Справа № 152/481/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 квітня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Шаргородського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області, про виключення запису про батька із актового запису про народження дитини,

встановив:

21.03.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Шаргородського районного суду з вказаним позовом, в якому просить винести рішення, яким виключити відомості про нього, як про батька, з актового запису за №32, зробленого у Книзі реєстрації народжень виконавчим комітетом Слободо-Шаргородської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 11.09.2015 року про народження ОСОБА_3, що народилася 06.09.2015 року у ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що 25.06.2005 року одружився із відповідачкою і спільно проживав до 2012 року. Від шлюбу він та відповідачка мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини між ними припинені більше чотирьох років тому, у звязку із засудженням його у 2012 році до позбавлення волі, їх поновлення неможливе.

З 2012 року по 12 грудня 2016 року він перебував у місцях позбавлення волі у м. Донецьку і зустрічей із відповідачкою протягом цього часу у нього не було.

В 2015 році йому стало відомо, що відповідачка проживає з іншим чоловіком та народила дитину. Проте, батьком дитини записано його.

Вважає дії відповідачки неправомірними, оскільки з 2012 року шлюбні відносини між ним та відповідачкою припинені, більше чотирьох років вони разом не проживають, інтимних стосунків не мають, спільного господарства не ведуть, тому вважає що не є батьком дитини ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, згідно з п.3 прохальної частини позовної заяви просить справу розглядати у його відсутності (а.с.3). Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнала. Суду пояснила, що позивач ОСОБА_2 дійсно не є біологічним батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, не дивлячись на те, що записаний батьком в свідоцтві про народження дитини та в актовому записі про народження, оскільки у 2012 році позивача було засуджено до покарання у виді позбавлення волі, тому з того часу з позивачем вона не проживає. У 2013 році вона переїхала проживати у ІНФОРМАЦІЯ_4, де і познайомилась з іншим чоловіком ОСОБА_5, з яким проживає однією сімєю без реєстрації шлюбу та народила дочку ОСОБА_6. Батьком дитини записала позивача, так як на той час ще перебувала у зареєстрованому шлюбі з останнім. Насправді біологічним батьком дитини є ОСОБА_5, з яким вона проживає з 14.10.2014 року. Крім того, пояснила, що на даний час шлюб між нею та позивачем розірвано за рішенням Шаргородського районного суду від 11.02.2017 року. Тому вона згодна на виключення відомостей про позивача, як про батька, із актового запису про народження її дочки ОСОБА_6. Вважає, що немає необхідності проведення судової генетичної експертизи, оскільки вона визнає, що позивач не є батьком її доньки ОСОБА_3.

Представник третьої особи Шаргородського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області в судове засідання не зявився, але від начальника відділу надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника відділу ДРАЦСу у звязку з неможливістю прибуття в судове засідання, при розгляді спору покладається на вирішення суду (а.с.17).

Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Суд встановив факт, що 06 вересня 2015 року ОСОБА_1 народила дитину: дочку ОСОБА_3, про що зроблено актовий запис в Книзі реєстрації народжень виконкому Слободо-Шаргородської сільської ради Шаргородського району Вінницької області за №32 11.09.2015 року, що вбачається із свідоцтва про народження серії І-АМ №316334 (а.с.6).

В зазначеному актовому записі та в свідоцтві про народження дитини відповідачка ОСОБА_1 записана матірю, а позивач ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 (а.с.6), що відповідає вимогам ст.122 Сімейного кодексу України, оскільки дитина була народжена в шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який зареєстровано 25.06.2005 року Первомаївською сільською радою Верхньорогачицького району Херсонської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4), який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду від 11.02.2017 року.

Також, судом встановлено, що на час реєстрації народження дитини позивач ОСОБА_2 не був повідомлений про запис про нього, як про батька, в актовому записі про народження та в свідоцтві про народження ОСОБА_3, що зазначив у позовній заяві позивач та стверджувала в судовому засіданні відповідачка.

Сумніви щодо батьківства зародилися у позивача відразу після того, як він дізнався про запис про нього, як про батька, у актовому записі про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що народилася у ОСОБА_1, оскільки з 2012 року по 2016 рік він відбував покарання у виді позбавлення волі, що підтверджується довідкою про звільнення (а.с.7), з якої також вбачається, що дійсно вироком Верхньорогачицького районного суду Херсонської області від 01.08.2012 року позивача було засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки 6 місяців.

Зустрічей з відповідачкою протягом часу відбування покарання позивач ОСОБА_2 не мав, у звязку із чим він звернувся із відповідним позовом до суду про виключення його батьківства щодо дитини ОСОБА_3

На момент оспорювання батьківства дитина ОСОБА_3 повноліття не досягла (а.с.6).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Аналіз доказів, встановлених обставин та показань сторін у їх сукупності переконує суд у тому, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні 20.04.2017 року позов визнала.

Від проведення судово-медичної генетичної експертизи крові відповідачка ОСОБА_1 відмовилася, зсилаючись на те, що позов визнає, оскільки позивач дійсно не є біологічним батьком дитини ОСОБА_3, у звязку із чим вважає проведення експертизи необовязковим та недоцільним.

Оскільки судово-медична експертиза крові необхідна для встановлення наявності або відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною ОСОБА_3 і від участі в експертизі відмовилася відповідачка ОСОБА_1, яка визнала позов, то суд визнає факт відсутності кровного споріднення між особою, яка записана в актовому записі та свідоцтві про народження батьком, тобто ОСОБА_2, та дитиною ОСОБА_3.

Відтак, судом встановлено, що позивач не є батьком дитини, народженої ОСОБА_1 06.09.2015 року.

Встановленому судом факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України, Цивільним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України,

Так, пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, кожна особа може звернутися до суду із позовом про захист свого порушеного права, обравши один із передбачених ст.16 ЦК України способів захисту цивільного права, що відповідає специфіці виниклих правовідносин.

Статтями 121, 122, 136 СК України встановлено, що права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Відповідно до ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена в шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоровя про народження дружиною дитини.

На підставі ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, предявивши позов про виключення запису про нього як про батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 Сімейного Кодексу України. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Відповідно до розяснень, що місяться в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2 не є батьком ОСОБА_3, то позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.3, 6, 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218, 223 ЦПК України і на підставі ст.ст.121, 122, 136 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Шаргородського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області, про виключення запису про батька із актового запису про народження дитини задовольнити.

Виключити запис про ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_6 як про батька дитини ОСОБА_3, народженої 06 вересня 2015 року у ОСОБА_1, із актового запису за №32, зробленого в Книзі реєстрації народжень виконкому Слободо-Шаргородської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 11.09.2015 року.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: