Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.04.2017 Справа №607/11769/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сливки Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійним договору дарування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позов до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійним договору дарування квартири укладеного 21 січня 2016 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3

В обґрунтування вимог позивач вказувала, що на праві власності їй належить квартира за №8 по вул.Макаренка, 2 в м.Тернополі, в якій вона проживає одна. Договір дарування квартири укладено під впливом помилки, так як вона не мала наміру за свого життя відчужити належну їй квартиру, яка є єдиним місцем її проживання. Вважала, що укладає договір довічного утримання.

Посилаючись на наведене та те, що вона є особою похилого віку, ІНФОРМАЦІЯ_1, потребує стороннього догляду, іншого житла не має та після укладення договору дарування продовжувала проживати у спірній квартирі, оплачувати комунальні послуги, просила позов задовольнити.

В судове засідання позивачка та її адвокат не зявились, хоча про час та місце його були повідомлені належним чином. Попередньо надіслали суду заяву про слухання справи без їх участі, позов підтримують та просять задовольнити.

Відповідачка та її представник у судове засідання не зявилися, хоча про день та час слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Попередньо надіслали суду заяву про слухання справи без їх участі. Відповідачка була присутня у попередніх судових засіданнях та вказала, що позов не визнає.

Приватний нотаріус ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо надіслала суду заяву про слухання справи без її участі. Вказала, що оспорюваний договір дарування посвідчений нею з дотриманням вимог чинного законодавства.

Судом установлено, що 21 січня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір дарування однокімнатної квартири за №8 по вул. А. Макаренка,2 в м.Тернополі, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_3 21 січня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 47, що підтверджується договором та визнається сторонами спору.

21 січня 2016 року на підставі вказаного договору дарування квартири державним реєстратором - приватним нотаріусом ОСОБА_3 здійснено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 68456223 від 19.09.2016 року.

З будинкової книги на квартиру встановлено, що у даній квартирі зареєстрована з 11 липня 1985 року позивачка ОСОБА_1

З довідки ДП "Фаворит-3" за №748 від 01.03.2017 року вбачається, що у квартирі за №8 по вул.А.Макаренка, 2 в м.Тернополі з 1985 року зареєстрована та проживає ОСОБА_1 Інші особи за вказаною адресою не зареєстровані та не проживають.

Згідно договору про соціальне обслуговування одиноких громадян з 4 групою рухової активності укладеного між ОСОБА_1 та Тернопільським центром надання соціальних послуг та листа Тернопільського міського територіального центру соціального обслуговування населення (надання соціальних послуг) за № 222 від 21.03.2017 року вставлено, що ОСОБА_1 перебуває на постійному обслуговуванні у Тернопільському Центрі з 01.03.1996 року для надання соціальних послу та за позивачем закріплено соціального робітника ОСОБА_5

Із наданих позивачем суду копій квитанцій про оплату комунальних послуг встановлено, що витрати по оплаті вказаних послуги за квартиру №8 по вул.А. Макаренка,2 в м.Тернополі понесені ОСОБА_1, чого відповідачка не заперечила.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

В силу вимог ч. 1 ст. 229 ЦК якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до роз'яснень викладених у в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" від 6 листопада 2009 року №9 роз'яснено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до вимог ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Аналогічну правову позицію викладено у поставі Верховного суду України від 16 березня 2016 року у спраі за №6-93цс16

Судом встановлено, що позивачка є пенсіонером, одинокою людиною та нас укладення оспорюваного договору дарування 21 січня 2016 року їй було 75 років. В силу свого похилого віку та за станом здоров'я остання потребувала стороннього догляду та матеріальної допомоги .

Після укладення оспорюваного договору дарування ОСОБА_1 продовжувала проживати у спірній квартирі, яка є її єдиним житлом і передачі квартири фактично не відбулось.

Ці обставини не заперечила у судовому засіданні відповідачка, вказавши, що перед укладенням договору дарування позивачка зверталась неодноразово до неї за допомогою, бо не хотіла бути самою і хотіла щоб хтось їй допомагав.

Після укладення оспорюваного договору дарування та реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_2, остання жодного дня не проживала у даному житлі.

Таким чином, матеріали справи містять докази не вчинення відповідачем будь-яких дій за договором дарування, а саме відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдарованому та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування, нести вирати на утримання майна та відсутність реєстрації відповідачки у спірному житлі.

Отже, беручи до уваги похилий вік позивачки на час укладення оспореного договору, потребу в сторонньому догляді та матеріальній допомозі, те, що квартира є єдиним житлом у якому ОСОБА_1 постійно проживає, враховуючи інші вищезазначені обставини справи, суд вважає, що укладаючи спірний договір дарування квартири позивачка помилялась щодо правової природи цього правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між нею і відповідачкою, не розуміла, що вчиняє договір дарування, а не договір довічного утримання.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати недійсним договір дарування однокімнатної квартири за №8 , що знаходиться в будинку №2 по вул.. А.Макаренка в м.Тернополі, укладений 21 січня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_3 21 січня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 47.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійним договору дарування задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування однокімнатної квартири за №8 , що знаходиться в будинку №2 по вул. А.Макаренка в м.Тернополі, укладений 21 січня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_3 21 січня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 47.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті відповідно до ухвали суду від 19 жовтня 2016 року щодо заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири за № 8 , що знаходиться в будинку №2 по вул. А.Макаренка в м.Тернополі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_6