АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/6647/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1670/17Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Кузнєцової О.Ю., Триголова В.М., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 квітня 2017 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «МЖК Житлобуд» до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ТОВ «МЖК Житлобуд» звернулось до Автозаводського районного суду м. Кременчука з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.12.2007р. між ТОВ «МЖК Житлобуд» та ОСОБА_2 був укладений договір №07-12/07 купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого ОСОБА_2 придбала у позивача індивідуальний житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1. Вартість майнових прав на момент укладення договору становила 442 108,80 грн. Позивач вказував, що він виконав свої зобов'язання за договором і передав ОСОБА_2 будинок. Однак, відповідач належним чином умови договору не виконала і не сплатила позивачу коштів у визначеному договором розмірі, не бажає повертати одержане спірне майно, в зв'язку з чим позивач має право на розірвання вказаного договору в судовому порядку. Таким чином, посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд розірвати договір купівлі-продажу майнових прав № 07-12/07 від 07.12.2007 року із подальшими змінами та доповненнями, укладений між ТОВ «МЖК Житлобуд» та ОСОБА_2; Зобов'язати ОСОБА_2, повернути ТОВ «МЖК Житлобуд», індивідуальний житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1 та земельну ділянку відведену для його будівництва та експлуатації.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 квітня 2017 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «МЖК Житлобуд» до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав - задоволено.

Розірвано договір купівлі-продажу майнових прав № 07-12/07 від 07.12.2007 року із подальшими змінами та доповненнями, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «МЖК Житлобуд», , та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Зобов'язано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, повернути товариству з обмеженою відповідальністю «МЖК Житлобуд», , індивідуальний житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1 та земельну ділянку відведену для його будівництва та експлуатації.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ТОВ «МЖК Житлобуд» судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 1378 грн.

Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ТОВ «МЖК Житлобуд» судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 6 631,64 грн.

З рішенням суду не погодився представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 квітня 2017 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «МЖК «Житлобуд» відмовити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення місцевого суду є незаконне, необґрунтоване та винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом неповно з'ясовані обставини справи, що мають значення для вирішення даного спору.

Судове засідання проводилося за участі представника позивача за відсутності інших осіб, які будучи повідомленими завчасно та належним чином про час та місце слухання справи, в судове засідання не зявилися з причин, які колегією суддів визнано не поважними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, що07.12.2007 між ТОВ «МЖК Житлобуд» та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу майнових прав №07-12/07. Згідно п. 2.1 договору продавець продав, а покупець придбав майнові права на індивідуальний житловий будинок садибного типу.

В п.3.1, 3.3, 4.1, 4.2 договору зазначено, що продавець зобов'язаний, за умови належного і повного виконання Покупцем всіх прийнятих на себе зобов'язань, передати Покупцю майнові права на Будинок, визначений в додатку №1 до договору. Вартість майнових прав на дату укладення даного Договору становить 442 108,80грн, сплата проводиться покупцем в національній валюті України, шляхом банківського переказу на поточний рахунок Продавця або внесенням готівки протягом будівництва об'єкта.

За взаємною згодою сторін порядок розрахунків може бути іншим, якщо це не суперечить чинному законодавству України, а саме: самостійно поставляти(за власний рахунок) будівельні матеріали, обладнання, виконувати будівельні роботи, як своїми силами так і субпідрядними підприємствами, але в обов'язковому узгодженні з Продавцем та під контролем технагляду Продавця.

Відповідно до п.5.1 договору передача майнових прав на Будинок у власність Покупцю здійснюється після 100% оплати вартості майнових прав на будинок, згідно п.4.1 та 4.2 договору, по акту приймання-передачі майнових прав на Будинок.

Згідно додатку №3 до договору №07-12/07 купівлі-продажу майнових прав від 07.12.2007 р. пункт 4.2 договору було викладено в новій редакції, згідно якої сплата грошових коштів, зазначених в п.4.1 Договору, проводиться Покупцем в національній валюті України, шляхом банківського переказу на поточний рахунок Продавця протягом 30 банківських днів після введення об'єкта в експлуатацію. Також було викладено в новій редакції пункт 5.2 договору, який передбачав, що передача майнових прав на будинок здійснюється по Акту прийому-передачі, який підписується сторонами.

25.04.2014р. в ДАБК у Полтавській області була зареєстрована декларація про готовність до експлуатації об'єкта - індивідуального житлового будинку садибного типу по АДРЕСА_1.

Згідно довідки ТОВ «МЖК Житлобуд» від 12.05.2014 р. вбачається, що ОСОБА_2 профінансувала 100% загальної площі індивідуального житлового будинку садибного типу по АДРЕСА_1.

На виконання вимог договору купівлі-продажу майнових прав від 07.12.2007р. №07-12/07 за актом приймання-передачі об'єкта від 12.05.2014 р. ТОВ «МЖК Житлобуд» передало ОСОБА_2 об'єкт індивідуальний житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1. Загальна площа Будинку складає 460,6 кв.м..

13.09.2014р. ОСОБА_2 було проведено державну реєстрацію індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №27380894 від 27.09.2014р.

Так, в судовому засіданні представником позивача не заперечувався факт видачі ОСОБА_2 довідки від 12.05.2014р., однак, як зазначав представник позивача вказана довідка є фіктивною, та була видана їй через те, що остання є членом сім'ї засновника ТОВ «МЖК Житлобуд». Інших належних письмових доказів, які б підтверджували сплату ОСОБА_2 коштів за договором купівлі-продажу майнових прав відповідачем надано не було.

Також місцевим судом встановлено, що 19.11.2016р. між ТОВ «МЖК Житлобуд» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду про розірвання Договору №07-12/07 купівлі-продажу майнових прав від 07.12.2007р., відповідно до умов якої сторони дійшли згоди розірвати договір купівлі-продажу майнових прав від 07.12.2007р., в зв'язку з неможливістю ОСОБА_2 оплатити обумовлену сторонами вартість майнових прав за спірним договором. З моменту набрання чинності угоди зобов'язання сторін, що виникли з договору припиняються і сторони не вважають себе пов'язаними будь-якими правами та обов'язками, що виникли із договору.

Продавець має право вимагати повернення того, що було виконане ним за договором до моменту його розірвання. Покупець зобов'язалась звільнити індивідуальний житловий будинок садибного типу та його допоміжні приміщення по АДРЕСА_1 протягом 10 днів з підписання угоди. Однак, умови додаткової угоди про розірвання Договору №07-12/07 купівлі-продажу майнових прав від 07.12.2007р. сторонами в повному обсязі не виконано.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «МЖК Житлобуд», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 умови договору купівлі-продажу майнових прав від 07.12.2007р. не виконані, а також нею не надано суду доказів на спростування вимог позивача, а тому на думку суду є підстави, визначені ст.ст. 651, 653 ЦК України для розірвання договору за рішенням суду із застосуванням наслідків його розірвання.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За змістом частини 3 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором. Якщо договір розривається в судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Частиною 4 цієї статті встановлено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язаннями до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що розірвання договору - є однією з підстав його припинення. Із припиненням зобов'язання первинний юридичний зв'язок між сторонами, виражений у конкретному зобов'язанні, втрачається, припиняються права і обов'язки його учасників, які становлять зміст зобов'язання.

Пунктом 6.2. Договору №07-12/07 купівлі-продажу майнових прав передбачено, що у разі несплати покупцем ціни майнових прав на будинок згідно п.4.1,4.2 Договору, а також в інших випадках передбачених договором, цей договір підлягає розірванню в односторонньому порядку продавцем, шляхом направлення покупцю письмового повідомлення, а сторони з цього моменту є не зв'язаними взаємними зобов'язаннями щодо продажу майнових прав та передачі будинку.

Зважаючи на те, що відповідач ухиляється від виконання умов договору в частині виконання обов'язку по оплаті вартості майнових прав та його розірвання, факт набуття останньою права власності на спірний будинок, за наявності між сторонами спору, фактично робить неефективним та безрезультатним спосіб одностороннього розірвання договору позивачем, колегія суддів, вважає, що звернення позивача до суду з даним позовом відповідає обставинам справи та є належним способом захисту прав останнього, яке відповідає чинному законодавству.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 умови договору купівлі-продажу майнових прав від 07.12.2007р. не виконала, а тому є підстави, визначені ст.ст. 651, 653 ЦК України для розірвання договору за рішенням суду із застосуванням наслідків його розірвання.

Доводи апелянта, що відповідач виконала свій обов'язок по сплаті вартості майнових прав, із посиланням, як доказ п.п. 5.4., 5.6 договору, є не обґрунтованими, спростовуються зібраними доказами. При цьому, колегією суддів, береться до уваги, що редакція п.5.2. договору була змінена сторонами, а інші умови договору є загальними та не підтверджують факт виконання обов'язку оплати майнових прав, та те, що відповідач не надав інших первинних фінансових документів, які б підтверджували факт оплати.

Доводи апелянта, щодо невідповідності рішення суду в частині застосування наслідків розірвання договору, зважаючи на той факт, що відповідач набула право власності на будинок, є безпідставними та спростовуються додатковою угодою про розірвання Договору №07-12/07 купівлі-продажу майнових прав від 07.12.2007р. від 19.11.2016 року, якою сторони узгодили умови розірвання договору та його наслідки. Відповідачем не спростовано факт укладання даної угоди та не надано доказів її виконання.

Ухилення відповідача від виконання даної угоди, набуття останньою власності на спірний об'єкт нерухомого майна та наявність інших спірних питань, вказує на порушення прав позивача та необхідність їх захисту в судовому порядку.

В свою чергу інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2, не спростовують правильних висновків суду та зводяться лише до власної оцінки доказів по справі.

Тому, враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що при подачі апеляційної скарги на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 квітня 2017 року, апелянтом ОСОБА_2 не було сплачено судовий збір у розмірі 8810,60 грн.

Так, згідно роз'яснень п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року, якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191 ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 207 ЦПК.

Відповідно до ст. 4 ч. 2 Закону України «Про судовий збір» (в редакції змін, внесених законом № 484-VIII від 22.05.2015 року, який набрав чинності з 01.09.2015 р.), визначено розмір ставок судового збору. Так, пунктом 1.6 закріплено, що за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір в розмірі 110 відсотків, що підлягала сплаті при подачі позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, що при подачі позовної заяви до суду позивач сплачував судовий збір у загальному розмірі 8009,64 грн., а тому враховуючи вказані норми закону, при подачі апеляційної скарги на вказане рішення суду апелянту необхідно було сплатити 8810 грн. 60 коп. Оскільки апелянтом не було сплачено судовий збір при подачі апеляційної скарги, а тому сума несплати судового збору підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь держави у розмірі 8810 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 квітня 2017 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави несплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 8810,60 грн. за реквізитами:

Отримувач коштів: УДКСУ у м. Полтаві Полтавської області

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) : 38019510;

Банк отримувача: ГУДКСУ у Полтавській області;

Код банку отримувача: 831019; Розрахунковий рахунок: 0002;

Код класифікації доходів бюджету: 22030101; Код ЄДРПОУ суду 02893077

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ О.Ю.Кузнєцова /підпис/ В.М. Триголов

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: