестри ОСОБА_5 А тому, 27.05.2004р. мати ОСОБА_4 вчинила нове і остаточне заповідальне розпорядження на випадок своєї смерті і заповіла все своє майно дочці ОСОБА_4 Даний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Косівського нотаріального округу із вчиненням реєстрового запису за №896. На даний час відповідачка немає можливості вступити у фактичне володіння та управління спадковим майном, оскільки позивач її не впускає до батьківської хати, а тому вона там не проживає. Вважають, що відповідно до вимог ст.1254 ЦК України складений ОСОБА_4 заповіт 27.05.2004р. скасував попередній її заповіт від 07.11.1999р. та волевиявлення мами було вільним і відповідало її добрій волі. Що стосується підроблення заповіту, то дані висновки позивача базуються на припущеннях і жодних доказів щодо даних обставин ним не надано. А тому, просять в позові відмовити.

Суд, вислухавши сторони, свідків та вивчивши матеріали справи, вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожний має право на судовий захист.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Як встановлено в судовому засіданні 07.11.1999р. ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла позивачу ОСОБА_3, що стверджується копією заповіту посвідченого секретарем виконкому Космацької сільської ради, Косівського району та зареєстрованого в реєстрі за №100.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-НМ №234609 вбачається, що ОСОБА_4 померла 21.11.2008р.

Відповідно до матеріалів справи видно, що позивач після смерті матері мав намір належним чином оформити право власності на спадкове майно за заповітом від 07.11.1999р., проте відповідачкою ОСОБА_4 представлено новий заповіт від 27.05.2004р., згідно якого померла ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла ОСОБА_4 Даний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Косівського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №896.

Частинами 1-3 ст.1254 ЦК України зазначено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Тобто, в даному випадку твердження позивача про те, що саме він є спадкоємцем за заповітом після смерті матері спростовується дійсними обставинами справи та нормами діючого законодавства, якими визначено, що новий заповіт скасовує попередній заповіт. В даному випадку попереднім заповітом являється заповіт складений померлою на користь ОСОБА_3 від 07.11.1999р., однак він відповідно до вимог ст.1254 ЦК України скасований новим заповітом від 27.05.2004р. складеним померлою на користь своєї дочки ОСОБА_4

Відповідно до п.7ч.16 Постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008р. № 7 заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК ( 435-15 ) немає відповідного правила.

Зповіт являється одностороннім правочином, а відповідно до ч.1 ст.214 ЦК України особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитися від нього, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено в судовому засіданні заповіт складений 27.05.2004р. ОСОБА_4, 1931р.н. на користь ОСОБА_4 1965р.н. відповідає всім вимогам, які встановлені нормами чинного законодавства, зокрема щодо укладення правочинів.

Так, відповідно до ст.ст.208-209 ЦК України передбачена письмова форма правочинів та правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.

Згідно заповіту від 27.05.2004р. вбачається, що він укладений в письмовій формі та нотаріально посвідчений, а згідно ч.1ст.219 ЦК України тільки у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. У даному заповіті зазначено про те, що особу заповідача встановлено та дієздатність перевірено, що спростовує твердження позивача про те, що ОСОБА_4 на момент укладення заповіту була недієздатною. Проте, дане твердження позивача нічим не доведено та не підтверджено в судовому засіданні.

Зокрема, допитані судом свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, який був лікуючим лікарем ОСОБА_4 так і не змогли ствердити той факт, що в 2004році, тобто на час укладення заповіту, померла була неадекватною, тобто не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази про те, що померла ОСОБА_4 знаходилась на обліку в психоневрологічному кабінеті, а також рішення суду про визнання її недієздатною чи обмежено дієздатною, а також не доведено в судовому засіданні про вчинення одностороннього правочину дієздатною фізичною особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, яке б також являлось підставою для визнання заповіту недійсним.

Відповідно до глави 3 ч.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, зареєстрованого 22.02.2012р. за №282/20595 при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Главою 4 даного наказу передбачено, що дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та розяснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту розяснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов'язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. В главі 6 Наказу зазначено, що нотаріус зобовязаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Згідно розділу ІІ , глави 3, ч.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю. Нотаріус при посвідченні заповіту зобов'язаний роз'яснити заповідачу зміст статті 1241Цивільного кодексу України про право на обов'язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору.

Відповідно до долученого до матеріалів справи заповіту вбачається, що зміст вказаних статтей було роз»яснено та зміст заповіту прочитано особисто ОСОБА_4 та підписано даний документ особисто нею, тобто нотаріусом вчинені всі дії щодо належного оформлення заповіту від 27.05.2004р.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним (ч.1ст.219ЦК України).

Тобто, в даному випадку відсутні жодні підстави, які визначені законом, для визнання правочину недійсним.

Твердження представника позивача про те, що позивач не знав про існування заповіту від 27.05.2004р. та він раптово з»явився після смерті матері, також спростовується статтею 1255 ЦК України, якою зазначено, що нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту.

В судовому засіданні представником позивача, крім особистих припущень, не наведено обґрунтованих підстав, які б свідчили про підробку даного документу, оскільки він підписаний спадкодавцем особисто, а тому твердження позивача про відсутність підпису спадкодавця у заповіті спростовується самим заповітом із вчиненим підписом померлою ОСОБА_4

Долучена до матеріалів справи довідка видана виконкомом Космацької сільської ради від 03.08.2016р. свідчить про те, що в будинку, що розташований в с.Космач по вул.М.Боб»яка,30, Косівського району зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка не проживає в будинку.

Як ствердив в судовому засіданні представник відповідачки - ОСОБА_4 в спадковому будинку не проживає по вині позивача, оскільки він її туди не впускає.

Судом також встановлено, що після укладення заповіту померлою на користь позивача, відповідачка зверталась до виконкому Космацької сільської ради про спірне питання по проживанню членів сім»ї в будинку ОСОБА_4, що свідчить про той факт, що після укладення заповіту виникали конфлікті ситуації, які й могли позначитися на тому, що ОСОБА_4 уклала новий заповіт на користь своєї дочки. Даний факт стверджується рішенням Космацької сільської ради від 24.05.2000р.

Крім цього, в судовому засіданні було встановлено, що позивач вигнав померлу ОСОБА_4 та відповідачку ОСОБА_4 з будинку та вони тривалий час проживали в сестри ОСОБА_5, про що зазначено і в рішенні Ксмацької сільської ради від 29.10.2003р. Витрати на поховання матері також повністю понесла відповідачка ОСОБА_4, оскільки позивач участі у похованні матері не приймав.

У відповідності з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання заповіту недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний заповіт, відповідає вимогам закону, а тому підстави для його визнання недійсним, відсутні.

На підставі наведеного ст.ст. 1223, 1234, 1237,1247-1249,1254,1257 ЦК України та керуючись ст.ст. 213-215, 256 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог: Космацька сільська рада, приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М.І. Крилюк