Справа 688/841/17
№ 2/688/513/17
Рішення

Іменем України

15 червня 2017 року м.Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді - Козачук С.В.,

з участю секретаря судового засідання Гаврилової Н.К.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань в м.Шепетівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку у звязку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення середнього заробітку у звязку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26.02.2015 року її поновлено на роботі на посаді старшого касира-операціоніста Славутського відділення №1 Хмельницької філії ПАТ КБ «Приватбанк». Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 10.06.2015 року рішення Славутського міськрайонного суду від 26.02.2015 року в частині поновлення її на роботі залишене без змін, а в частині стягнення заробітку за час вимушеного прогулу змінене та зменшено розмір стягнення з 5242 грн. 05 коп. до 4941 грн. 20 коп. Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19.04.2016 року стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 26.02.2015 року по 01.03.2016 року в сумі 22639 грн. 68 коп., яке ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 29.06.2016 року залишено без змін.

Вказуючи на те, що станом на 10.10.2016 року рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26.02.2015 року про поновлення її на роботі так і не виконане, на роботі вона не поновлена та фактично не допущена до виконання своїх професійних обовязків, вважає, що відповідач має нести відповідальність встановлену законом, а саме за період з 02.03.2016 року по 10.10.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» має сплатити їй середній заробіток в сумі 13655 грн. 68 коп. (середньоденний заробіток визначений рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 10.06.2015 року та складає 89 грн. 84 коп., кількість днів невиконання рішення суду 152; розрахунок середнього заробітку 152 х 89,84 грн. = 13655 грн. 68 коп.). Крім того, внаслідок незаконного звільнення їй було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона безпідставно була позбавлена права на отримання заробітку, внаслідок чого змушена була прикладати додаткові зусилля для організації свого життя та сімї, яку вона оцінює в 10000 грн.

А тому, просить суд стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 13655 грн. 68 коп. за період з 02.03.2016 року по 10.10.2016 року та моральну шкоду в сумі 10000 грн., допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі та суду пояснила, що наказом № Э.16.0.0.0/1-7094421 від 04.12.2014 року була звільнена з роботи з посади старшого касира-операціоніста Славутського відділення №1 Хмельницької філії ПАТ КБ «Приватбанк» за п. 2 ст. 41 КЗпП України у звязку з втратою довіря. Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26.02.2015 року її поновлено на роботі на вказаній посаді та в цій частині рішення допущено до негайного виконання. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 10.06.2015 року рішення Славутського міськрайонного суду від 26.02.2015 року в частині поновлення її на роботі та стягнення моральної шкоди залишене без змін, а в частині стягнення заробітку за час вимушеного прогулу змінено та зменшено розмір стягнення. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.07.2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження на вищевказані рішення. 27.02.2015 року Славутським міськрайонним судом виданий виконавчий лист №682/4215/14-ц про поновлення її на роботі, який нею було надіслано для примусового виконання в Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. У звязку з цим, 14.05.2015 року було заведено виконавче провадження №47540238 про примусове виконання вказаного виконавчого листа про поновлення її на роботі. 25.06.2015 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_3 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №47540238. Однак за її скаргою ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28.07.2015 року визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Ковтуна Д.В. та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження. Розпорядженням ПАТ КБ «Приватбанк» від 26.08.2015 року № Э.28.0.0.0/1-6931028 відмінено дію наказу № Э.16.0.0.0/1-7094421 від 04.12.2014 року про її звільнення. Проте, станом на 10.10.2016 року наказ про поновлення її на роботі ПАТ КБ «Приватбанк» виданий не був, робоче місце старшого касира-операціоніста в Славутському відділенні № 1 Хмельницької філії ПАТ КБ «Приватбанк» не надане, до роботи в програмних комплексах не допущена, згоду на зміну істотних умов праці чи переведення на умови неповного робочого часу вона не давала. Неодноразово зверталась до керівника Славутського відділення ОСОБА_4, як усно так і письмово, однак конкретної відповіді жодного разу не отримувала. Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19.04.2016 року стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 26.02.2015 року по 01.03.2016 року в сумі 20430 грн. 26 коп., яке ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 29.06.2016 року залишено без змін, при цьому ними встановлено, що розпорядження ПАТ КБ «Приватбанк» від 26.08.2015 року №Э.28.0.0.0/1-6931028 є неповним, в ньому відсутній пункт про поновлення її на посаді, з якої вона звільнена. Лише розпорядженням №Э.28.0.0.0/1-7243118 від 18.11.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» поновлено її на попередній посаді і лише після ознайомлення із цим розпорядженням приступила до роботи та почала отримувати заробітну плату. До того часу зарплатної картки не мала та заробітної плати не отримувала. Підтвердженням невиконання рішення суду про поновлення її на роботі за оскаржуваний період є переписка із різними органами, що долучена до матеріалів справи. Крім того, відповідачем було надано фіктивну довідку щодо її трудових відносин з ПАТ КБ «ПриватБанк» та виплату їй заробітної плати, а тому Пенсійний фонд проводив незаконно відрахування 15% з її пенсії протягом тривалого часу як з працюючого пенсіонера, що доведено постановою Шепетівського міськрайонного суду від 15.05.2017 року про визнання дій УПФУ протиправними та зобовязання здійснити перерахунок та виплату неправомірно утриманої пенсії за період з 01.01.2015 року по 18.11.2016 року. Кошти стягнуті рішенням суду від 19.04.2016 року в сумі 20430 грн. 26 коп. з відповідача стягнуті лище 14.03.2017 року. З урахуванням середньоденного заробітку в сумі 89 грн. 84 коп., встановленого рішенням апеляційного суду від 10.06.2015 року, просила стягнути з відповідача за період з 02.03.2016 року по 10.10.2016 року в її користь середній заробіток в сумі 13655 грн. 68 коп. та заподіяну незаконним звільненням моральну шкоду з мотивів, викладених у позові та письмових поясненнях, яку вона оцінює в 10000 грн.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що на виконання рішення Славутського міськрайонного суду від 26.02.2015 року, зміненого рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 10.06.2015 року про поновлення на посаді ОСОБА_1, ПАТ КБ «Приватбанк» було видано розпорядження від 26.08.2015 року № Э.28.0.0.0/1-6931028, яким скасовано дію наказу №Э.16.0.0.0/1-7094421 від 04.12.2014 року та поновлено позивача на попередній роботі. Із розпорядженням ОСОБА_1 була ознайомлена 27.08.2015 року, однак від підписання копії наказу відмовилась, про що було складено відповідний акт. Після відмови від ознайомлення, з розпорядженням про скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 була ознайомлена листом від 28.08.2015 року за вих. №20.1.0.0.0/7-20150904/1089, який було отримано нею особисто 18.09.2015 року. ОСОБА_1 після ознайомлення із вказаним розпорядженням було надано трудову книжку для внесення запису про поновлення на роботі. 26.08.2015 року виконано в трудовій книжці запис за №26 «поновлена на попередній роботі». Укладеним трудовим договором від 25.04.2002 року робоче місце не було визначене, а тому ОСОБА_1 після поновлення на роботі мала вийти на попереднє місце роботи у Славутське відділення. Проте, позивач з 28.10.2015 року по 21.11.2016 року на роботу не виходила, жодних повідомлень, які б свідчили про наміри продовжувати трудові відносини чи відмову від праці за новими умовами, а також документів, які б засвідчували поважність причин відсутності на роботі не надходило. У звязку з чим у ОСОБА_1 було витребувано пояснення про причини відсутності на роботі. Вважає, що доводи позивача про не допуск в касу не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Оскільки рішенням Славутського міськрайонного суду від 19.04.2016 року було встановлено, що зазначене вище розпорядження є неповним, в ньому відсутній пункт про поновлення позивача на посаді, відповідачем було видано розпорядження № Э.28.0.0.0/1-7243118 від 18.11.2016 року, яким внесено доповнення до розпорядження № Э.28.0.0.0/1-6931028 від 26.08.2015 року. Вважає, що період з 02.03.2016 року по 10.10.2016 року зазначений позивачем як вимушений прогул, є фактично прогулом без поважних причин. Відтак, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі не підлягають задоволенню. Крім того, у звязку із тим, що заподіяння моральної шкоди в сумі 10000 грн. позивач повязує із незаконним звільненням, яке відбулось 04.12.2014 року, ознайомлена із наказом про звільнення була 08.12.2014 року, нею пропущено тримісячний строк позовної давності для звернення до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди. Позовна заява також не містить клопотання про поновлення пропущеного строку та обґрунтування поважності причин пропуску зазначеного строку. Тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити частково з наступних підстав.

Статтею 68 Конституцiї України, ст.ст. 11, 14 ЦК України, ст.ст. 14, 367 ЦПК України, положеннями Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обовязок кожного неухильно додержуватися положень Конституцiї України та законiв України, добросовiсно здiйснювати свої права та обовязки i встановлено юридичну вiдповiдальнiсть за їх невиконання та передбачено заходи примусового виконання цивiльних обовязкiв, якi виникають, зокрема, з актiв законодавства, рiшення суду або договору, у разi їх невиконання боржником добровiльно.

Як встановлено в суді, наказом №Э.16.0.0.0/1-7094421 від 04.12.2014 року позивач ОСОБА_1 звільнена з роботи з посади старшого касира-операціоніста Славутського відділення №1 Хмельницької філії ПАТ КБ «Приватбанк» за п. 2 ст. 41 КЗпП України у звязку з втратою довіря (а.с. 158-159 т.1).

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 лютого 2015 року ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді старшого касира-операціоніста Славутського відділення №1 Хмельницької філії ПАТ КБ «Приватбанк», стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 5242 грн. 05 коп. та 500 грн. моральної шкоди. Рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць в сумі 2001 грн. 51 коп. допущено до негайного виконання (а.с. 119-121 т.1).

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 10 червня 2015 року рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 лютого 2015 року в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі залишено без змін, а в частині стягнення заробітку за час вимушеного прогулу змінено та зменшено розмір стягнення з 5242 грн. 05 коп. до 4941 грн. 20 коп. (а.с. 4-5 т.1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 10 червня 2015 року (а.с.122-123 т.1).

Отже, рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 лютого 2015 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі було допущене до негайного виконання та набрало законної сили.

Частина перша статтi 235 КЗпП України передбачає, що в разi звiльнення без законних пiдстав працiвник повинен бути поновлений на попереднiй роботi органом, який розглядає трудовий спiр.

Рiшення про поновлення на роботi незаконно звiльненого працiвника, пiдлягає негайному виконанню (частина пята статтi 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обовязковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Обовязковiсть рiшень суду вiднесена Конституцiєю України до основних засад судочинства (п. 9 ч.1 ст. 129 Конституцiї України). Отже, з огляду на принцип загальнообовязковостi судових рiшень за змiстом статей 14, 367 ЦПК України судовi рiшення, якi вiдповiдно до закону пiдлягають негайному виконанню, є обовязковими для виконання, зокрема, посадовими особами, вiд яких залежить реалiзацiя прав особи, пiдтверджених судовим рiшенням.

Згідно п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорiв», належним виконанням судового рiшення про поновлення на роботi слiд вважати видання власником про це наказу, що дає можливiсть працiвнику приступити до виконання своїх попереднiх обовязкiв.

Отже, аналiз зазначених правових норм дає пiдстави для висновку про те, що законодавець передбачає обовязок роботодавця добровiльно i негайно виконати рiшення суду про поновлення працiвника на роботi i цей обовязок полягає у тому, що у роботодавця обовязок видати наказ про поновлення працiвника на роботi виникає вiдразу пiсля оголошення рiшення суду, незалежно вiд того, чи буде дане рiшення суду оскаржуватися.

Згідно із ч.2 ст. 14 ЦПК України, невиконання судового рiшення є пiдставою для вiдповiдальностi, встановленої законом.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разi затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рiшення органу, який розглядав трудовий спiр про поновлення на роботi незаконно звiльненого або переведеного на iншу роботу працiвника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробiтку або рiзницi в заробiтку за час затримки.

У випадку невиконання цього обовязку добровiльно, рiшення суду пiдлягає виконанню у примусовому порядку.

Умови i порядок виконання рiшень судiв та iнших органiв (посадових осiб), що пiдлягають примусовому виконанню у разi невиконання їх у добровiльному порядку, визначають положення Закону України «Про виконавче провадження».

Вiдповiдно до зазначених нормативно-правових актiв примусове виконання рiшень в Українi покладається на державну виконавчу службу та здiйснюється останньою на пiдставi виконавчого документа.

Відповідачем вищевказане рішення з часу оголошення добровільно виконане не було.

А тому, постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 14 травня 2015 року було відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №682/4215/14-ц від 27.02.2015 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді старшого касира-операціоніста Славутського відділення №1 Хмельницької філії ПАТ КБ «Приватбанк». Постановами державного виконавця від 28 травня 2015 року та від 08 червня 2015 року на боржника ПАТ КБ «Приватбанк» накладались штрафи за невиконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі. Постановою державного виконавця від 25 червня 2015 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №682/4215/14-ц від 27.02.2015 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі (а.с. 27-29 т.2).

Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 28 липня 2015 року визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 щодо невиконання рішення Славутського міськрайонного суду від 26.02.2015 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді старшого касира-операціоніста Славутського відділення №1 Хмельницької філії ПАТ КБ «Приватбанк» та скасовано постанову державного виконавця Ковтуна Д.В. від 25.06.2016 року про закінчення виконавчого провадження №47540238 (а.с. 227-228 т.1).

26 серпня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» винесене розпорядження №Э.28.0.0.0/1-6931028, яким відмінено дію наказу №Э.16.0.0.0/1-7094421 від 04.12.2014 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 (а.с.170 т.1).

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19.04.2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 29.06.2016 року, стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 26 лютого 2015 року по 1 березня 2016 року в сумі 20430 грн. 26 коп. з урахуванням ухвали Славутського міськрайонного суду від 26.04.2016 року про виправлення арифметичної помилки (а.с. 124-129 т.1).

Цими ж судовими рішеннями встановлено, що на час їх ухвалення вiдповiдач рішення суду від 26 лютого 2015 року про поновлення ОСОБА_1 на роботi не виконав, не видав наказ про її поновлення на роботi i фактично не допустив ОСОБА_1 до виконання попереднiх обовязкiв. Остання не давала згоду на зміну істотних умов праці чи переведення її на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, заробітна плата їй повністю не виплачувалась та ПАТ КБ «Приватбанк» не видано наказу про звільнення її з роботи за п. 6 ст. 36 КЗпП України. Запис № 26 до трудової книжки ОСОБА_1 про поновлення її на роботі 26.08.2015 року внесено після 15.03.2016 року. А тому, суди дійшли висновку, що розпорядження ПАТ КБ «Приватбанк» №Э.28.0.0.0/1-6931028 від 26.08.2015 р, яким відмінено дію наказу №Э.16.0.0.0/1-7094421 від 04.12.2014 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 є неповним, не є наказом про поновлення її на роботі в розумінні ст. 235 КЗпП, що дає можливiсть працiвнику приступити до виконання своїх попереднiх обовязкiв, зокрема - старшого касира-операціоніста, передбачених Посадовою інструкцією касира-операціоніста ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 серпня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 червня 2016 року (а.с.130-131 т.1).

Із повідомлення адресованого ОСОБА_1 Управлінням ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області 12.09.2016 року вих.№5-641/2/09-24/24/3110 слідує, що на час його надіслання згідно відомостей Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень виконавчий документ Славутського міськрайонного суду про поновлення на посаді старшого касира-операціоніста Славутського відділення №1 Хмельницької філії ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 перебуває на примусовому виконані у Жовтневому відділі ДВС м.Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с. 13-14 т.2).

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 визнала, що розпорядження №Э.28.0.0.0/1-6931028 від 26.08.2015 року, яким відмінено дію наказу №Э.16.0.0.0/1-7094421 від 04.12.2014 року про звільнення з роботи ОСОБА_1, рішеннями суду визнано неповним, а тому відповідачем було видано розпорядження №Э.28.0.0.0/1-7243118 від 18.11.2016 року про його доповнення, яким ОСОБА_1 поновлено на попередній посаді старшого касира-операціоніста Славутського відділення №1 Хмельницької філії ПАТ КБ «Приватбанк», забезпечено робочим місцем в касі Славутського відділення Хмельницької філії, забезпечено доступ до виконання трудових обовязків старшого касира-операіоніста (а.с. 170-171 т.1).

Той факт, що ОСОБА_1 не була поновлена на роботі відповідно до рішення суду і не була допущена до виконання посадових обовязків старшого касира-операціоніста в період з 02.03.2016 року по 10.10.2016 року стверджується також листами ОСОБА_1 до керівника Департаменту правового забезпечення ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_5 від 07.03.2016 року (а.с. 204-205 т.1), до Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 08.07.2016 року (а.с. 208 т.1), листом першого заступника керівника Шепетівської місцевої прокуратури від 12.03.2016 року №73-2856вих-16 про розгляд звернення ОСОБА_1 про внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 382 КК України за її заявою про невиконання рішення суду про поновлення на роботі (а.с.207 т.1).

Представником відповідача ОСОБА_2 в силу вимог ч.1 ст.60 ЦПК України не доведено та не представлено суду доказів, які вказують на поновлення ОСОБА_1 на роботі з 26.08.2015 року та спростовують доводи позивача про невиконання рішення суду про поновлення її на роботі, як-то: витяги з системи про роботу, акти про відсутність її на робочому місці за період з 02.03.2016 року по 10.10.2016 року.

Отже, рішення суду про поновлення на посаді старшого касира-операціоніста Славутського відділення №1 Хмельницької філії ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 відповідачем фактично було виконане лише 18.11.2016 року.

З огляду на викладене вище, суд дiйшов висновку про затримку з вини вiдповiдача виконання судового рiшення про поновлення ОСОБА_1 на роботі у розумiннi статтi 236 КЗпП України за період з 02.03.2016 року по 18.11.2016 року, яка зумовлює вiдповiдальнiсть, передбачену цiєю нормою.

При цьому, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

А тому, середній заробіток підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в межах заявлених позивачем вимог за період з 02.03.2016 року по 10.10.2016 року.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Так, як вбачається з мотивувальної частини рішення апеляційного суду Хмельницької області від 10.06.2015 року є встановленою та обставина, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 відповідно до довідки, виданої ПАТ КБ «Приватбанк», враховуючи два останніх місяці роботи позивача перед звільненням: жовтень-листопад 2014 року, становить 89 грн. 84 коп., а отже на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає повторному доказуванню при розгляді даної справи.

А тому, суд вважає, що є всі підстави для здійснення розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 02.03.2016 року по 10.10.2016 року, виходячи з середньоденного заробітку - 89 грн. 84 коп. (а.с. 4-5 т.1).

Судом встановлено, що відповідно до норм тривалості робочого часу на 2016 рік за період з 02.03.2016 року по 10.10.2016 року в Україні встановлено 152 робочих днів, отже, середній заробіток ОСОБА_1 за цей період становитиме 13655 грн. 68 коп. (152 д. х 89 грн. 84 коп. = 13655 грн. 68 коп.) та підлягає стягненню з відповідача на її користь. При цьому, судом встановлено, що за вказаний період ОСОБА_1 заробітну плату не отримувала, що підтверджується повідомленням Славутської ОДПІ ГУ ДФС у Хмельницькій області від 24.05.2017 року №1721/8/22-14-11-21 (а.с. 183 т.1), допомогу по безробіттю також не отримувала, що підтверджується повідомленням Славутського міськрайонного центру зайнятості від 24.05.2017 року № 11-03/885 (а.с. 216 т.1). Згідно індивідуальних відомостей про надходження внесків за загальнообовязковим державним пенсійним страхуванням за період з 02.03.2016 року по 10.10.2016 року фактично утримано 68 грн. 65 коп., що підтверджується відомостями Славутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області від 31.05.2017 року №2365/08 (а.с. 219 т.1). В той же час, постановою Шепетівського міськрайонного суду від 15.05.2017 року такі дії УПФУ визнані протиправними, оскільки з дня звільнення 04.12.2014 року по день фактичного поновлення на посаді - 18.11.2016 року ОСОБА_1 не працювала та заробітну плату не отримувала (а.с. 214-215 т.1).

В частині позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, заподіяної незаконним звільненням з роботи в сумі 10000 грн., суд дійшов висновку відмовити в її задоволенні, оскільки вимога про стягнення моральної шкода у звязку з незаконним звільненням вже розглядалась та була вирішена рішенням Славутського міськрайонного суду від 26.02.2015 року, що не заперечувала у судовому засіданні позивач ОСОБА_1

Згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати.

А тому, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, так як позивач звільнена від сплати судових витрат.

На підставі ст. 236 КЗпП України, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку у звязку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 02 березня 2016 року по 10 жовтня 2016 року в сумі 13655 (тринадцять тисяч шістсот пятдесят пять) гривень 68 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) на користь держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.В. Козачук