Справа № 751/2603/17 Провадження № 22-ц/795/2066/2017 Провадження №22-ц/795/2069/2017 Провадження №22-ц/795/2116/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Ченцова С. М. Доповідач - Страшний М. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:позивача ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6, прокурора Кравченко А.А., представника державного казначейства ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги прокуратури Чернігівської області, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Державної казначейської служби України, прокуратури Чернігівської області, ГУНП в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, посилаючись на те, що з 26.11.2013 року щодо нього проводились оперативно-розшукові заходи; 27 грудня 2013 року почато досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000374 за фактом вимагання та отримання службовими особами неправомірної вимоги; 21 червня 2014 року, 11 липня 2014 року, 29 липня 2014 року, 29 серпня 2014 року, 25 вересня 2014 року йому оголошувались про підозри за ч. 4 ст. 368 КК України; 29 травня 2014 року у його службовому кабінет і був проведений обшук; 07 липня 2014 року на його майно був накладений арешт та в якості міри запобіжного заходу обрано заставу в розмірі 25.000 грн. Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 листопада 2015 року його виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачувався. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області від 02 червня 2016 року вирок суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою колегії суддів ВССУ від 22 лютого 2017 року ухвалу апеляційного суду від 02 червня 2016 року залишено без зміни. Вважає, що йому спричинена моральна шкода через незаконне перебування під кримінальним переслідуванням з 26 листопада 2013 року. Просить стягнути з Державної казначейської служби за рахунок коштів державного бюджету на його користь спричинену йому моральну шкоду в розмірі 124 800 грн., перерахувати зазначені кошти на його банківську картку, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 вересня 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на його користь 124 800 грн. у відшкодування моральної шкоди, зобовязано Державну казначейську службу України списати зазначені суми з відповідного рахунку, на якому обліковуються кошти Державного бюджету України.

В апеляційній скарзі прокуратура Чернігівської області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказує, що суд не зясував, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань. Позивач зі скаргами в порядку КПК до органів прокуратури та суду не звертався, рішень та дій прокуратури чи досудового слідства не оскаржував. По даній справі відсутній скасований вирок суду, рішення щодо незаконності дій прокуратури також не ухвалювалось. На думку відповідача, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди за період з 26.11.2013 року по 27.12.2013 року, оскільки в цей період оперативно-технічний захід (зняття інформації з телефону) проводився УБОЗ УМВС України в Чернігівській області на підставі ухвали слідчого судді апеляційного суду, а не за рішенням прокуратури. Крім того, позивачу підозру оголошено лише 21.06.2014 року, тому до цієї дати відсутнє право на відшкодування. Також відповідач зазначає, що судом необґрунтовано розмір шкоди, визначеної до стягнення.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Чернігівській області просить скасувати рішення суду та постановити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано відповідних доказів заподіяння моральної шкоди з боку відповідачів, не наведено мотивів обґрунтування її розмірів.

В апеляційній скарзі Державна казгначейська служба України просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач вважає, що право на відшкодування шкоди дає лише встановлення незаконності дій посадових осіб органів дізнання, прокуратури і суду, проте незаконними дії працівників прокуратури, національної поліції, казначейської служби не визнавались. Суд не навів обставин того, які дії казначейської служби нанесли моральну шкоду позивачу. Не обгрунтовано судом в рішенні і завищений розмір морального відшкодування. Крім того, зниження авторитета позивачу в сімї та суспільстві не свідчить про завдання йому моральних страждань.

В письмових запереченнях ОСОБА_5 просить відхилити апеляційній скарги прокуратури та Головного управління Національної поліції в Чернігівській області і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 27 грудня 2013 року 27 грудня 2013 року до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення за №0000374 за фактом вимагання та отримання посадовими особами неправомірної вигоди.

21 червня 2014 року позивачу ОСОБА_5 було вперше оголошено про підозру.

29 травня 2014 року в службовому кабінеті ОСОБА_5 був проведений обшук.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 липня 2014 року відносно ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді застави з покладанням на нього відповідних обовязків.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 липня 2014 року на майно ОСОБА_5 було накладено арешт.

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 02 червня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року, ОСОБА_5 визнано невинуватим у предявленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 368 КК України та по суду виправданим за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень, в яких він звинувачувався.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_5 був незаконно підданий кримінальному переслідуванню на протязі часу з 26 листопада 2013 року, коли відносно нього було розпочато проведення оперативно-технічного заходу (зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж телефону).

За вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала у тому числі якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт та в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до ч.ч. 1,2,7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до п.п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду.

За вимогами ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): ..5) моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством.

У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

З огляду на положення ст.23 ЦК України, ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її розмір визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених Законом із урахуванням вимоги розумності та справедливості.

Твердження апелянтів про те, що позивачем не було доведено факту заподіяння йому моральної шкоди не такими, що не грунтуються на вимогах закону та спростовуються обставинами справи.

Так, незаконні дії органів досудового слідства у звязку із незаконним порушенням кримінальної справи, предявленням обвинувачення у вчиненні злочину, обранням запобіжних заходів, завдали позивачу моральних страждань. Щодо нього відбувалось незаконне кримінальне переслідування, що в свою чергу призвело до порушення його нормальних життєвих звязків. Позивач страждав через приниження його честі, ділової репутації, з якими пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням.

Порушенням кримінальної справи відносно позивача було сформовано негативну суспільну оцінку його ділових і професійних якостей при виконанні ним службових обов'язків як лікаря.

За час застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді застави на нього були покладені обовязки прибувати до слідчого, прокурора чи суду на першу вимогу, не відлучатись з місця мешкання без дозволу слідчого, прокурора чи суду, повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця свого мешканця, тобто він був позбавлений конституційного права громадянина України вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час.

Позивач заявлено до стягнення мінімальний розмір відшкодування, що з відповідає розміру, визначеному ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», врахувавши тривалість, характер, глибину та обсяг страждань позивача, характер немайнових витрат, можливості відновлення попереднього стану.

Посилання апелянтів на неправильне визначення судом розміру морального відшкодування спростовуються матеріалами справи та не грунтуються на законі.

Є безпідставним і твердження апеляційної скарги прокуратури про те, що незаконними дії органів прокуратури, національної поліції та суду не визнавались, тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Важливим є те, що прецедентна практика Європейського Суду визначає, що право на компенсацію передбачається і за порушення положень Конвенції, навіть якщо діяння, які призвели до такого порушення, не суперечать внутрішньому праву.

Посилання в апеляційній скарзі Державної казначейської служби України на те, що суд помилково поклав на державну установу відповідальність за завдану державою шкоду, не ґрунтуються на законі.

Статтею 43 БК України передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно п.п. 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Казначейства України є: 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Казначейство України відповідно до покладених завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (п. 4 Положення).

В силу п. 8 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

Покладаючи відшкодування завданої ОСОБА_5 моральної шкоди на державу, суд лише зобов'язує казначейство як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення способу стягнення морального відшкодування. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційні скарги прокуратури Чернігівської області, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 вересня 2017 року змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції :

„Позовну заяву ОСОБА_5 до Державної казначейської служби України, прокуратури Чернігівської області, ГУ НП в Чернігівській області про відшкодування за рахунок державного бюджету моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 124 800 грн. 00 коп. (сто двадцять чотири тисячі вісімсот гривень) на відшкодування моральної шкоди шляхом списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку, на якому обліковуються кошти Державного бюджету України.

В задоволенні решти вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: