Номер провадження: 22-ц/785/293/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.,

при секретарі судового засідання Поліхрановій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «Приватбанк» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2016 року про закриття провадження по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3, за участю третьої особи Київського відділу ДВС ОМУЮ, про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИЛА:

01.07.2016 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 банк «Приватбанк» звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Київський відділ ДВС ОМУЮ про звільнення майна з-під арешту. А саме, просив суд зняти арешт з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3, накладений 15.01.2010 року постановою № В-7/127 про відкриття виконавчого провадження Другого Київського ВДВС Одеського МУЮ, запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 9422898 від 15.01.2010 року, а також зняти арешт з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, накладений 09.06.2010 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № б/н Другого Київського ВДВС Одеського МУЮ, запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 9932003 від 14.06.2010 року, а також просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати (а.с. 2-3).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2016 року провадження по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3, за участю третьої особи Київського відділу ДВС ОМУЮ, про звільнення майна з-під арешту було вирішено закрити (а.с. 57-58).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою 02.12.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» через ОСОБА_4 (представник за довіреністю) засобами поштового звязку направило до Київського районного суду м. Одеси апеляційну скаргу. Обґрунтовуючи доводи своєї скарги апелянт вказує на те, що ухвала Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2016 року про закриття провадження є незаконною, оскільки обставини справи, яка розглядається та іншої справи № 520/14388/15-ц (за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3, Київського відділу ДВС ОМУЮ про звільнення майна з-під арешту) суд першої інстанції встановив неправильно та надав їм невірну юридичну оцінку, тому висновок суду про наявність підстав для закриття провадження по справі є передчасним. У звязку з цим просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2016 року про закриття провадження та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 64-66).

08.02.2017 року представником ОСОБА_3 ОСОБА_5 були подані заперечення на апеляційну скаргу. В обґрунтування представник посилався на те, що суд першої інстанції закриваючи провадження у справі не порушив норми п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, оскільки з матеріалів справи вбачається, що вже ухвалено рішення по вказаному предмету позову з тими самими сторонами у справі (а.с.92-93).

Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду від 12.02.2016 року по справі № 520/14388/15-ц задоволено частково позовні вимоги та скасовано арешти з квартири АДРЕСА_2, зокрема і ті, які позивач ПАТ КБ «Приват Банк» просить скасувати у даному провадженні /справа № 520/7659/16-ц/. Вказане рішення не оскаржувалось та є чинним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставності закриття провадження вказує на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Київським районним судом м. Одеси (головуючий - суддя Калашнікова О.І.) розглядалася цивільна справа № 520/14388/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "ПриватБанк" до ОСОБА_3, та Київського відділу ДВС ОМУЮ, про звільнення майна з-під арешту.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2016 року задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "ПриватБанк" частково, та звільнено з-під арешту майно ОСОБА_3, та скасовано постанови Другого Київського ВДВС ОМУЮ від 18.09.2014 року, 04.08.2011 року та постанови Першого Київського ВДВС ОМУЮ від 01.02.2012 року, від 01.10.2012 року, в частині арешту з квартири АДРЕСА_2, та заборони на відчуження квартири.

Щодо скасувань постанов державних виконавців від 15.01.2010 року і від 09.06.2010 року, то суд першої інстанції в описовій частині рішення зазначив, що ці вимоги не підлягають задоволенню на підставі відсутності зазначених постанов, що не дозволило суду вирішити питання щодо скасування цих постанов (у повному обсязі чи частково, суд не мав можливості перевірити на виконання яких виконавчих документів винесені постанови, чи відповідають дійсності дати постанов). Таким чином, судом було відмовлено в задоволенні частини позовних вимог за недоведеністю. При цьому, незважаючи на редакційні недоліки, той факт, що судом було задоволено частково позовні вимоги, свідчить про те, що інша частина позовних вимог (щодо вказаних двох позовних вимог) була залишена без задоволення, оскільки відсутня ухвала про залишення вказаних позовних вимог без розгляду або про закриття провадження в цій частині. Інших процесуальних рішень ЦПК України взагалі не передбачає

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, підставою для закриття провадження по справі є рішення суду, що набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимоги та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У той самий час прийняте з певних підстав судове рішення про відмову в позові за окремими категоріями справ при збереженні існуючих правовідносин, які спричинили звернення до суду, не є перешкодою для повторного звернення до суду заінтересованих осіб з метою вирішення спору.

З матеріалів справи №2-3061/09 вбачається, що 07.10.2009 року представник банку звернувся до суду із заявою про отримання копії рішення та виконавчого листа по справі (а.с.56), на заяві є відмітка про отримання копії рішення та помітка «вик. лист». Іншої інформації щодо видачі виконавчого листа Київським районним судом м. Одеси не надано.

Крім того, боржники ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зверталися до суду із заявою про розстрочку виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2009 року, та, окрім іншого, посилалися на те, що вони не відмовляються виконати рішення в добровільному порядку, як того вимагає Закон України «Про виконавче провадження» (справа №2-3061/09) (а.с.57-58), що також підтверджує факт наявності виконавчого провадження.

В матеріалах справи є копія постанови №В-7/127 від 15.01.2010 року про відкриття виконавчого провадження Другого Київського ВДВС Одеського МУЮ, засвідчена позивачем, якою було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3 (а.с.15), а також запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 9422898 від 15.01.2010 року (а.с.13).

З матеріалів справи № 520/14388/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "ПриватБанк" до ОСОБА_3, та Київського відділу ДВС ОМУЮ, про звільнення майна з-під арешту вбачається, що на виконання ухвали суду про витребування доказів, представник ВДВС ОСОБА_7 у судовому засіданні 24.12.2015 року пояснила, що арешти, які були накладенні у 2010 році були знищенні за закінченням терміну зберігання.

Щодо арешту, який було накладено 09.06.2010 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № б/н Другого Київського ВДВС Одеського МУЮ, запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 9932003 від 14.06.2010 року, судова колегія приходить до висновку, що оскільки арешти які були накладенні у 2010 році були знищенні за закінченням терміну зберігання, підтвердити наявність або відсутність ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2010 року (при відсутності цієї ухвали в ЄДРСР) може лише суд, який ухвалив цей документ. Таким чином, оскільки цивільний процес має змагальний характер та суд не зобовязаний усувати недоліки в позовній роботі позивача за рахунок суду першої інстанції цілком логічним є те, що представники позивача повинні були, звертаючись до суду в рамках цивільної справи № 3061/09 (головуючий суддя Калашнікова О.І.), ретельніше готуватись до справи та за допомогою суду забезпечити всі докази по справі, що під час перевірки апеляційної скарги було фактично зроблено апеляційним судом Одеської області.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, колегія судів, враховуючи положення п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу та залишає ухвалу суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «Приватбанк» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2016 року про закриття провадження відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2016 року про закриття провадження залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10

13.06.2017 року м. Одеса