АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Маліновська В.М.
№22-ц/796/2008/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

ШебуєвоїВ.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Солом'янського районного суду м. Києва про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А

У березні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Солом'янського районного суду м. Києва про відшкодування моральної шкоди.

У мотивування вимог посилалися на те, що 05.03.2016 року вони в статусі апелянтів направили рекомендованою поштою в Солом`янський районний суд м. Києва апеляційну скаргу на рішення суду. Дана апеляційна скарга отримана судом за довіреністю 07.03.2016 року.

Однак, Солом`янським районним судом м. Києва з часу отримання апеляційної скарги протягом 10-ти днів до 18.03.2016 року не виконано процесуальну дію, встановлену ч. 2 ст. 296 ЦПК України, а саме, не надіслано своєчасно апеляційну скаргу до Апеляційного суду міста Києва, чим порушено їхні законні права на своєчасний судовий захист.

Так, Солом`янським районним судом м. Києва їм завдана моральна шкода внаслідок вчинення ним протизаконних процесуальних дій, що обмежили їх конституційні та законні права й інтереси.

Негативні моральні наслідки виражаються в тому, що при їхньому зверненні до Солом`янського районного суду м. Києва вони зіткнулись з негативною поведінкою вказаного органу, відтак для відновлення їхнього морального стану потрібно хоча б оздоровитися: пройти 10-денний курс лікування в санаторії «Жовтень» Київської області або іншому відповідному будинку відпочинку на території Київської області, що складає 24 680 грн на кожну особу.

З урахуванням наведеного просили суду:

1) визнати вчинення порушення процесуальної дії, встановленої ч. 2 ст. 296 ЦПК України, Солом`янським районним судом м. Києва при здійсненні ним його повноважень та обов'язків обмежуючими права ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на отримання послуг суду відповідно до ч. 2 ст. 296 ЦПК України;

2) відшкодувати Солом`янським районним судом м. Києва ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральну шкоду завдану їм від вчинення порушення процесуальної дії ч. 2 ст. 296 ЦПК України, способом компенсації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в розмірі 24 680 грн кожній окремо з рахунку Солом`янського районного суду м. Києва на адресу позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3: АДРЕСА_1, до запитання.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Солом'янського районного суду м. Києва про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять ухвалити рішення про задоволення позовної заяви в повному обсязі.

Зазначають, що суд першої інстанції не взяв до уваги їхнє клопотання про дослідження доказів та необґрунтовано відмовив у поданому клопотанні про допит ОСОБА_3 в якості свідка.

Крім того, суд дійшов висновку в спосіб неповного, необ'єктивного розгляду позовної заяви, діючи односторонньо на стороні відповідача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, яка також представляє інтереси ОСОБА_2 за довіреністю, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позов про відшкодування моральної шкоди пред'явлений безпосередньо до Солом'янського районного суду м. Києва, а не до держави Україна, що суперечить чинному законодавству.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що 05.03.2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 через Солом'янський районний суд м. Києва подали Апеляційному суду міста Києва апеляційну скаргу на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 17.02.2016 року. Зазначена апеляційна скарга 05.03.2016 року направлена поштою, що підтверджується фіскальним чеком №1071 від 05.03.2016 року, та вручена представнику Солом`янського районного суду м. Києва за довіреністю 07.03.2016 року. (а.с.5-6)

Звертаючись до суду з позовом до Солом'янського районного суду м. Києва про відшкодування шкоди, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилалися на те, що несвоєчасним надсиланням апеляційної скарги Солом'янським районним судом м. Києва до Апеляційного суду міста Києва порушено їхні законні права на своєчасний судовий захист та завдано моральну шкоду, яку вони оцінюють у розмірі по 24 680 грн кожній. Крім того, просили визнати вчинення порушення процесуальної дії, встановленої ч. 2 ст. 296 ЦПК України, Солом`янським районним судом м. Києва при здійсненні ним його повноважень та обов'язків обмежуючими права ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на отримання послуг суду відповідно до ч. 2 ст. 296 ЦПК України.

Згідно ст. 296 ЦПК України апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Суд першої інстанції на наступний день після закінчення строку для подання апеляційної скарги надсилає її разом зі справою до апеляційного суду. Апеляційні скарги, що надійшли після цього, не пізніше наступного робочого дня після їхнього надходження направляються до апеляційного суду.

Так, 30.08.2016 року Солом`янський районний суд м. Києва на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 направив лист вих. №2.3/28/2016, у якому зазначив, що відповідно до відомостей, які містяться в автоматизованій системі документообігу суду, апеляційна скарга на ухвалу про відмову у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Печерського районного суду м. Києва отримана судом 09.03.2016 року, що підтверджується витягом з реєстру вхідної кореспонденції. 17.03.2016 року вищезазначена апеляційна скарга направлена до Апеляційного суду міста Києва, що підтверджується витягом з кур'єрської вихідної кореспонденції. (а.с.54-56)

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Разом з тим, чинним законодавством не передбачено як спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів особи визнання вчинення порушення процесуальної дії, встановленої ч. 2 ст. 296 ЦПК України, судом при здійсненні ним його повноважень та обов'язків обмежуючими права особи на отримання послуг суду у встановлений законом ч. 2 ст. 296 ЦПК України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ч. 6, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Коли законодавець відсилає до загальних норм, то слід мати на увазі, що загальні норми бувають двох видів: 1) загальні, які стосовно будь-яких інших норм, що регулюють ті самі відносини, не можуть бути визнані спеціальними (загальні норми, стосовно яких немає норм більш загальних); 2) загальні норми у відношенні до спеціальних, які (загальні норми), у свою чергу, є спеціальними стосовно більш загальних норм. Стосовно норм, що формулюються в ст. 1176 ЦК, загальними є норми, що формулюються в ст. 1173, 1174 ЦК.

У ст. 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

За приписами ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Конституційним судом України у рішенні від 3 жовтня 2001 року по справі №1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державною) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими особами і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Із наведеного вище випливає, що відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади покладається саме на державу, а не на відповідний орган державної влади. При цьому, відшкодування шкоди в порядку відповідальності держави за шкоду, заподіяну державними органами, здійснюється за рахунок Державного бюджету.

Таким чином, відповідачами за позовом про відшкодування шкоди (майнової і моральної), завданої судом, є держава Україна і Державне казначейство України, а третьою особою - орган, діями якого (діями працівників якого) особі завдано шкоди.

Позивачами заявлено позов про відшкодування моральної шкоди не до держави Україна, а безпосередньо до Солом'янського районного суду м. Києва, що суперечить закону.

Також, позивачами не зазначено у позовній заяві в якості співвідповідача Державне казначейство України. Крім того, клопотання про залучення до участі у справі Державного казначейства України як співвідповідача ними не заявлялося.

У судовому засіданні ОСОБА_3, яка представляла також інтереси ОСОБА_2 за довіреністю, просила задовольнити їх вимоги про відшкодування моральної шкоди способом компенсації ОСОБА_2, та ОСОБА_3 в розмірі 24 680 грн кожній окремо з рахунку Солом`янського районного суду м. Києва на адресу позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3: АДРЕСА_1, до запитання.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що у спірних правовідносинах належним відповідачем є держава Україна в особі відповідного територіального органу Державної казначейської служби України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Отже, суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва