Справа № 750/5171/16-ц Провадження № 22-ц/795/105/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Литвиненко І. В. Доповідач - Онищенко О. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОнищенко О.І.
суддів:Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.,
при секретарі:Шевченко М.О.
за участю:представника позивача Рожка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 листопада 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 листопада 2016 року стягнуто із ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" 878 грн. 23 коп. заборгованості за кредитом, 10 959 грн. 50 коп. - заборгованості за відсотками, 1300 грн. - заборгованості за неустойкою, а всього 13 137 грн. 73 коп., а також 1116 грн. 18 коп. судових витрат, в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати зазначене рішення суду в частині задоволених позовних вимог і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Відповідач вказує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували, по-перше, що він зміг повністю прочитати „Умови та Правила надання банківських послуг" та усвідомив значення їх положень; по-друге, що відповідач, підписуючи документ (без назви), з написом у правому куті „088791882", який суд в оскаржуваному рішенні називає заявою позичальника, мав на увазі саме ті Умови, що додані позивачем до цього позову. Матеріали справи не містять тарифів банку та пам'ятки клієнта, які є невід'ємною частиною договору. ОСОБА_6 посилається, що в матеріалах справи наявні дві різні календарні дати укладення договору: документ без назви датований 19.02.2009 року і довідка без номера і дати складання містить інформацію про те, що між сторонами кредитний договір підписаний 16.02.2009 року. Відповідач зазначає, що документ без номеру не містить ні його прохання надати в кредит певну суму грошових коштів, ні службової відмітки менеджера банку про розмір наданого відповідачу кредитного ліміту, отже вказана заява не відповідає вимогам ст.ст. 638, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ч.4 ст.11 Закону України „ Про захист прав споживачів " і не свідчить про досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору. Також ОСОБА_6 зазначає, що в матеріалах справи відсутні первинні документи на доказ дійсного зарахування певних сум грошових коштів на належний відповідачу картковий рахунок. За доводами відповідача, суд в порушення вимог п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року „ Про судове рішення у цивільній справі " не навів розрахунок боргу. Крім того, відповідач посилається, що суд залишив поза увагою його заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Заслухавши доповідача, представника банку, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6, укладаючи договір про надання коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків, підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», « Пам'яткою клієнта» та « Тарифами банку» складає між ним та банком договір, з умовами якого він ознайомлений та якими передбачено право банку змінювати процентну ставку за певних умов. Позивач, змінюючи розмір відсотків за кредитом 01.01.2013 року, 01.09.2014 року та з 01.04.2015 року, умови договору виконав та ОСОБА_6 про це проінформував. Даних про те, що відповідач звернувся до банку з заявою про незгоду зі змінами Правил та Тарифів банку і погасив наявну заборгованість, матеріали справи не містять. Крім того, п.8.1 Умов передбачено, що неотримання виписки чи несвоєчасне отримання не звільняє відповідача від виконання своїх обов'язків за договором. Розрахунок заборгованості, поданий банком, відповідає умовам договору та встановленим тарифам, а також підтверджується випискою по рахунку і не спростований відповідачем. ОСОБА_6 у відзиві на позов просив застосувати строк позовної давності, а тому суд, виходячи з вимог ст.256, 257, 258 ЦК України застосував строк позовної давності, стягнувши заборгованість за відсотками за період з 01.04.2013 року по 30.04.2016 року в розмірі 10 959,50 грн. (позивач звернувся в травні місяці 2016 року, отже він має право ставити вимогу про стягнення процентів за попередній місяць, що передує цьому місяцю звернення, тобто з квітня 2013 року) та розмір неустойки за період з 01.04.2015 року по 30.04.2016 року в розмірі 1300 гривень.

Такі висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 лютого 2009 року ОСОБА_6 виявив бажання оформити на своє ім'я у ЗАТ КБ „ПриватБанк" (згодом перейменовано на ПАТ КБ „ПриватБанк") кредитку „Універсальна", підписавши відповідну заяву. Своїм підписом позичальник підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку. Також відповідач погодився, що його заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Згідно договору ОСОБА_6 ознайомлений і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.6). Крім того, відповідач був ознайомлений з фінансовими умовами надання кредитки „ Універсальна 30 днів пільгового періоду " і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується його підписом (а.с.133, 134).

Відповідно до довідки ПАТ КБ „ПриватБанк" за кредитним договором №б/н від 16.02.2009 року, укладеним між позивачем та відповідачем, позичальнику було надано кредитні картки: 16.02.2009 року - НОМЕР_1 терміном дії 01/10; 31.08.2010 року - НОМЕР_2 терміном дії 06/14 (а.с.46). Крім того, отримання картки НОМЕР_2 терміном дії 06/14 в матеріалах справи підтверджено фотокопією з відповідної програми (а.с. 262).

Згідно виписки за вказаними картками ОСОБА_6 знімав з карток кошти та поповнював картки протягом 2010-2013 років (а.с.47). При цьому станом на 26.02.2013 року непогашеними залишались отримані в кредит кошти в сумі 878,23 грн.

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Як вбачається, заява на отримання кредиту підписана ОСОБА_6, містить відмітки банку, отже відповідач погодився з умовами отримання кредитних коштів, запропонованими банком. При цьому сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, які містяться в Умовах і Правилах надання банківських послуг, зокрема з Тарифами, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_6 не скористався своїм правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів" та не просив змінити або роз'яснити окремі положення кредитного договору і висуває заперечення проти умов договору тільки після звернення кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості за цим договором.

При цьому відповідачем, відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України не було надано доказів, які б підтверджували те, що на час укладення кредитного договору були дійсні інші Умови і правила надання банківських послуг в ПАТ КБ „ПриватБанк", ніж ті, з якими він погодився, підписавши заяву.

Крім того, на час подання позову спірний кредитний договір не визнано судом недійсним, відсутні докази його недійсності в силу закону, а тому згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним.

В судовому засіданні апеляційного суду представник банку пояснював про те, що « Пам'ятка клієнта» видається позичальнику під час отримання ним картки та ПІН-коду і зберігається у клієнта банку. В свою чергу, аналогом « Пам'ятки клієнта» в банку залишається довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» підписана ОСОБА_6, яка надана суду та міститься в матеріалах справи.

Крім того, матеріали справи містять тарифи по карткам (а.с.103-108).

Враховуючи викладене, не можуть бути прийняті до уваги доводи відповідача, що він не мав змоги повністю прочитати Умови і усвідомити значення їх положень, а також не міг ознайомитись з «Пам'яткою клієнта» та тарифами банку.

Також не заслуговують на увагу заперечення ОСОБА_6, що кредитні картки були надані саме йому, оскільки в довідці банку зазначено, що кредитні картки були надані на підставі кредитного договору №б/н від 16.02.2009 року, укладеного між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_6

Що стосується доводів апеляційної скарги про відмінності в указанні дати укладення договору, то в заяві на отримання кредиту містяться виправлення в частині зазначення дати. Крім того, відповідач ОСОБА_6 не заперечує отримання ним кредитної картки, зняття готівки з картки, а тому неточності в даті укладення договору не можуть бути підставою для не стягнення з нього заборгованості по кредиту.

В кредитному договорі не зазначений кредитний ліміт, проте за наявності даних, що позичальник знімав кредитні кошти з карток, та поповнював картки (що підтверджується випискою (а.с.40-43)), відсутні підстави для звільнення відповідача від обов'язку виконання зобов'язання з повернення отриманих кредитних коштів.

Крім того кредитним договором передбачено право банку у будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт, а тому він може бути і не зазначений в заяві.

Пунктом 3.1, пунктом 2.2 Розділу II Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору, встановлено, що для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту карти, їх вид і строк дії визначений у заяві і в пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі „Відмітки банку" заяви. Разом із картою у спеціальному конверті держатель карти отримує ПІН.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проте, ОСОБА_6 не надано доказів, що він отримав кредитну карту не на підставі укладеного ним кредитного договору.

Посилання відповідача на положення Закону України „Про захист прав споживачів" не можуть бути прийняті до уваги за таких підстав.

В постанові від 2 грудня 2015 року у справі №6-1341цс15 Верховний Суд України висловив правову позицію, яка в силу положень ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що Закон України „Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У даній справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що кредитний договір №б/н від 19 лютого 2009 року є укладеним, а тому положення Закону України „Про захист прав споживачів" не можуть бути застосованими до даного спору.

Відповідно до Постанови правління НБУ № 254 від 18.06.2003 року виписка по рахунку є регістром первинних документів бухгалтерського обліку, з чого випливає, що виписка по рахунку є первинним документом. Отже, є необгрунтованими доводи ОСОБА_6, що виписка по рахунку надана з порушенням передбаченого законом порядку.

Відповідач активно користувався кредитними коштами та здійснював погашення кредиту до 26.02.2013 року, що є безумовною згодою з умовами кредитування, кредит погашався як шляхом сплати коштів через Термінал самообслуговування, так і через касу у відділенні Банку.

Доводи ОСОБА_6 про відсутність розрахунку боргу не грунтуються на матеріалах справи, оскільки в рішенні суду міститься загальний розмір стягнутої заборгованості з розшифровкою сум на погашення відсотків та неустойки. Зазначений розмір заборгованості відповідачем не спростовано.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк.

Згідно з п. 3.1.1 Умов та правил надання банківських послуг карта діє до останнього календарного дня місяця вказаного на лицевій стороні карти.

Оскільки на підставі кредитного договору №б/н від 19 лютого 2009 року ОСОБА_6 було отримано дві кредитні картки зі строком дії, зокрема до 06/14, то суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про звернення позивача до суду в межах строку позовної давності. Також суд обгрунтовано дійшов висновку про стягнення неустойки за період з 01.04.2015 року по 30.04.2016 року.

Інші доводи апеляційної скраги правильності висновків суду не спростовують.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, обгрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: