Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2196/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

29.11.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

із секретарем Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 жовтня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

УСТАНОВИЛА:

В липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 15.03.2013 року вони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя з відповідачем не склалось і вони перестали вести спільне господарство і проживати однією сім'єю з травня 2017 року. Примирення вважає неможливим, тому просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача на утримання сина, який проживає з нею, аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття, а також судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку 15 березня 2013 року, актовий запис № 124, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2, (ІПН НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Мала Виска Маловисківського району Кіровоградської області, аліменти на користь ОСОБА_3, (ІПН НОМЕР_2,) ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 24 липня 2017 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) судові витрати по справі в сумі 640 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу підлягає негайному виконанню.

В апеляційній скарзі відповідачем ставиться питання про часткове скасування судового рішення в частині стягнення аліментів з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалення нового рішення про стягнення з нього на користь сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше мінімального розміру аліментів на дитину (50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку). Зазначено, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. Звертає увагу, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 96 ЦПК України, яку було змінено відповідно до закону №2037 від 17.05.2017 року, зазначено, що судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Відповідач вважає, що законодавством де-факто було визначено, що аліменти в розмірі 1/4 всіх видів доходу є безспірним розміром, який має призначатись на одну дитину у разі відсутності обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів (ст. 182 СК України). Позивачкою не було наведено жодних обставин передбачених ст. 182 СК України, які б свідчили що розмір аліментів має бути більшим від загальноприйнятого. У свою чергу він частково визнав позов щодо стягнення з нього аліментів. До звернення позивача до суду він щомісячно сплачував кошти на утримання сина в розмірі 1500 грн. (поки син з матір'ю перебував у зоні АТО), а потім 20 % від усіх видів доходу, що підтверджено заявами, які відповідач надав до бухгалтерії за місцем роботи та довідкою про доходи від 07.09.2017 року. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку., що на цей час складає 713 грн. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_2 за півроку становить 13298,98 грн., 1/5 частина від середньомісячного доходу становить 2659,80 грн., що майже в чотири рази перевищує мінімальний розмір аліментів і майже вдвічі більше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ст. ст. 141, 180 СК України слідує, що обидва батьки, як батько так і мати в рівній мірі зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідач зазначив, що має розлади здоров'я, зокрема хворіє на шийний остеохондроз нестабільного С4-С. Помірний болевий синдром., що підтвердив довідкою Центральної міської лікарні м. Кіровограда №1640 від 01.09.2017 року. Суд не звернув на це уваги при ухваленні рішення. Також зазначив, що його мати, ОСОБА_6, отримує мінімальну заробітну плату - 3200 грн., потребує допомоги. Мати проживає з ОСОБА_7, який виховував відповідача з малечку. Вітчим не має змоги влаштуватись на роботу. Тому мати з вітчимом також потребують допомоги відповідача, що не було враховано судом в рішенні. Суд без будь-якого обґрунтування своєї позиції, не взяв до уваги жодні з вищенаведених доказів.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_8, який підтримав доводи апеляційної скарги, позивача та її представника ОСОБА_9, які заперечували проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині, що переглядається апеляційним судом, відповідає зазначеним нормам процесуального права з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_3 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.03.2013 року (а.с.5).

Згідно копії свідоцтва про народження, серія НОМЕР_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.7).

Син сторін проживає з позивачем ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_2 з 01.02.2016 року працює в ТОВ «Епіцентр К» на посаді завідувача секції та за період з березня по серпень 2017 року його доходи, за винятком аліментів, становлять 84130,03 грн., сплачено аліменти за червень 2017 року - 1500 грн., за липень 2017 року - 1500 грн., за серпень 2017 року - 3000 грн., що вбачається з довідки про доходи № 41 від 07.09.2017 року(а.с.23).

Позивач ОСОБА_3 з 04.05.2011 року працює в ТОВ «Епіцентр К» на посаді заступника начальника відділу по замовленням та за період з березня по серпень 2017 року її доходи, без врахування податків, становлять 42313 грн., що підтверджується довідкою про доходи № 46 від 27.09.2017 року (а.с.41).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037-VІІІ від 08.06.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, тобто після звернення представником позивача з відповідним позовом до суду, було внесено ряд змін до Сімейного кодексу України, зокрема змінено порядок визначення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд першої інстанції, відповідно до вимог статті 182 Сімейного Кодексу України, встановив і правильно виходив з того, що відповідач працездатна особа, працює, має стабільний заробіток, не має інших виплат за виконавчими документами. Захворювання відповідача не має стійкого стану, відповідач має у своїй власності частку нерухомого майна. При цьому судом враховано, що мати відповідача - працездатна особа, працює та має свій дохід у вигляді заробітної плати. Позивач також працює, має стабільний заробіток, але нижчий ніж у відповідача, на її утриманні знаходиться дитина, вона не має власного житла, наймає квартиру.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Надані ОСОБА_2 до суду докази: довідку про доходи №41 від 07.09.2017 року (а.с.23); довідку №1640 від 01.09.2017 року КЗ «ЦРЛ» м. Кіровограда про те, що він відвідав лікаря-травматолога і йому призначено обстеження, діагноз : шийний остеохондроз, помірний больовий синдром, рекомендовано стаціонарне лікування (а.с.24); ксерокопію заяви від 14.07.2017 року на ім'я начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності ТОВ «Епіцентр К» ОСОБА_10 про здійснення відрахувань аліментів із його зарплати в сумі 1500 грн. на утримання сина ОСОБА_4 (а.с.25); ксерокопію заяви від 14.07.2017 року на ім'я начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності ТОВ «Епіцентр К» ОСОБА_10 про здійснення відрахувань аліментів із його зарплати в розмірі 20 % на утримання сина ОСОБА_4 (а.с.26); ксерокопію свідоцтва про народження ОСОБА_2, в графі мати записано ОСОБА_11 (а.с.27); ксерокопію свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_11 і ОСОБА_7; довідку №21/08-17 від 21.08.2017 року ТОВ «Епіцентр К» про доходи матері ОСОБА_11 (а.с.28); відомість від 23.08.2017 року №18615 Кропивницької ОДПІ №1 про відсутність доходів у ОСОБА_7 (а.с.29) було долучено до матеріалів справи, досліджено і належно оцінено судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів (у частці від заробітку (доходу) у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі) у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

ОСОБА_3, скориставшись своїм правом, обрала спосіб захисту прав дитини, передбачений ст. 183 СК України, і звернулась до суду з позовом, а не із заявою про видачу судового наказу в порядку, передбаченому ст. 96 ЦПК України, на яку посилається відповідач.

Суд першої інстанції із дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення із відповідача аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, врахувавши, при цьому, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача та зважаючи на рівність не лише прав, а й обов'язку батьків утримувати неповнолітніх дітей.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з цими висновками щодо їх оцінки.

На підставі ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції в частині, яка оскаржується ОСОБА_2 в апеляційному порядку, - залишенню без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржене і апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 жовтня 2017 року у частині, що оскаржується залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: