Справа №478/272/17
пров. №2/478/214/2017
І м е н е м У к р а ї н и
20 червня 2017 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Іщенко Х.В.,
при секретарі Луговській А.І.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідачів ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Казанка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Миколаївобленерго», Казанківської філії «Миколаївобленерго» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати,
В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі, просили його задовольнити.
Представник відповідачів надав до суду заперечення проти позову, вважає незаконними та необґрунтованими позовні вимоги, окрім цього сплив строк позовної давності для звернення позивача до суду, так як позивач звернувся до суду з позовом 28.02.2017 року, а наказ про його звільнення 28.09.2016 року № 1562-к отримав по пошті та про необхідність отримання трудової книжки , яке було направлено рекомендованим листом з повідомленням, який був вручений позивачу 08.11.2016 року згідно відмітки поштового відділення за адресою його проживання і реєстрації в АДРЕСА_1 . Те що він отримав по пошті наказ про його звільнення 28.09.2016 року № 1562-к 08.11.2016 року та про необхідність отримання трудової книжки підтверджується відповіддю ТВО Військового комісара Казанківського РВК Шевчук М.М. про те, що старший солдат ОСОБА_4 військову службу при Казанківському райвійськоматі проходив з 19.03.2014 року по 10.11.2016 року. З 10.11.2016 року виключений зі списків особливого складу Казанківського райвійськомату і направлений для подальшого проходження військової служби до в/ч пп В 0095. Вважає, що звільнення було проведено правомірно згідно наказу про його звільнення 28.09.2016 року № 1562-к відповідно п. 3 ст. 36 КЗпП України , п. 3 ст. 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та Указу Президента від 26.09.2016 року за № 411/2016. На момент виникнення спірних правовідносин, воєнного стану в Україні оголошено не було, час проведення попередніх мобілізацій сплив у 2015 році, позивач був призваний на строкову військову службу по закінченню особливого періоду, у зв`язку з чим на ОСОБА_4 не поширюються гарантії, передбачені ст. 119 КзпП України.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що в листопаді вони, батьки позивача отримали наказ про звільнення сина по пошті, сина не було вдома, оскільки він служив в військовій частині в м. Одесі. З листом він звернувся до військомату, військомат написав звернення в Заводську прокуратуру м. Миколаєва. Пізніше отримали відповідь, що немає складу кримінального та адміністративного правопорушення.
Суд вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали цивільної справи вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити в зв`язку з пропущенням строку звернення до суду без поважних причин.
26.02.2015 року ОСОБА_3 було укладено контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України до закінчення особливого періоду чи до оголошення демобілізації.
Відповідно наказу № 1562-к ( розпорядження ) про припинення трудового договору ( контракту ) було звільнено 28.09.2016 року ОСОБА_3 Служба транспорту та механізації ( Філії Казанківського району Східного округу ) з посади водія транспортних засобів на підставі за п. 3 ст. 36 КЗпП України, Указу Президента від 26.09.2016 року за № 411/2016 , п. 3 ст. 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ.
Згідно відповіді ТВО Військового комісара Казанківського РВК ОСОБА_6 старший солдат ОСОБА_4 військову службу при Казанківському райвійськоматі проходив з 19.03.2014 року по 10.11.2016 року. З 10.11.2016 року виключений зі списків особливого складу Казанківського райвійськомату і направлений для подальшого проходження військової служби до в/ч пп В 0095.
Пунктом 3 ч.1 ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору, є призов або вступ працівника, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 119 КЗпП України .
З матеріалів справи вбачається, що наказом № 1562-к ( розпорядження ) про припинення трудового договору ( контракту ) було звільнено 28.09.2016 року ОСОБА_3 Служба транспорту та механізації ( Філії Казанківського району Східного округу ) з посади водія транспортних засобів на підставі за п. 3 ст. 36 КЗпП України, Указу Президента від 26.09.2016 року за № 411/2016 , п. 3 ст. 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ позивача звільнено з роботи у зв`язку з призовом на строкову військову службу, згідно п.3 ч.1 ст. 36 КЗпП України .
Частиною 3 ст. 119 КЗпП України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачалось, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток за попереднім місцем роботи.
Згідно ч.2 ст. 21 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, громадяни України для виконання обов`язків, пов`язаних із взяттям на військовий облік, призовом або прийняттям на військову службу, а також особи, які направляються військовими комісаріатами на медичний огляд (медичне обстеження в амбулаторних чи стаціонарних умовах), лікування, звільняються від роботи на час, необхідний для виконання зазначених обов`язків та перебування в лікувальному закладі охорони здоров`я, із збереженням за ними місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати.
Таким чином, закон пов`язує збереження попереднього місця роботи, посади і середнього заробітку за особами, призваними на військову службу: 1) під час мобілізації; 2) на особливий період; 3) на час введення воєнного стану; 4) служби за контрактом у разі виникнення кризової ситуації; 5) виконання обов`язків пов`язаних із взяттям на військовий облік, призовом або прийняттям на військову службу, а також направлення військовими комісаріатами на медичний огляд та лікування.
Крім того, частина 2 ст. 21 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу пов`язує звільнення працівників від роботи, з подальшим її збереженням, на час виконання обов`язків, пов`язаних із взяттям на військовий облік, призовом або прийняттям на військову службу, а не з самим фактом проходження військової служби.
Законом України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію визначено, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У відповідності до ч.8 ст.4 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, з моменту оголошення мобілізації чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, настає особливий період.
Таким чином, особливий період пов`язується із проведенням мобілізації чи введенням воєнного стану.
Частиною 5 ст. 4 вказаного вище Закону передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України.
17.03.2014 року в.о. Президента України видав Указ № 303/2014 Про часткову мобілізацію, строк проведення якої визначено у 45 діб.
Цей Указ був затверджений Верховною Радою України та вступив в законну силу 18.03.2014 року.
Таким чином, з 18.03.2014 року в Україні настав особливий період, який тривав до 02.05.2014 року.
Указом в.о. Президента України № 454/2014 від 06.05.2014 року, який набрав чинності 07.05.2014 року, було оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб.
Строк дії вказаної мобілізації та особливого періоду закінчився 21.06.2014 року.
Указом Президента № 607/2014, затвердженим Верховною Радою України 22.07.2014 року, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб, починаючи з 24.07.2014 року по 07.09.2014 року.
Указом Президента №15 від 14.01.2015 року , який набрав чинності 20.01.2015 року, оголошено часткову мобілізацію в 2015 році, у три черги, тривалістю 210 діб.
Указом Президента №411/2016 року від 26.09.2016 року постановлено звільнити у вересні-жовтні 2016 року в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента №15 від 14.01.2015 року Про часткову мобілізацію .
Таким чином, упродовж вересня-жовтня 2016 року, була звільнена остання черга військовослужбовців призваних за частковою мобілізацією, а особливий період було припинено.
Одночасно з призовом за частковою мобілізацією, в Україні провадився призов на строкову військову службу осіб, які досягли відповідного віку. Частиною 6 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, строкова військова служба відокремлюється від військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Упродовж 2016 року Президентом України не оголошувалася повна чи часткова мобілізація або воєнний стан.
Згідно ч.6 ст. 15 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачалося, що строки проведення призову громадян України на строкову військову службу визначаються Указом Президента України.
Зокрема, Указом Президента № 122/2016 від 29.03.2016 року, визначено строки проведення чергових призовів громадян України, віком від 20 до 27 років, на строкову військову службу, а саме: 5 травня-30 червня 2016 року та жовтень-листопад 2016 року.
З матеріалів справи вбачається, що старший солдат ОСОБА_4 військову службу при Казанківському райвійськоматі проходив з 19.03.2014 року по 10.11.2016 року. З 10.11.2016 року виключений зі списків особливого складу Казанківського райвійськомату і направлений для подальшого проходження військової служби до в/ч пп В 0095.
Указів Президента України про призов громадян України на строкову військову службу на особливий період або за мобілізацією, протягом 2016 року не видавалось.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах чинних нормативно-правових актів.
Що стосується вимоги про поновлення строку звернення ОСОБА_4 з позовом до суду, то підстав для поновлення цього строку не вбачається.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення - в місячний строк, з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Згідно ст. 233 КЗпП України , у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 КЗпП України, суд може поновити ці строки.
Пунктом 4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 року передбачено, що встановлені ст. 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.
Представник відповідача під час судового розгляду, як на окрему підставу для відмови в його задоволенні, посилався на пропущення позивачем строку звернення до суду.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_4 наказ про звільнення та про необхідність отримання трудової книжки отримав по пошті рекомендованим листом з повідомленням, який був вручений позивачу 08.11.2016 року, твердження представника позивача і свідка, що позивач не був належним чином ознайомлений з наказом про його звільнення, не отримував його, тому пропустив строки звернення до суду спростовуються відповіддю ТВО Військового комісара Казанківського РВК Шевчук М.М. про те, що старший солдат ОСОБА_4 військову службу при Казанківському райвійськоматі проходив з 19.03.2014 року по 10.11.2016 року. З 10.11.2016 року виключений зі списків особливого складу Казанківського райвійськомату і направлений для подальшого проходження військової служби до в/ч пп НОМЕР_1 . Таким чином, визначений законом строк звернення ОСОБА_4 до суду, закінчився і доказів того, що строк позовної давності ним пропущений з поважних причин ОСОБА_4 суду не представив.
Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України , сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною є підставою для відмови у позові.
Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 29 грудня 1976 року № 11 (зі змінами) «Про судове рішення» також роз`яснив, що встановивши пропуск строку для звернення до суду без поважних причин, суд в рішенні вказує про відмову в позові з цих підстав.
П. 4 ч.1 ст. 263 ЦК передбачено, що перебіг позовної давності зупиняється для осіб, що перебувають у складі Збройних Сил України або в інших, створених відповідно до закону, військових формуваннях, які переведені на воєнний стан. Слід зауважити, що позивач або відповідач повинні не просто перебувати у складі ЗС України, а проходити службу у військових частинах, що переведені наказом командування ЗС України на воєнний стан. Оскільки воєнного стану в Україні оголошено не було, то підстав для зупинення перебігу позовної давності немає. Якщо ж громадянин у мирний час призваний до війська, це не є підставою зупинення строків позовної давності, оскільки він має можливість звернутися до суду через представника.
За такого, вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.
Керуючись ст. ст. 88, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Миколаївобленерго», Казанківської філії «Миколаївобленерго» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі,стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, визнати поважним пропущення строку звернення до суду, поновити строк звернення до суду відмовити внаслідок пропуску позивачем строку для звернення до суду за захистом порушеного права без поважних причин.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Казанківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя: