_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/4921/17
Провадження № 2/520/7438/17
УХВАЛА

20.06.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого Калініченко Л.В.

при секретарі Єгорової Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання правочину фіктивним,

ВСТАНОВИВ:

26.04.2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання правочину фіктивним.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 28.04.2017 року відкрито провадження на підставі позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання правочину фіктивним та призначено по справі попереднє судове засідання.

В попередньому судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_9 уточнила позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання правочину фіктивним, в якій позивач просить суд:

- визнати фіктивним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» (ідентифікаційний код 36436196) від 03.06.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за №3080, у частині продажу частки статутного капіталу ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» у розмірі 60%:40% від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та 20% від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4;

- визнати фіктивним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2» (ідентифікаційний код 36436620) від 03.06.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за №3095, у частині продажу частки статутного капіталу ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2» у розмірі 60%:40% від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та 20% від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4;

- повернути у власність ОСОБА_3 частку 60% в статутному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1»;

- повернути у власність ОСОБА_3 частку 60% в статутному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2»;

- стягнути з відповідачів судові витрати на користь ОСОБА_2 у солідарному порядку.

07.06.2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшло клопотання від відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження по справі, посилаючись на те, що за спірними договорами купівлі-продажу відповідачі придбали частки у статутному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» та ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2», а отже відносини виникнення, зміни чи припинення корпоративних прав, що виникли між колишніми та теперішніми учасниками зазначених товариств, повернення часток у статутному капіталі товариств колишнім учасникам є корпоративними, а тому спір у цих відносинах є підвідомчим згідно зі ст. 12 ГПК України - господарським судам України.

Відповідач ОСОБА_1 в попередньому судовому засіданні вказане клопотання підтримав та просив суд задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_4 ОСОБА_11 в по передньому судовому засіданні підтримав вказане клопотання про закриття провадження по справі та просив суд задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_12 заперечував проти задоволення клопотання про закриття провадження по справі, надав до суду письмові заперечення проти його задоволення, просив суд у задоволенні клопотання відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_13 також заперечували проти задоволення клопотання відповідача ОСОБА_1, вважали його таким, що задоволенню не підлягає.

Треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_8, представник третіх осіб ОСОБА_7 і ОСОБА_5 ОСОБА_14 щодо вирішення питання за наслідком розгляду клопотання про закриття провадження по справі поклались на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін по справі, їх представників, дослідивши позову заяву, суд дійшов до наступного висновку.

Як вже зазначалось судом, позивачем за цим позовом заявлені вимоги: про визнання фіктивним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» (ідентифікаційний код 36436196) від 03.06.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за №3080, у частині продажу частки статутного капіталу ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» у розмірі 60%:40% від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та 20% від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4; про визнання фіктивним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2» (ідентифікаційний код 36436620) від 03.06.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за №3095, у частині продажу частки статутного капіталу ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2» у розмірі 60%:40% від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та 20% від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4; про повернення у власність ОСОБА_3 частку 60% в статутному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1»; про повернення у власність ОСОБА_3 частку 60% в статутному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2».

В обґрунтування своїх вимог, позивач у позові зазначив про те, що 16 березня 2015 року між ним - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно умов якого ним ОСОБА_2 була надана ОСОБА_3 безпроцентна поворотна позика у розмірі 5000000 (п'ять мільйонів) гривень, яку ОСОБА_3 зобов'язалась повернути до 05.06.2016 року.

Відповідно до п. 3.1. вказаного договору позики, ОСОБА_3 забезпечила власні зобов'язання по своєчасному та повному поверненню суми отриманої позики наступним майном:

- частка у розмірі 60% статутного капіталу ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1», яка складала 4140000 гривень (Частка 1);

- частка у розмірі 60% статутного капіталу ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2», яка складала 3060000 гривень (Частка 2).

Як зазначив позивач, ОСОБА_3 у встановлені ними строки суму позики не повернула та не повертає, чим порушила надане зобов'язання за договором позики від 16.03.2015 року.

Крім того позивач посилається на те, що він позбавлений можливості отримати у рахунок повернення позики вищевказані корпоративні права, як забезпечення повернення позики, через умисні дії ОСОБА_3, а саме через те, що 03 червня 2016 року, тобто за 2 дні до настання строку повернення позики, як вважає позивач, ОСОБА_3 начебто продала Частку 1 та Частку 2 третім особам.

Частка 1 була відчужена на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі за № 3080, відповідно до якого ОСОБА_3 передала належну їй частку у розмірі 60% статутного капіталу ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1», у власність: ОСОБА_1 частку 40 %, що становить 2760000 гривень; ОСОБА_4 частку 20 %, що становить 1380000 гривень.

Інша частка у розмірі 20% в статутному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» була відчужена ОСОБА_7 на користь ОСОБА_15, що, як зазначено позивачем, не стосується фіктивності правочину між ОСОБА_3 та ОСОБА_16 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Частка 2 була відчужена на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі за №3095, відповідно до якого ОСОБА_3 передала належну їй частку у розмірі 60% статутного капіталу ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2», у власність: ОСОБА_1 частку 40%, що становить 2040000 гривень; ОСОБА_4 частку 20%, що становить 1020000 гривень.

Інша частка у розмірі 20% в статутному капіталі ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2» була відчужена ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6, що, як зазначено позивачем, не стосується фіктивності правочину між ОСОБА_3 та ОСОБА_16 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Оскільки всупереч п.1 та п.2 Постанови Правління НБУ № 210 від 06.06.2013 року "Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою", якою встановлено граничну суму розрахунків готівкою: фізичних осіб між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі 150000 гривень, сторони не розрахувалися за обєкти купівлі-продажу, позивач вважає, що вищевказані договори фактично носять ознаки безгрошовості.

У звязку з чим, вищевказані договори купівлі-продажу позивач вважає фіктивними, оскільки продавець та покупці не мали наміри створити правові наслідки, а оформили угоди лише з метою вивести активи з володіння ОСОБА_3, щоб остання уникнула відповідальності за невиконання зобов'язання перед позивачем за договором позики від 16 березня 2015 року.

Позивач ОСОБА_2 ставить питання про визнання в частині спірні договору фіктивними з підстав, передбачених ст. 234 Цивільного Кодексу України.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із пунктом 4 статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Не підлягає розширеному тлумаченню пункт 4 частини першої статті 12 ГПК також щодо справ, пов'язаних зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності господарського товариства, якщо однією зі сторін у справі не є учасник (засновник, акціонер) господарського товариства, у тому числі такий, що вибув. Зокрема, спори за участю спадкоємців учасників господарського товариства, які ще не стали його учасниками, не є підвідомчими (підсудними) господарським судам.

З викладених посилань сторін та наданих до суду документів встановлено, що на момент укладення спірних договорів, позивач не був учасником товариства та стороною в договорі.

Із системного аналізу положень ст.ст. 88, 143 ЦК України, ст.ст. 88, 167 ГК України, ст. 10 Закону України від 19 вересня 1991 року № 1576-ХІІ «Про господарські товариства» (далі - Закон № 1576-ХІІ) вбачається, що корпоративні права учасників господарського товариства визначаються законом і статутними (установчими) документами. Корпоративні відносини виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав із моменту державної реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю, а за своїм суб'єктним складом є такими, що виникають між господарським товариством та його учасником (засновником), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками) господарських товариств, що пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства (крім трудових).

При визначенні підвідомчості (підсудності) справ, що виникають із корпоративних відносин, слід керуватися поняттям корпоративних прав, наведеним у частині першій статті 167 ГК України - корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

У разі якщо суб'єктний склад осіб, які беруть участь у справі, або предмет позову не відповідають визначеним у пункті 4 частини першої статті 12 ГПК України справам, що виникають із корпоративних відносин, то відповідно до статті 1 ГПК України господарським судам підвідомчі спори щодо захисту порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів підприємств, установ, організацій, інших юридичних осіб (у тому числі іноземних), громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи.

Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що предметом судового спору є визнання фіктивними в частині договори купівлі-продажу часток у статутному капіталі товариства, вимог щодо вирішення питань пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-1» і ТОВ «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2», позивачем не заявлено.

Вказана правова позиція та висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2014 року у справі № 6-381цс17.

Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене зазначаємо, що у відповідності до чинних норм ЦПК України, саме висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, суд зазначає, що п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» від 25.02.2016 року за №4 зазначено, що до корпоративних спорів не належать та вирішуються загальними або господарськими судами залежно від суб'єктного складу сторін:

- спори про визнання недійсними рішень органів управління юридичної особи за позовом особи, яка не є учасником (акціонером, членом, засновником), у тому числі таким, що вибув, у разі оспорювання рішень органів управління юридичної особи, прийнятих після його вибуття;

- спори між акціонерами, АТ та депозитарними установами, пов'язані з укладенням, зміною, розірванням, виконанням або визнанням недійсними договорів про відкриття та обслуговування рахунків у цінних паперах, зазначених у статті 5 Закону України "Про депозитарну систему України";

- спори, пов'язані з управлінням активами корпоративних інвестиційних фондів;

- спори, пов'язані з розподілом майна подружжя, вступом до юридичних осіб спадкоємців, правонаступників, осіб, яким було відчужено частку в статутному капіталі господарських товариств;

- спори про визнання права власності на акції, спори щодо укладення, розірвання, зміни, виконання, а також визнання недійсними договорів купівлі-продажу акцій, та спори щодо інших правочинів з акціями, крім спорів, пов'язаних з порушенням переважного права акціонерів на придбання акцій;

- спори між набувачем права власності на частку в статутному капіталі та учасниками ТОВ або ТДВ про право власності на частку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ця справа за заявленими позивачем вимоги, має вирішуватися судом за правилами ЦПК України.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що клопотання відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження в цій справі є необгрунтвоаним, та таким, що задоволенню не підлягає, оскільки справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання правочину фіктивним, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При викладених обставинах та керуючись ст. 1, 3, 11, 205 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження по справі залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий Калініченко Л. В.