провадження № 2-з/294/12/17
справа № 294/1660/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року суддя Чуднівського районного суду Житомирської області Мандро О.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення надлишково сплачених коштів за кредитним договором та процентів,-

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2017 року до Чуднівського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення надлишково сплачених коштів за кредитним договором та процентів.

19 жовтня 2017 року позивачем до суду подано письмову заяву про забезпечення вказаного позову шляхом заборони відповідачу стягувати кошти з будь-яких банківських рахунків відкритих позивачем, в тому числі і відкритих у ПАТ КБ «ПриватБанк».

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач вказав на те, що рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 28.02.2017 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 21494,09 грн., відповідачем за період часу з 22.11.2016 року по 22.09.2017 року в рахунок погашення вказаного боргу було стягнуто із карткового рахунку позивача кошти в сумі 15086,88 грн. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 11.09.2017 року скасовано рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 28.02.2017 року і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по тілу кредиту в розмірі 2273,50 грн. Позивач стверджує, що прийняття заходу забезпечення позову зробить неможливим стягнення відповідачем ще більшої суми коштів до ухвалення судом рішення по справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечено шляхом забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такій захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 2 ст. 58 ЦПК України).

Однак, в порушення вищезазначених вимог процесуального закону, подаючи заяву про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 не надав суду будь-яких доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім цього, заборона стягнення коштів з рахунків боржника унеможливить виконання рішення Апеляційного суду Житомирської області від 11.09.2017 року.

Вивчивши матеріали заяви, суддя вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151, 152, 153, 208-210 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення надлишково сплачених коштів кредитним договором та процентів - відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.В. Мандро