Номер провадження: 22-ц/785/7616/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Сегеди С.М.,

ОСОБА_2

при секретарі: Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_4на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2017 року про відкриття провадження, -

встановила:

13 липня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2017 року було відкрито провадження по вищеказаній цивільній справі та призначено судове засідання.

На ухвалу суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм права.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відкриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, щопозовна заява відповідає вимогам ст.ст. 118-120 ЦПК України, та підсудна Приморському районному суду м. Одеси.

Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Винятком із загального правила є випадки виключної підсудності, передбачені ст.114 ЦПК України. Виключна підсудність це підсудність, яка передбачає вичерпний перелік цивільних справ, які з урахуванням їх природи предявляються до певного, передбаченого законом суду. До таких справ не можуть застосовуватися правила загальної, альтернативної та договірної підсудності.

Відповідно до п.п.41-42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч.1 ст.114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна ( ст.ст. 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст.370,372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення користування ним).

Таким чином, враховуючи наведені норми, слід дійти висновку що на позови про виселення, як на такі, що виникають із приводу користування нерухомим майном, поширюються правила виключної підсудності і вони пред'являються за місцем знаходження майна або основної його частини.

Із матеріалів справи, вбачається, що позивач ОСОБА_3звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення із квартири АДРЕСА_1.

Вказана квартира територіально відноситься до Приморського району м.Одеси, а відтак спір повинен розглядатися Приморським районним судом м.Одеси за правилами виключної підсудності.

Доводи апеляційної скарги, що апелянт не зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з чим справа не підсудна Приморському районному суду м. Одеси, не спростовують правильність висновку суду про визначення підсудності та відкриття провадження у справі, оскільки між сторонами виник спір з приводу користування нерухомим майном, розташованим у Приморському районні м.Одеси.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги переконливими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування суддею першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які привели або могли призвести до неправильного вирішення питання про підсудність справи.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням вимог закону, тому у відповідності зі ст. ст. 311, 312 ЦПК України, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 304, п. 1 ч. 2 ст. 307; ст.ст. 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_2