АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5407/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1056/К/17 суддя Скотар Р.Є.
Категорія - 26 ( І ) Суддя-доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретаря - Борщ А.А.,

за участю: представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - Дарій Лілії Миколаївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди працівнику в разі ушкодження його здоров'я,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» ( надалі - ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг), Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» ( надалі -ПАТ ПівдГЗК) про відшкодування моральної шкоди працівнику в разі ушкодження його здоров'я.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що понад 19 років працював на підприємстві відповідачів у небезпечних і шкідливих умовах праці. У зв'язку з тривалістю роботи в шкідливих умовах позивач отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК йому встановлено втрату професійної працездатності 65% та третю групу інвалідності. Внаслідок професійного захворювання він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування; порушено нормальні життєві зв'язки, він позбавлений можливості реалізовували свої звички та бажання, відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, почутті страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. В зв'язку з цим, він просив суд стягнути на його користь з кожного з відповідачів у відшкодування моральної шкоди по 433524 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2017 року позов задоволено частково, стягнуто на користь ОСОБА_4. моральну шкоду, завдану йому внаслідок втрати професійної працездатності з ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг» -35000 грн. з ПАТ ПівдГЗК -18000 грн., без урахування податку з доходів фізичних осіб. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ ПівдГЗК, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог матеріального і процесуального законодавства, поставив питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог.

Зокрема вважає, що визначений розмір моральної шкоди не відповідає принципу розумності та справедливості. Вважає, що судом не враховано, що позивач знаючи про шкідливі умови виробництва добровільно погодився із умовами праці. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно встановлено, що з вини підприємства позивач зазнав моральної шкоди. Вважає, що позивачем не доведено вини підприємства у частковій втраті ним працездатності.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, що ОСОБА_5 працював в КДГМК "Криворіжсталь" з 01.07.1988 по 10.04.2001 - слюсарем по ремонту металургійного устаткування ; з 15.04.2002 по 17.08.2010 - газорізальником ВАТ «ПГЗК»; звільнений 17.08.2010 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст.38 КЗпП України ( а.с. 12-18).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання №6 (далі - Акт), складеним від 15.04.2009 року, комісією з представників ПАТ «Півн.ГЗК», встановлено обставини, при яких ОСОБА_5 отримав професійне захворювання, а саме: працюючи газорізальником (04.02.- 08.02.) та слюсарем черговим та по ремонту обладнання (08.02. - теп.час) та РЗФ-2 ВАТ «Півн.ГЗК», унаслідок недосконалості технологічних процесів, робочого місця та конструктивних недоліків обладнання, виконання роботи пов'язаної з фізичним навантаженням, що перевищує норми ( за винятком газорізальника) та впливом пилу, концентрація якого, в повітрі робочої зони, перевищує ГДК. ЗІЗ забезпечується і використовує. Попередня професія виробничого стажу : ЦРПО, ЦРМО-5 КГДМК «Криворіжсталь» слюсар-ремонтник ( 07.88-04.01) за даними санітарно-гігієнічної характеристики умов праці Інгулецької рай СЕС №2/2-3372 від 29.12.2008 року, також були пов'язані з фізичним навантаженням, що перевищувало норми та впливом пилу, концентрація якого в повітрі робочої зони, перевищувала ГДК (пункт 16) /а.с.5/.

В пункті 17 Акту встановлено причину отримання професійного захворювання позивачем - тривала робота ( 07.88-04.01; 08.02. - теп.час) в умовах фізичного навантаження, що перевищує ( крім 04.02 -08.02) та впливу пилу, концентрація якого , в повітрі робочої зони, перевищує ГДК. Зазначаються виробничі фактори, що призвели до захворювання. Запиленість повітря робочої зони ( концентрація пилу) , в тому числі вміст вільного SiO2 - від 10% до 70%: Півд.ГЗК - 2,3-9,0 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 вміст вільного SiO2 - до 10%, Криворіжсталь - 6,2 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3; 6,5 мг/м3 при ГДК 6,0 мг/м3. Рівень фізичного перенавантаження (параметри, ступінь, важкість роботи): маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг: КДГМК "Криворіжсталь" - 35-36 кг при нормі до 30 кг, Півд.ГЗК - 34-36 кг при нормі до 30 кг (слюсар-черговий); робоча поза до 30% більше 30% зміни: - КДГМК "Криворіжсталь" - 50-60/ - при нормі до 25/немає; Півд.ГЗК - 54,8-30/8,4 (слюсар черговий) при нормі 25/немає; нахили тулуба (кількість за зміну) Півд.ГЗК - 148 (слюсар черговий) при нормі 100. важкість праці відноситься до 3 кл. 3 ст. шкідливості /а.с.6/.

За висновком МСЕК від 08.05.2012 року (серія 10ААА №073697) позивачу встановлено повторно з 08.05.2012 року безстроково ступінь втрати професійної працездатності від професійного захворювання радикулопатія -50%, ХОЗЛ - 15%, інвалідність третя група. Рекомендовано медикаментозне лікування , ВМП, милиці, напівжорсткий корсет /а.с.4/.

Згідно виписко-епікризів із медичних карток стаціонарного хворого, ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в Українському НДІ промислової медицини з 09.06.2015 року по 23.06.2015 року, з 17.09.2014 року по 01.10.2014 року у зв'язку з професійним захворюванням /а.с. 7,10 /.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 посилався на те, що у зв'язку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку мають компенсувати відповідачі, які не забезпечили йому безпечних та нешкідливих умов праці, у зв'язку з чим він отримав професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України та виходив з обов'язку відповідачів відшкодувати на користь позивача спричинену моральну шкоду у зв'язку з отриманим на виробництві професійним захворюванням, з урахуванням часу роботи позивача на кожному підприємстві та дією шкідливих факторів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні. Зокрема, позивач переносить моральні страждання, пов'язані з професійним захворюванням, лікуванням та неможливістю вести повноцінний спосіб життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно відсутності вини у спричинені позивачу моральної шкоди, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Як зазначалось, згідно акту розслідування професійного захворювання, причиною професійного захворювання ОСОБА_5 є стаж роботи протягом 19 років в умовах шкідливих виробничих факторів, які виникли в результаті порушення, зокрема, адміністрації ЦРПО КДГМК «Криворіжсталь» та РЗФ-2 ВАТ «ПівдГЗК», де працював позивач, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. ( а.с.6).

Доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_5 моральної шкоди, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні, внаслідок чого позивачу заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації її фізичних і професійних можливостей, змінився її звичний спосіб життя.

Посилання ПАТ «Півд.ГЗК» в апеляційній скарзі на відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, колегія суддів вважає хибними.

Отже, враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, виникло у позивача з 08 травня 2012 року, тобто з моменту встановлення йому вперше стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що наявність шкідливих виробничих факторів є особливістю виробничого процесу на підприємстві, а також про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем та обізнаність позивача про умови праці при працевлаштуванні, не знімають з відповідача обов'язку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, оскільки вона переносить фізичний біль, зазнала порушення свого звичного способу життя і вимушена витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання, тому необхідності надання додаткових доказів не було.

Доводи апеляційної скарги відповідача про недоведеність факту заподіяння моральної шкоди, - не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, свідчить про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що розмір моральної шкоди визначений судом без достатнього урахування роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Суд врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони фактично зводяться до незгоди з висновками суду по оцінці доказів та їх переоцінки.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2017 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: