ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
№ 2/201/3230/2017
17 листопада 2017р. Жовтневий районний суд
у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,
при секретарі Кияшко Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконними дій, -
У жовтні 2017 року позивачка звернулася до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська із позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконними дій.
В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень, позивачка в позовній заяві посилалася на те, що 25.04.2017 року помер її батько, ОСОБА_5. Позивачці стало відомо, що її батькові відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Дн
Позивачка в судове засідання не зявилася, про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності.
Відповідачі - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в судове засідання також не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. До суду надійшли заяви відповідачів про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів та у відповідності до законодавства України.
Представники відповідачів - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в судове засідання не зявилися, про дату та час слухання справи повідомлялися належним чином.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканості самого майна власника. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні.
Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1,2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Судом встановлено, що 25.04.2017 року помер ОСОБА_5. 13.10.2017 позивачка подала до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини. Два інших спадкоємця, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не претендують на вищевказане спадкове майно.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_5 відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2006 року по справі № 2-3309/06 (а.с. 39-46) за позовом ОСОБА_5 до МПП фірма «Геракл», ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_11, Дніпропетровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, належить на праві власності адміністративно-торгівельний будинок, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 49.
Судом встановлено, що право власності на адміністративно-торгівельний будинок відповідно до рішення суду не було зареєстроване у встановленому законом порядку за ОСОБА_15 В той же час, в матеріалах справи містяться довідки, що підтверджують наявність онкологічного захворювання у ОСОБА_5, що унеможливило останньому реалізувати рішення суду(а.с. 37).
Кіровським районним судом м. Дніпропетровська від 27.12.2006 року по справі № 2-3309/06 встановлено, що 23.02.2006 року між МПП фірмою «Геракл», ОСОБА_11 та ОСОБА_5 складений протокол про порядок та загальні умови продажу бізнесу, згідно якого викладений порядок переходу ОСОБА_5 корпоративного та управлінського контролю над МПП фірмою «Геракл», до активів якого входило також майно, що належало на праві власності МПП фірмі «Геракл».
24.02.2006 року між МПП фірмою «Геракл», ОСОБА_11 та ОСОБА_5 укладений попередній договір купівлі-продажу 100% частки в статутному капіталі МПП фірми «Геракл». За умовами зазначених правочинів до ОСОБА_5 перейшло право вимоги укладення основних договорів, та як наслідок, набуття права власності на корпоративні права та майно МПП фірми «Геракл».
Кіровським районним судом м. Дніпропетровська також встановлено та матеріалами справи № 2-3309/06 підтверджено, що протягом періоду з 24.02.2006 року по 28.02.2006 року ОСОБА_5 сплатив на користь ОСОБА_11 500000 доларів США. Крім того, 30.03.2006 року між ОСОБА_5, ОСОБА_11 та МПП фірмою «Геракл» укладений нотаріально посвідчений договір про припинення зобовязання переданням відступного, за умовами якого, відповідно до приписів чинного законодавства України, протоколу про порядок та загальні умови продажу бізнесу від 23.02.2006 року, попереднього договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі МПП фірми «Геракл» від 24.02.2006 року рішення учасника МПП фірми «Геракл» від 30.03.2006 року, на підставі ст. 600 ЦК України, сторони уклали цей договір про припинення зобовязань ОСОБА_11 та МПП фірмою «Геракл», за яке вже здійснено оплату в розмірі 500000 доларів США, шляхом передання ОСОБА_5 відступного (нерухомого майна МПП фірми «Геракл», яке розташовано за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, 49). 30.03.2006 року між сторонами підписаний акт приймання-передачі вказаного майна.
В розділі 4 договору від 30.03.2006 року визначено, що право власності на нерухоме майно виникає у покупця, ОСОБА_5, з дати підписання цього договору відступного. Реєстрація права власності на майно здійснюється на підставі цього договору відступного в порядку та на умовах, передбаченими приписами чинного законодавства. В разі оспорювання права власності покупця державними реєстраційними органами або іншими особами, покупець має право на захист права власності в судовому порядку. В такому разі, право власності на майно реєструється на підставі судового рішення, що набрало законної сили. Договір набуває чинності з дати його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором.
Відповідно до п. 1.3 договору від 30.03.2006 року, шляхом підписання цього договору, сторони погодили передачу покупцю права власності на майно як відступного за невиконаними зобовязаннями згідно протоколу про порядок та загальні умови продажу бізнесу від 23.02.2006 року, попереднього договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі МПП фірми «Геракл» від 24.02.2006 р.
30.03.2006 року між сторонами підписаний акт приймання-передачі нерухомого майна вказаного а п. 1.2 договору. Акт підписаний всіма трьома учасниками правочину без жодних зауважень.
Згідно договору від 30.06.2006 року, ціна на нерухоме майно, яке є предметом відступного, складає 500000 доларів США, сторони підтверджують той факт, що станом на дату підписання цього договору відступного ОСОБА_5 вже здійснив оплату в повному обсязі.
На підставі вищевикладеного, Кіровський районний суд м. Дніпропетровська дійшов висновку, що ОСОБА_5 дійсно набув право власності на адміністративно-торгівельний будинок, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 49, що належав МПП фірмі «Геракл».
Після підписання вищевказаних договорів, ОСОБА_5 не зміг зареєструвати право власності на нерухоме майно в органах МБТІ з вищенаведених обставин.
Наступного дня після підписання договору про припинення зобовязання переданням відступного, а саме 31.03.2006 року ОСОБА_11 уклав з АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 09.2/120-6.
З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 31.03.2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ПММ фірмою «Геракл» було укладено іпотечний договір № 226, посвідчений ОСОБА_16 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим № 1063, відповідно до якого ПММ фірма «Геракл» як майновий поручитель передав в іпотеку банку нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Маркса, 49.
Тобто, ОСОБА_11 та МПП фірма «Геракл» будучи сторонами договору про відступне, достеменно знаючи, що право власності на будівлю перейшло до ОСОБА_5, передали нерухоме майно в іпотеку АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк».
Окрім того рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська встановлено, що на час винесення рішення по справі належним власником нерухомого майна є ОСОБА_5, отже банківською установою АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» неправомірно, без згоди належного та дійсного власника майна було взято в іпотеку спірне нерухоме майно. Дії з укладення іпотечного договору вчинені без волі та відома належного власника спірного нерухомого майна та вже після набуття останнім права власності на майно.
Кіровським районним судом м. Дніпропетровська встановлений факт обізнаності іпотекодержателя - АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» про відчуження майна МПП фірмою «Геракл» на користь ОСОБА_5 Дані обставини підтвердив у судовому засіданні представник АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», що відображено в рішенні суду.
З огляду на це, Кіровський районний суд м. Дніпропетровськ визнав недійсним іпотечний договір № 226 посвідчений ОСОБА_16 нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим № 1063, укладений 31.03.2006 року між МПП фірмою «Геракл» та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк».
Вищевказані обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, а отже не потребують доказування при розгляді даної справи, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України.
Судом встановлено та матеріалами даної судової справи підтверджено, що ПАТ «Укрсоцбанк» зареєстрував право власності на спірне нерухоме майно за собою на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/4762/13Державну реєстрацію права власності 03.10.2014 провів державний реєстратор Дніпропетровського міського управління юстиції, зробивши запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 749411.(а.с.32)
Суд дійшов висновку, що позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає задоволенню, оскільки станом на 03.10.2014 вже вступило в силу рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська про визнання права власності на будівлю за ОСОБА_5, а також про визнання недійсним іпотечного договору, про що було достеменно відомо АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», МПП фірмі «Геракл», ОСОБА_11, то запис державного реєстратора Дніпропетровського міського управління юстиції про право власності № 7494113 від 03.10.2014 року за іншою особою, ніж за ОСОБА_5 підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції від 06.08.2014 року) у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.
Відповідно до ч. 1 ст. 31-1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.
Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» від 06.10.16 встановлено, що до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться за зверненням заявника. Державний реєстратор прав на нерухоме майно з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданого рішення суду обовязково використовує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України щодо наявності такого рішення у відповідному реєстрі в електронній формі, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами. У разі відсутності рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень державний реєстратор прав на нерухоме майно запитує копію такого рішення суду, засвідчену в установленому порядку, від відповідного суду. Направлення запиту до суду про отримання копії рішення суду є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Так як документ, на підставі якого вносився запис про державну реєстрацію обтяження, ніколи не видавався Дзержинським міським судом Донецької області, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовної вимоги щодо скасування вказаного запису.
За приписами ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
Позивачкою доведено, що реєстрація права власності на спірне майно за іншою особою, аніж її батько ОСОБА_5, який є власником цього майна за судовим рішенням, що набрало законної сили та є чинним, а також накладеними арештами на це майно, порушуються її права спадкоємця, внаслідок чого вона позбавлена змоги оформити свої спадкові права після смерті батька на належне йому нерухоме майно та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Також судом встановлено, що ОСОБА_5 не є боржником у незавершених виконавчих провадженнях, а тому арешт його майна є безпідставним.
При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори.
Стаття 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікована Указом Президії Верховної Ради Української PCP N 2148-VIII від 19.10.73 року; статті 7 і 17 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, визначають, що всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Кожна людина має право володіти майном як особисто так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), відповідно до якої, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року,п.63).
В даному ж випадку, позивачка позбавлена можливості не тільки розпоряджатися спадковим майном, але й зареєструвати своє право власності на нього через безпідставні арешти, накладні на нього.
Положеннями статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 року у справі № 6-1120цс15.
Таким чином, обраний позивачкою спосіб судового захисту цілком відповідає вимогам достатності та розумності і жодним чином не порушує прав та законних інтересів відповідачів.
Аналізуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши всі обставини справи, перевіривши їх доказами, виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8,41,55 Конституції України, рішеннями ЄСПЛ «Бочаров проти України», «Маркс проти Бельгії», ст.ст.3, 15, 316, 321, 328 ЦК України, ст.ст. 24, 26-27, 31-1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», прикінцевими та перехідними положеннями ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» від 06.10.2016 року, ст.ст. 8, 10, 11, 57-60, ч. 1,3 ст. 61, ст.ст. 74-76, 88, ст. 169, ч. 2 ст. 197, ст.ст. 212-215, ст.ст. 224-226 ЦПК України суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконними дій - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку.
Суддя