Справа № 639/6386/17
Провадження № 2/639/2476/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Баркової Н.В.,

за участю секретаря Тіщенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко» про стягнення заробітної плати (доплати за суміщення професій), -

ВСТАНОВИВ:

27.10.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» (надалі ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка») про стягнення заробітної плати (доплати за суміщення професій).

В позові зазначено, що з 01.04.1963 року по 23.08.2012 року ОСОБА_1 працював на ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка» на різних посадах. Наказом №522к від 18.06.1993 року позивача призначено на посаду заступника начальника цеху 99.

09.07.2001 року ОСОБА_1 направлено у зв'язку з виробничою необхідністю до ХГЦСМС з приводу виконання вимірювань токсичності у відпрацьованих газах автомобілів на навчання і стажування, за результатами якого позивачем отримано свідоцтво №8/04 від 09.07.2001 року і з цієї ж дати на підставі розпорядження начальника цеху 99 ОСОБА_1 суміщував з основною роботою виконання обов'язків керівника лабораторії по токсичності відпрацьованих газів автомобілів.

Наказом №464 від 05.06.2002 року позивача призначено відповідальним за контроль і дотримання встановлених нормативів вмісту шкідливих речовин у відпрацьованих газах автомобілів, він був керівником лабораторії по контролю за токсичністю відпрацьованих газів автотранспортних засобів заводу, отримавши для виконання цієї роботи відповідні атестати акредитації в дозвільних органах.

06.09.2007 року лабораторія припинила свою діяльність у зв'язку із зносом вимірювальної апаратури.

Враховуючи наведене, позивач вказує, що з 09.07.2001 року і по 06.09.2007 року він суміщував посаду інженера і керівника лабораторії, а саме: з 09.07.2001 року по 14.05.2003 року - суміщував посади заступника начальника цеху №99 і керівника лабораторії по контролю за токсичністю відпрацьованих газів автотранспортних засобів заводу, а з 14.05.2003 року по 06.09.2007 року - суміщував посаду провідного інженера по безпеці руху і посаду керівника лабораторії по контролю за токсичністю відпрацьованих газів автотранспортних засобів заводу.

Згідно посадових інструкцій заступника начальника цеху та провідного інженера по безпеці руху в посадові обов'язки даних посад не входило керівництво лабораторією по контролю за токсичністю відпрацьованих газів автотранспортних засобів заводу, що також потребувало отримання необхідних дозвільних документів і сертифікатів, які позивач отримував за дорученням відповідача.

У зв'язку з цим позивач у вересні 2016 року звернувся до санатора ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» з заявою про видачу довідки про нарахування і виплату заробітної плати за суміщення посад під час роботи на підприємстві, а також звертався з аналогічними заявами до відповідача, але отримав відповідь лише у вересні 2017 року, відповідно до якої відповідач вважає, що виконання ОСОБА_1 роботи поряд із основною не є суміщенням посад або сумісництвом.

ОСОБА_1 з висновками, викладеними у відповіді не погоджується з посланням на норму ч.1 ст. 21, ч.3 ст. 22 та ст. 105 КЗпПУкраїни, а також на положення постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» №1145 від 04.12.1981 р. і видану щодо застосування цієї постанови Інструкцію Держкомпраці, Мінфіну СРСР і ВЦРПС «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» № 53-ВЛ від 14.05.1982 року в частині, що не суперечить Конституції та законам України.

Також позивач зазначає, що відповідно до п.2 параграфу 2.3. колективного договору ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка»передбачено встановлення робочим з погодинною оплатою праці, майстрам, професіоналам, спеціалістам і службовцям доплата за виконання на ряду зі своєю основною роботою обов'язків тимчасово відсутнього працівника в межах економії заробітної плати утворений за рахунок фактичного виконання об'єму робіт 50% окладу (тарифної ставки) відсутнього працівника. Середня ставка за роботу, яку ОСОБА_1, на його думку,суміщував і йому не проводили оплату за неї складала 704-821 грн, 50% відсотків від якої позивачу повинні були здійснювати доплату за суміщення посад у відповідності до колективного договору заводу.

Навівши відповідний розрахунок середнього заробітку за даними колективного договору з 07.09.2001 року по 06.09.2007 року, ОСОБА_1 вважає, що розмір невиплаченої заробітної плати за час суміщення посад складає 26969 грн. і просить суд стягнути зазначену суму з відповідача.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав, надав пояснення відповідно до викладених в позові обставин, визнав, що посада керівника лабораторії з охорони навколишнього середовища була не вільна, а її обіймала конкретна особа.Будь-яких клопотань щодо витребування доказів не заявляв.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, надала письмові заперечення, в тому числі посилалась на те, що ОСОБА_1 як заступнику начальника цеху за його посадою заборонено суміщувати посади та отримувати доплату за це. При цьому представник відповідача наголошувала на тому, що позивач був лише відповідальним по контролю за дотриманням шкідливих речовин в відпрацьованих газах автомобілів згідно наказу директора підприємства, що не було суміщенням професій (посад) і тим більше не було заміщенням тимчасово відсутнього працівника, оскільки штатним розкладом передбачена посада керівника лабораторії з охорони навколишнього середовища. але цю посаду обіймала інша особа.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини.

Так, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1966 року працював на Державному підприємстві «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка». Зокрема, ОСОБА_1 з 15.06.1993 року переведений заступником начальника цеху з матеріально-технічного забезпечення та паливно-мастильним матеріалам на підставі наказу від 15.06.1993 року №522к, надалі позивач був переведений провідним інженером з безпеки руху на підставі наказу від 14.05.2003 року №389к, а з 12.10.2011 року - позивача переведено механіком другої групи до транспортного цеху на підставі наказу від 12.10.2011 року №474к, після цього23.08.2012 року на підставі наказу №186к від 23.08.2012 року ОСОБА_1 звільнений за згодою сторін відповідно до ст. 36 КЗпП України, що вбачається з даних трудової книжки, а також копій відповідних наказів ( а.с.58-60, 63-65).

Відповідно до довідки від 04.09.2017 року №014-569, виданої ОСОБА_1керівником санації та головним бухгалтером ДП «ХПЗ ім. Т.Г.Шевченка», за період з 09.07.2001 року по 06.09.2007 року заборгованості по заробітній платі та компенсації у позивача немає (а.с.27)

Як вбачається з позову та встановлено в судовому засіданні позивач не заявляє вимог щодо неотримання заробітної плати за місцями робіт, зазначених в трудовій книжці, а просить стягнути з відповідача заробітну плату за суміщення професій (посад) на підставі розрахунку, зробленого виходячи з розмірів доплат, передбачених в колективному договорі підприємства відповідача за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника.

У ст.1 Закону України «Про оплату праці» визначено поняття заробітної плати -це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Стаття 2 зазначеного закону визначає структуру заробітної плати. Так, о сновна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оплату праці» трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори. При цьому ч.2 ст.233 КЗпПУ передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи наведене, суд не застосовує в даному випадку строк позовної давності.

Разом з тим ст. 105 КЗпПУ передбачено, що працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника. Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Таким чином, правова конструкція суміщення професій (посад) виходить з того, що професія (посада), яка суміщується є у штатному розкладі, але не заповнена, залишається вакантною. При відсутності вакансії встановити доплату за суміщення професій (посад) неможливо.

Як вбачається з позову, ОСОБА_1 посилається на частину 2 пункт 2.3 колективного договору ДП «ХПЗ ім. Т.Г.Шевченка» (а.с.9), яким передбачено встановлення робочим з погодинною оплатою праці, майстрам, професіоналам, спеціалістам і службовцям доплата за виконання на ряду зі своєю основною роботою обов'язків тимчасово відсутнього працівника в межах економії заробітної плати утворений за рахунок фактичного виконання обсягу робіт 50% окладу (тарифної ставки) відсутнього працівника. І позивач одночасно вказує, що середня ставка за роботу, яку він суміщував і йому не проводилась оплата становила 704-821 грн., а саме в схемі посадових окладів позивачем відмічено, що це ставка начальника лабораторії з охорони навколишнього середовища (а.с.10). З зазначених витягів (а.с.9-10) не вбачається час затвердження та дії колективного договору а також штатного розкладу (схеми посадових окладів), на який посилається позивач. Представником відповідача надані до справи завірені копії витягів з колективного договору ДП «ХПЗ ім. Т.Г.Шевченка» на 2008-2010 роки та додатку №9 до колективного договору - схеми посадових окладів керівників, професіоналів, спеціалістів та службовців, чинної з 01.04.2007 року, дані якої співпадають з даними, наданими позивачем (а.с.76-81). Відповідні клопотання про витребування колективного договору з додатками за попередній період сторонами не заявлялись.

Однак, в судовому засіданні позивачем визнано, що посада начальника лабораторії з охорони навколишнього середовища вакантною не була, а її обіймала інша особа.

На підставі наказу директора №464 від 05.06.2002 року заступник начальника автотранспортного цеху ОСОБА_3 дійсно був призначений відповідальним по контролю за дотриманням встановлених нормативів вмісту шкідливих речовин в відпрацьованих газах автомобілів та веденням журналу контролю вмісту СО, СН та димності на строк: постійно. Цим же наказом затверджено план заходів по охороні атмосферного повітря (відповідно до Акту перевірки від 20.05.2002 року). Контроль за виконанням наказу покладено на заступника директора ОСОБА_4 (а.с.7-8, 66-67).

Листом заступника директора Харківського державного центру стандартизації, метрології та сертифікації від 09.07.2001 року підтверджується, що ОСОБА_1 в секторі фізико-хімічних вимірів пройшов стажування по виконанню вимірювань токсичності та димності відпрацьованих газів автомобілів та може бути допущений до самостійної роботи (а.с.14).

З наданих суду копій документів вбачається, що на замовлення керівництва ХДПЗ ім. Т.Г. Шевченка (а.с.19,31) проводилась акредитація лабораторії по контролю токсичності відпрацьованих газів автомобілів ХДПЗ ім. Шевченка, під час якої складався акт за результатами перевірки відповідності лабораторії по токсичності відпрацьованих газів автомобілів ХДПЗ ім. Шевченка (а.с.38-39), ОСОБА_1 підписувався протокол експериментальної перевірки якості проведення вимірювань в лабораторії по контролю токсичності відпрацьованих газів ХДПЗ ім. Т.Г. Шевченка (а.с.18,40). На підставі перевірки Харківським державним центром стандартизації, метрології та сертифікації видано атестат акредитації лабораторії від 07.09.2001 року №100-0702/2001 дійсний до 06.09.2004 року, а також ДП «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» видано атестат акредитаціїлабораторії від 07.09.2004 року №100-1505/2004 дійсний до 06.09.2007 року (а.с.12, 30, 37).

Також керівництвом підприємства відповідача 22.09.2004 року затверджено паспорт лабораторії по контролю токсичності відпрацьованих газів автомобілів та положення про зазначену лабораторію із зазначенням в якості керівника лабораторії ОСОБА_1.(а.с.32-36). Складено акт атестації робочого місця №01, 02 рішення атестаційної комісії РМ№01,02 вимірювальної лабораторії по контролю токсичності газів автомобілів, затверджений 22.11.2004 року заступником керівника підприємства відповідача та головою атестаційної комісії, складено свідоцтво про атестацію робочого місця №01 визначення концентрації СО, СН, лабораторії по контролю токсичності відроблених газів автомобілів. На підставі рішення атестаційної комісіїробоче місце №01 атестовано на проведення вимірювань згідно з паспортом (а.с.41-43). Зазначені документи підписані ОСОБА_1

Згідно з розпорядженням №6 від 03.02.2005 року по цеху 99, підписаним начальником цеху 99 ОСОБА_5 про призначення відповідальних осіб за лабораторію по контролю токсичності в відпрацьованих газах автомобілів, зазначено, що лабораторія акредитована на право проведення вимірювань в сфері контроля стану навколишнього середовища, а також має атестат акредитації за №100-0702/2001, дійсний з 06.09.2007 року, на підставі чого наказано, зокрема, призначити керівником лабораторії по контролю токсичності та відпрацьованих газах автомобілів інженера по БД ОСОБА_1, керівнику лабораторії необхідно завести журнали для реєстрації вимірів токсичності в відпрацьованих газах автомобілів, а також проводити щомісячну повірку на токсичність всього автомобільного парку підприємства. Контроль за виконанням даного розпорядження залишено за автором розпорядження (а.с.11).

В судовому засіданні позивач пояснив, що раз на місяць під його керівництвом проводились відповідні вимірювання токсичності газів автомобілів, про що робились відмітки в журналі, була обладнана спеціальна кімната.

Крім норми ст. 105 КЗпП України правовідносини щодо суміщення професій (посад) регулюються також постановою Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)»№1145 від 04.12.1981 р. і виданою щодо застосування цієї постанови Інструкцію Держкомпраці, Мінфіну СРСР і ВЦРПС «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» № 53-ВЛ від 14.05.1982 року в частині, що не суперечить Конституції та законам України, а також листами Міністерства праці та соціальної політики N 03-3/2091-018-2 від 06.05.2001, N 18-349 від 26.05.2003, N 9942/0/14-05/018-17 від 02.12.2005 р., якими вищезазначена інструкція змінювалась.

Пунктом першимІнструкції «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» передбачено, що під суміщенням професій (посад) розуміється виконання працівником наряду зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою). Під виконанням обов'язків тимчасово відсутнього робітника без звільнення від своєї основної роботи слід розуміти заміну робітника, відсутнього у зв'язку з хворобою, відпусткою, відрядженням та з інших причин, коли відповідно до чинного законодавства за ним зберігається робоче місце (посада). В п.3 Інструкції зазначено, що угода про суміщення професій (посад) а також розширення зон обслуговування або збільшення обсягу робіт, що виконуються, оформляється наказом (розпорядженням) адміністрації за згодою з комітетом профспілки із зазначенням суміщуваної професії (посади), обсягу додаткових функцій або робіт та розміру доплати. В такому ж порядку оформлюється скасування або зменшення вказаної доплати.

Ні наказ № 464 від 05.06.2002 року директора ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка» ні розпорядження №6 від 03.02.2005 року заступника начальника цеху №99 по цеху 99 щодо призначення відповідальних осіб, в тому числі ОСОБА_1, за лабораторію по контролю токсичності в відпрацьованих газах автомобілів не можна визнати такими, що встановлюють суміщення посад (професій) для ОСОБА_1 за змістом положень вищезазначеної інструкції. При цьому зазначені наказ та розпорядження ніким не оскаржені.

Крім того, відповідно до п.15 постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» №1145 від 04.12.1981 р., остання не розповсюджується на: а) керівників підприємств, установ та організацій, їх заступників та помічників; головних спеціалістів; керівників структурних підрозділів, відділів, цехів, служб та їх заступників; б) на наукових, інженерно-технічних робітників та інших спеціалістів та службовців науково-дослідних закладів, за виключенням інженерно-технічних робітників та інших спеціалістів та службовців, зайнятих в досвідних (експериментальних) виробництвах, цехах, майстернях, на дільницях та установках, в геологічних, дослідницьких, пошуково-розвідувальних експедиціях та партіях зазначених установ; в) на інженерно-технічних працівників та інших спеціалістів та службовців органів державного та господарського управління.

Лист Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.2003 року №18-349 щодо оплати праці передбачає, що законодавчого визначення суміщення професій, розширення зони обслуговування та виконання обов'язків тимчасово відсутнього

працівника в Україні не існує, щодо цього необхідно керуватись положеннями постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» та інструкцією Держкомпраці, Мінфіну СРСР і ВЦРПС щодо застосування постанови Ради Міністрів СРСР від 4 грудня 1981 року N 1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)». Перелічені нормативні акти продовжують діяти на території України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.09.91 р. N 1545-XII «Про порядок тимчасової дії на території України деяких актів законодавства Союзу РСР» якою встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, не врегульованих законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України. На цій підставі постанова про порядок суміщення професій (посад) та інструкції з її застосування продовжують діяти в частині тих пунктів, які містять загальні норми і принципи цієї форми роботи працівників: визначення суміщення професій (посад), розширення зони обслуговування і збільшення обсягу робіт, виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника, а також перелік керівних працівників підприємств, яким зазначені доплати не можуть провадитись.

Лист Міністерства праці та соціальної політики України від 02.12.2005 N 9942/0/14-05/018-17 «Щодо розміру доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника та можливих обмежень виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника»передбачає, зокрема, щостосується обмежень щодо виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника, то нормативні акти колишнього Радянського Союзу, що обмежували права підприємств з питань суміщення професій і посад, виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника, розширення обсягу робіт тощо втратили чинність.Отже, госпрозрахункові підприємства самостійно вирішують питання покладення на керівників усіх рівнів та їх заступників виконання поряд з основною роботою додаткових обов'язків по виконанню обов'язків тимчасово відсутнього працівника та встановлення розміру доплати. При цьому звертається увагу, що вищезазначене не поширюється на керівників (директорів, голів правління тощо) підприємств,заснованих на державній, комунальній власності, оскільки умови та розміри їх оплати праці визначаються в контракті з дотриманнямположень постанови Кабінету Міністрів України від 19.05.99 р.N 859 «Про умови та розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об'єднань державних підприємств». Крім того, керівникам бюджетних установ, закладів та організацій, їх заступникам, керівникам структурних підрозділівцих установ, закладів та організацій, їх заступникам не встановлюється доплата за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.Підстави звільнення від доказування передбачені ст. 61 ЦПК України, зокрема, ч.1 зазначеної статті передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З огляду на досліджені в судовому засіданні докази і аналіз чинного на момент виникнення та існування спірних правовідносин законодавства, суд приходить до висновку що ОСОБА_1 не здійснював суміщення професій (посад) і не замінював тимчасово відсутнього працівника, враховуючи, що посада начальника лабораторії з охорони оточуючого середовища була зайнята іншою особою, що визнано позивачем в судовому засіданні, а про виконання обов'язків за будь-якою іншою професією (посадою), що передбачена в схемі посадових окладів, позивач не зазначив ні в позові ні в судовому засіданні.

Крім того, чинним законодавством передбачено обмеження можливості будь-якого суміщення з відповідною доплатою для посади заступника начальника цеху, яку обіймав ОСОБА_1 в період з 15.06.1993 року по 14.05.2003 року. Стосовно суміщення професій (посад) під час перебування ОСОБА_1 на посаді провідного інженера з 14.05.2003 року до часу припинення лабораторію по контролю токсичності в відпрацьованих газах автомобілів своєї діяльності 06.09.2007 року (як зазначено позивачем в позові) також передбачені певні законодавчі обмеження щодо доплати за суміщення професій (посад), однак через ненадання позивачем посадової інструкції провідного інженера визначитись з цим питанням за даних умов неможливо, а також при відсутності у суду інших доказів, суд вважає, що позивачем не доведено в судовому засіданні виконання ним обов'язків за іншою наявною на підприємстві відповідача професією (посадою), яку б він суміщував як відповідальний по контролю за виконанням встановлених нормативів вмісту шкідливих речовин в відпрацьованих газах автомобілів.

За таких обставин, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 і нарахування позивачу та стягнення з підприємства відповідачазаробітної плати у вигляді доплати за суміщення професій (посад) за період з 09.07.2001 року по 06.09.2007 року в розмірі 26969 грн. 00 коп., виходячи із розрахунку доплати, передбаченої в колективному договорі за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 21, 22, 105, 233 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», постановою Ради Міністрів СРСР Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» №1145 від 04.12.1981 р. і Інструкцію Держкомпраці, Мінфіну СРСР і ВЦРПС «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» № 53-ВЛ від 14.05.1982 року, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко» про стягнення заробітної плати (доплати за суміщення професій).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні, у той же строк з дня одержання його копії.

Суддя Н.В.Баркова