АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4620/17 Справа № 189/613/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсною реєстрації житлового будинку, визнання недійсним договору дарування, визнання будинку спільним майном, розподілу спільного майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року позивач звернулась з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 з 01 серпня 1981 року Під час шлюбу ними було побудовано житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці, виділеній ОСОБА_3 в 1984 році під забудову, за адресою: вул. Медична, 26 с. Просяна Покровського р-ну Дніпропетровської обл. Цей будинок вони разом будували у період з 1984 року по 1987 рік. 28 червня 1996 року було розірвано шлюб, однак з цього часу між ними не виникали питання про поділ майна. Вона та її діти продовжували проживати в будинку за адресою: вул.Медична,26 с.Просяна Покровського р-ну Дніпропетровської обл. Лише в 2015 році відповідач в категоричній формі став вимагати, щоб вони знялися з реєстрації та виселилися зі спірного будинку. Будинок за адресою: вул.Медична,26 с.Просяна Покровського р-ну Дніпропетровської обл., будувався в період з 1984 року по 1987 рік відповідачем №1 та нею, внаслідок чого цей будинок є об'єктом сумісної власності на підставі ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю. Дії відповідача №2 щодо оформлення права власності та подальшого дарування спірного майна відповідачу №1 суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки з матеріалів інвентаризаційної справи на будинок №26 по вулиці Медичній сел.Просяна Покровського р-ну, наданої Синельниківським МБТІ Дніпропетровської обл. та довідки з архівного відділу Покровської районної державної адміністрації видно, що земельна ділянка під забудову була виділена ОСОБА_3 згідно рішенню сесії Просянської селищної ради Покровського р-ну від 09.07.1984 року. Перебуваючи з ОСОБА_3А в законному шлюбі, вони почали будівництво житлового будинку. Схематичний план будинку 06.07.1987 р. розроблявся на ім'я ОСОБА_3, коли вже фактично був ними добудований житловий будинок, ОСОБА_3 відмовився від земельної ділянки на користь ОСОБА_5, який переоформивши на себе будинок, здав його в експлуатацію і надалі, 03.10.1991 року подарував цей будинок ОСОБА_3

Враховуючи вищенаведене та уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд поновити строк позовної давності, визнати недійсним реєстрацію житлового будинку за адресою: вул. Медична, 26 с. Просяна Покровського р-ну; визнати недійсним договір дарування на будинок по вул. Медична, 26 с. Просяна Покровського р-ну; визнати будинок за адресою: вул. Медична, 26 с. Просяна Покровського р-ну Дніпропетровської обл. спільним майном; визнати за нею право власності на 1/2 частку сумісного майна, а саме житловий будинок за адресою: вул. Медична, 26 с.Просяна Покровського р-ну Дніпропетровської обл.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та задовольнити її позовні вимоги.

Вислухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що спірний житловий будинок не є обєктом спільної сумісної власності подружжя через те, що в період шлюбу був отриманий в дар відповідачем ОСОБА_3, тому вказаний житловий будинок є обєктом особистої власності ОСОБА_3 і розподілу не підлягає, підстави для визнання недійсним договору дарування також відсутні.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 та позивач уклали шлюб 01.08.1981 року.

Вперіод спільного проживання у шлюбі, а саме з 1984 по 1987 роки, ОСОБА_2 разом з чоловіком ОСОБА_3 побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на земельній ділянці площею 0,07 га, що була виділена ОСОБА_3 згідно рішенню сесії Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області від 09.07.1984 року за адресою: смт. Просяна Покровського району Дніпропетровської області, вул. Медична, 26.

Викладені обставини підтверджуються матеріалами інвентаризаційної справи на будинок № 26 по вул. Медична в смт. Просяна Покровського району Дніпропетровської області, наданої Синельниківським МБТІ Дніпропетровської області, в яких саме і міститься зазначене вище рішення від 09.07.1984 року та схематичний план будинку складений 06.07.1987 року, розроблений на ім'я ОСОБА_3, а також зведений акт вартості побудов та споруд за даною адресою від 06.07.1987 року, в якому зазначено, що спірний житловий будинок було побудовано в 1986 році, та який також складено на імя власника ОСОБА_3. Дані документи є письмовим підтвердженням того, що закінчений будівництвом будинок № 26 по вул. Медична в смт. Просяна був зареєстрований в БТІ саме за ОСОБА_3, і всі первинні інвентаризаційні обстеження даної нерухомості проводилися за його особистим замовленням в липні 1987 року.

У 1987 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-П, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Враховуючи вищенаведене, в момент завершення будівництва спірного житлового будинку в 1986 році (а.с.34) ОСОБА_3 набув на нього право власності.

Згідно ст. 22 КпШС (в редакції що діяв на час виникнення об'єкту нерухомості та розірвання шлюбу) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Приймаючи до уваги той факт, що на час будівництва та його завершення позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3, житловий будинок за адресою: Дніпропетровська область, Покровський район, селище Просяна вул.Медична, 26. є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно до ст. 23 КпШС України, майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою.

Згідно архівного витягу № 599 від 07.11.2016 року рішення «Розгляду заяв громадян» видно, що рішенням виконавчого комітету Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області № 21 від 19.03.1987 року було вирішено: задовольнити заяву гр-на ОСОБА_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, про відмову від земельної ділянки для забудови індивідуального будинку по вул. Медичній, 26 на користь ОСОБА_5 (якому на цей момент було лише 17 років), тобто відповідач ОСОБА_3 розпорядився спірним майном без відома та згоди позивача, тим самим порушуючи її майнові права.

Відповідно до акту приймання в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та господарських побудов індивідуального забудовника від 04.08.1989 року, будівництво було розпочато в 1984 році та закінчено в 1987 році (а.с.95).

Згідно договору дарування будинку від 03.10.1991 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: смт. Просяна, вул.Медична, 26 на земельній ділянці розміром 700 кв.м.. Цей житловий будинок належить дарувальникові ОСОБА_4 на підставі договору на право будівлі будинку, посвідченого Покровською державною нотаріальною конторою по реєстру № 771 від 16.06.1987 року та зареєстрованому в Синельниківському інвентарбюро по реєстру №9/1116 (а.с.30-31).

Згідно ст. 11 ЦК УРСР цивільна дієздатність громадян виникає у повному обсязі з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку. Як вбачається з вищевикладеного, на момент закінчення будівництва та реєстрації спірного будинку відповідачу 2, ОСОБА_5, було 17 років. Згідно ст. 13 ЦК УРСР в період з 15 до 18 років угоди, що не є дрібно-битовими укладаються з дозволу батьків. Таким чином, ОСОБА_5, не досяг віку цивільної дієздатності на червень - липень 1987 року, дозволу батьків на реєстрацію будинку за адресою вул. Медична,26 с. Просяна Покровського р-н. Дніпропетровської обл. в реєстраційних документах немає, самостійного доходу він не мав.

Таким чином, договір дарування будинку № 26 по вул.Медичній в селищі Просяна Покровського району Дніпропетровської області, укладений 03.10.1991 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3А, не може вважатися таким, що відповідає положенням законодавства, тому відповідно до ст.48 ЦК УРСР підлягає визнанню недійсним.

Оскільки судом першої інстанції до участі у справі не залучено реєстраційний орган, вимога про визнання недійсною реєстрації зазначеного житлового будинку задоволенню не підлягає.

Згідно свідоцтву про розірвання шлюбу серії І-КИ № 076757, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірваний 28.06.1996 року.

Позивач з 1984 року проживала в спірному будинку, вважала його спільною сумісною власністю подружжя, спору про поділ майна між нею та ОСОБА_3 не виникало та лише в 2015 році відповідач поставив питання про її виселення і зняття з реєстраційного обліку. Таким чином, позивач довідалась про порушення своїх прав саме з цього часу, в звязку з чим строк позовної давності нею не порушено.

За ст.29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Відповідно ст.28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Враховуючи зазначені норми законодавства, те, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за ними підлягає визнанню право власності на ? спірного житлового будинку за кожним.

Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі по 2625,00 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року скасувати і ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житловий будинок за адресою: Дніпропетровська область, Покровський район, селище Просяна вул.Медична, 26.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, Покровський район, селище Просяна вул.Медична, 26.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, Покровський район, селище Просяна вул.Медична, 26.

Визнати недійсним договір дарування будинку № 26 по вул.Медичній в селищі Просяна Покровського району Дніпропетровської області, укладений 03 жовтня 1991 року між ОСОБА_5 на ОСОБА_3, посвідчений секретарем виконавчого комітету Просянської селищної ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області за реєстровим № 176.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 2625,00 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С. Городнича

ОСОБА_6