РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 133/1142/16-ц

16.01.17 року

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі головуючого судді Воронюк В.А.

при секретарі Полонській Н.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Козятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна " с.Кордишівка Козятинського району Вінницької облаті про витребування майна із чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд із позовом в якому просив витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 «Україна» с.Кордишівка, Козятинського району, Вінницької області, належне йому майно - залізобетонні панелі перекриття, а саме 8 панелей перекриття ПК 60x12x8 довжиною 6 м та шириною 1,2 м , 7 панелей перекриття ПК 63x15x8 довжиною 6,3 м та шириною 1,5 м, 8 панелей перекриття ПКЖ 60x15 довжиною 6 м та шириною 1,5 м. Стягнути з відповідача ОСОБА_4 «Україна» сплачений ним судовий збір.

В обґрунтування позову зазначив, що 5 січня 2000 року його брат ОСОБА_5, в рахунок оплати своєї праці з «Райагробуд» Хмельницького району отримав згідно накладної № 5, залізобетоні панелі перекриття в кількості 25 штук. В подальшому дані панелі перекриття його брат продав йому (про що свідчить відповідна розписка). Дві панелі перекриття він використав, а решту 23 штуки, в лютому 2000 року перевіз в с.Кордишівку Козятинського району, де з дозволу голови КСПП «Україна» (в даний час ОСОБА_4 «Україна») ОСОБА_3, розмістив їх біля території насінньового заводу вказаного господарства та біля будівлі корівника молочно-товарної ферми даного товариства.

В кінці грудня 2015 року він від своєї сестри ОСОБА_6, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1 дізнався, що зникли вищевказані панелі. Коли він поїхав на місце де вони знаходились переконався в тому, що панелі відсутні. Він неодноразово звертався до генерального директора ОСОБА_4 «Україна» ОСОБА_3 з тим, щоб останній повернув йому панелі, проте панелі йому не повернули. Йому відомо, що за вказівкою керівництва ОСОБА_4 «Україна» з даних панелів виготовили огорожу вказаного піднавісу та дані панелі на даний час знаходяться там.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, підтвердили обставини, зазначені вище та просили позов задовільнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 «Україна» - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, просить відмовити в задоволенні позову, пояснивши, що ніяких документів підтверджуючих факт зберігання на території ТОВ «Україна» панелей перекриття немає. Домовленостей про збереження панелей між ТОВ «Україна» і позивачем не існувало. На збереження зазначені вище панелі не передавались. Жодних договорів та актів не підписувалось. Господарством у свій час велося будівництво об'єктів і відповідно придбавалися панелі перекриття різних розмірів, які використовувались в потребах господарства. При наявності особистих земельних ділянок у ОСОБА_1 Була можливість збереження панелей на власній території. Ним ведеться приватне будівництво, в якому також використовуються будівельні панелі. Ні свідків, ні жодних документів, які підтверджують право власності. ОСОБА_1 на зазначені вище панелі та їх передачу на збереження ТОВ «Україна» немає і не було. Особисто вона нікому із працівників господарства не давала вказівки використовувати дані панелі, та про їх походження та належність нічого не знає. Скоріше за все, що факт наведений ОСОБА_1 неправдивий, оскільки він має неприязнь до керівництва господарства та таким чином скоріше за все хоче звести рахунки з ними.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він жодних бетонних панелей не брав. Про дані панелі йому нічого не відомо тим більше, що в січні місяці 2016 року ОСОБА_1 особисто сам забирав бетонні Панелі з території господарства, яку їх кількість він вивіз йому не відомо, та даним він не цікавився, оскільки на його думку дане було погоджено з керівництвом господарства.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, , що прийшов працювати в господарство в 2002 році, та жодних актів прийому під охорону бетонних панелів не має. Про те, що на території господарства знаходились залізобетонні панелі ОСОБА_1 йому нічого невідомо. В господарстві на території насіннєвого заводу дійсно робили піднавіс для зберігання зерна, але що то були залізобетонні панелі ОСОБА_3В йому невідомо.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні вказала що з 1998 по 2003 рік працювала на посаді директора насіневого заводу ТОВ «Україна» с. Кордишівка та дійсно в 2000 році ОСОБА_1 залишав на території господарства біля ангарів для зберігання зерна бетонні панелі. Дане безумовно було скоріше за все погоджено з керівництвом господарства, тим більше що останній являється племінником керівника господарства. Коли вона в 2003 році звільнялась з господарства, то дані панелі лишались на місці. Жодних актів про взяття даних панелів на зберігання та прийому-передачі коли вона звільнялась не складалось.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він працює в ТОВ «Україна» с.Кордишівка електрозварювальником. В грудні 2015 року на території насіннєвого заводу ТОВ «Україна» с.Кордишівка проводились роботи по «обшиванню» бетонними панелями ангару. Його безпосередня участь полягала в тому, щоб бетонні панелі, які встановлювали «на ребро» необхідно було зафіксувати за допомогою зварювального апарату до металевих опор ангару .Кому належали дані панелі йому невідомо,дані панелі були різних розмірів, а яка їх точна кількість він пригадати не може.

Свідок ОСОБА_12, в судовому засіданні зазначив, що він працює в ТОВ «Україна» с.Кордишівка механізатором. В грудні 2015 року,точної дати він не пам»ятає він був задіяний на погрузку бетонних панелей,які були розташовані на території господарства навпроти насіннєвого заводу.. Усі завантажені панелі відвозились на територію насіннєвого заводу, де він їх розвантажував. Яка була точна кількість панелей він пам»ятає.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що він працює механізатором в ФГ «Пляхівське» з 1991 року. В грудні 2015 року точної дати він не пам»ятає, за вказівкою керівника господарства він виїхав в с. Кордишівка на погрузчику типу «Маніту», щоб допомогти завантажити бетонні панелі, оскільки погрузчик з господарства с.Кордишівка не було потрібної вантажопідйомності. По прибуттю до місця він завантажував бетонні панелі, які розташовувались біля приміщення корівників, а також на території зерноскладів навпроти насіннєвого заводу ТОВ «Україна» с.Кордишівка.. Частину панелей було ним розвантажено на території насіннєвого заводу і складено біля ангару, а інша частина панелей в кількості 7 шт, які забирались з території навпроти насіннєвого заводу була розвантажена та використана як огорожа навпроти піднавісу. Він їх розвантажував та встановлював на місце, де робітники господарства скріпляли панелі за допомогою зварювання. При цьому були присутні працівники господарства с.Кордишівка.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що тривалий час працював в КП «Україна» с.Кордишівка на посаді директора насіннєвого заводу. При ньому дійсно на території насіннєвого заводу зберігались бетонні панелі, яка була їхня кількість та кому вони належали він не знає.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що в 2000 році він з ОСОБА_1, який в той час працював в КСП «Україна» агрономом, а він водієм, привозили із м.Хмельницький бетонні панелі в кількості 15 штук, які ОСОБА_1 там придбав. Дані панелі усі було розвантажено на території КСП «Україна» біля насіннєвого заводу. За його пам»яті дані панелі пролежали там більше 10 років. В останнє він бачив там ці панелі два роки назад.

Свідок ОСОБА_6 дав пояснення в якому зазначив наступне, що з 1961 по 2003 рік він працював водієм в господарстві с.Кордишівка, яке на даний час називається ТОВ «Україна». В 2000 році він працюючи у вказаному господарстві водієм вантажного автомобіля, спільно з ОСОБА_1 привозили бетонні панелі з м.Хмельницький, які останній там купував. Усі привезені панелі вони розвантажили на території колишнього КСП «Україна» навпроти насіннєвого заводу. В останнє він бачив ці панелі на території господарства в грудні 2015 року.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він являється братом позивача. В 2000 році в рахунок заробітної плати він отримав 25 залізобетонних панелей різних марок, які продав своєму брату ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що приблизно в серпні-вересні 2016 року йому бригадир дав наряд грузити плити, вони їх грузили на фермі та возили на насіневий завод. Погрузчик був з Пляхови. Скільки було плит не знає. ОСОБА_15 були і цілі, і побиті.

Свідок ОСОБА_17, суду пояснив, що в 2000 році ОСОБА_18 з Хмельницького завіз шпали розміром 1.20?6-8. ОСОБА_15 складали біля насіневого заводу та біля ферми. ОСОБА_15 мали використовуватись на будівництво будинку. В минулому році помітив, що їх немає. Пізніше дізнався, що плити забрало СФГ «Україна». Всі знали, що плити належали ОСОБА_1 і у нього була домовленість з ОСОБА_19 про зберігання плит. Відомо, що на даний час плити використали для огорожі на території насіневого заводу.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача та свідків, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідно до накладної №05 від 05.01.2011 року ОСОБА_20 в рахунок оплати праці було надано залізобетонні панелі перекриття в кількості 25 штук , а саме :8 панелей перекриття ПК 60x12x8, 7 панелей перекриття ПК 63x15x8, 10 панелей перекриття ПКЖ 60x15 (а.с.7)

Згідно розписки наданої ОСОБА_6, останній продав позивачу залізобетонні перекриття в кількості 25 штук (а.с.8).

Відповідно до ст.. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності та господарювання .

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним

За змістом вказаного положення закону, звертаючись до суду з віндикаційним позовом, позивач повинен довести, що він є законним власником або володільцем спірного майна і, що таке майно перебуває у незаконному володінні відповідача.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у п. 23 визначає, що особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Норма ст. 387 ЦК України застосовується, коли саме власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто, коли річ незаконно вибула з його володіння. Лише власник має право реалізувати своє право шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна, або титульний володілець, у якого майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою (оренда, зберігання, застава та ін.). При цьому позивач має підтвердити своє право власності на річ або інше титульне право, посилаючись на документи.

Віндикаційний позов ґрунтується передусім на тому, що право власності на річ є абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи. Тому віндикаційна вимога може бути заявлена щодо витребування лише індивідуально-визначеної речі, що випливає із сутності даного позову, спрямованого на повернення власнику саме того майна, що вибуло з його володіння. Об'єктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову. Витребуване майно може належати і до категорії речей, що визначаються родовими ознаками (мірою, вагою тощо), але в такому разі має бути якимось чином індивідуалізоване.

В даному випадку залізобетонні плити не належить до речей, що визначені індивідуально-родовими ознаками, оскільки вони не мають ні номерів, ні інших особливих позначок, тобто не індивідуалізовані, а їх марка та розмір, зазначені у накладній, наданій позивачем, це стандартна марка, притаманна усім таким плитам, які виробляються виробниками і вільно поступають у продаж.

Також при виїзді в с.Кордишівку для огляду речових доказів на території насіннєвого заводу було встановлено, що дійсно піднавіс насіннєвого заводу виготовлений із залізобетонних панелей, проте будь-яких індивідуальних ознак на панелях не виявлено. На запитання представника позивача позивач ОСОБА_1 пояснив, що це його залізобетонні плити і він їх впізнає по розмірах.

За змістом ст. ст. 60, 212 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином пояснення зазначених вище свідків суд оцінює в сукупності з іншими доказами.

Позивачем жодним належним доказом не доведено право власності на залізобетонні панелі перекриття, а також не доведено за індивідуальними ознаками, що залізобетонні панелі-перекриття, з яких побудований піднавіс насіннєвого заводу ОСОБА_4 «Україна « с.Кордишівка це саме ті панелі, які він придбав у ОСОБА_6 , а тому суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 не доведено наявності передбачених ст. 387 ЦК України підстав для витребування майна з незаконного володіння ОСОБА_4 «Україна».

Керуючись ст. 10, 57-60,208-209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 відмовити в позові про витребування майна із чужого незаконного володіння, а саме з ОСОБА_4 "Україна " с.Кордишівка Козятинського району Вінницької області залізобетонні панелі-перекриття в кількості 23 штуки..

Після набрання рішенням чинності скасувати арешт накладений ухвалою Козятинського міськрайонного суду 10.06.2016 року на 23 залізобетонні панелі, з яких виготовлена огорожа піднавісу на території насіннєвого заводу ОСОБА_4 "Україна " с.Кордишівка Козятинського району Вінницької області.

На рішення суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області через Козятинський міськрайонний суд протягом 10 днів після проголошення.

Суддя підпис ОСОБА_21

Згідно з оригіналом.

суддя

секретар

Дата документу 16.01.17