Cправа № 127/261/17-ц
Провадження № 2/127/1705/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 червня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Прокопчук А.В.,

при секретарі Олійник І.Ю.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

представника відповідача ВМР - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_8 міської ради про часткове скасування рішення виконавчого комітету та свідоцтв про право особистої власності на будинковолодіння та зміну індивідуальних часток співвласників будинковолодіння,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_8 міської ради про скасування рішення виконавчого комітету та свідоцтв про право особистої власності на будинковолодіння та зміну індивідуальних часток співвласників будинковолодіння.

Позовні вимоги ОСОБА_7 мотивувала тим, що вона є власником 4/25 часток будинковолодіння з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться в м. Вінниці по вул. Конєва, 15. Дану частку будинковолодіння вона успадкувала від бабусі ОСОБА_9.

Іншими співвласниками даного будинку є:

-ОСОБА_2 -17/25 часток, що успадковані від тітки ОСОБА_10;

-ОСОБА_4 - 4/25 часток, що успадковані від ОСОБА_11, яка в свій час успадкувала зазначену частку від чоловіка ОСОБА_12.

Як стало відомо, вищевказане будинковолодіння ОСОБА_9 разом із своїм братом ОСОБА_12 та сестрою ОСОБА_10 успадкували від батька ОСОБА_13, у рівних частках (тобто кожний по 1/3) зі службовими будівлями. За життя ОСОБА_13 будинковолодіння складалося з одного житлового будинку. Таким чином, з 18.05.1977р. по день смерті (25.04.1985р.) ОСОБА_9 володіла 1/3 частки спірного будинковолодіння. Проте, з 1978р. по 1986р. в будинковолодінні по вул. Конєва, 15, квартал № 306а, м. Вінниці, було здійснено будівництво ще одного обєкту. Так, ОСОБА_10 було побудовано житловий будинок «Б», загальною площею 80,5 кв.м, що складається з 4-х кімнат та 2-х кухонь. Таким чином, на сьогоднішній день до складу спірного домоволодіння входить два житлових будинки («А», «Б») з господарськими будівлями та спорудами.

Після введення житлового будинку «Б» в експлуатацію ОСОБА_12 подав заяву на імя начальника ВООБТІ від 26.11.1987 року, в якій просив провести перерахунок часток будинку відповідно до рішення ОСОБА_8 народних депутатів ОСОБА_14 районної ради народних депутатів м. Вінниці № 232 від 08.07.1987 року. В даній заяві також зазначалось, що співвласниками цього дому є його підопічна ОСОБА_10 та ОСОБА_9 В звязку з цим та на підставі рішення виконкому ОСОБА_14 районної ради народних депутатів № 72 від 09.03.1988р. виконкомом ОСОБА_14 районної ради народних депутатів м. Вінниці було видано:

-Свідоцтво № 272 про право особистої власності на будівлі від 17.03.1988р., яке посвідчує, що 17/25 будинковолодіння належить на праві особистої власності ОСОБА_10;

-Свідоцтво № 273 від 17.03.1988р., яке посвідчує, що 8/25 будинковолодіння на праві особистої власності належить ОСОБА_12 та ОСОБА_9.

Згодом був наданий висновок про реєстрацію будинковолодіння, в якому вказано, що будинковолодіння підлягає реєстрації на праві особистої власності 17/25 частки дому за ОСОБА_10 Таким чином, відбулася зміна розміру часток належних співвласникам будинковолодіння, а саме з 1/3 на 17/25 та 8/25. На думку позивача, зміна часток відбулася незаконно, оскільки не було отримано згоду від всіх співвласників будинковолодіння на зведення житлового будинку «Б»; зведення будинку «Б» відбулося без отримання дозволу на таке будівництво; звернення про зміну часток будинковолодіння було подано не всіма співвласниками; ВООБТІ надано неправомірний висновок від 01.12.1987р. Оскільки в добровільному порядку вирішити питання про зміну часток співвласників будинковолодіння є неможливим, тому ОСОБА_7 звернулася до суду з даним позовом та просить:

1.скасувати рішення виконкому ОСОБА_14 районної ради народних депутатів № 72 від 09.03.1988р. та видані на його підставі свідоцтво про право особистої власності на будівлі № 272 від 17.03.1988р. та свідоцтво № 273 від 17.03.1988р. видані виконкомом ОСОБА_14 районної ради народних депутатів м. Вінниці;

2.змінити ідеальні частки співвласників будинковолодіння під №15 по вул. Конєва (ОСОБА_15) у м. Вінниці та визначити їх наступним чином:

за ОСОБА_16 1/3 часток;

за ОСОБА_2 1/3 часток;

за ОСОБА_4 1/3 часток;

3.судові витрати розподілити відповідно до закону.

До початку розгляду справи по суті представником позивача було подано уточнюючу позовну заяву, в якій зазначено, що на даний час виникла необхідність у зазначені ОСОБА_2 законним представником ОСОБА_4 та у зазначенні в резолютивній частині позовної заяви ідентифікаційних номерів співвласників будинковолодіння. В звязку з цим було уточнено позовну заяву, відповідно до якої ОСОБА_1 просить:

4.скасувати рішення виконкому ОСОБА_14 районної ради народних депутатів № 72 від 09.03.1988р. та видані на його підставі свідоцтво про право особистої власності на будівлі № 272 від 17.03.1988р. та свідоцтво № 273 від 17.03.1988р. видані виконкомом ОСОБА_14 районної ради народних депутатів м. Вінниці;

5.змінити ідеальні частки співвласників житлового будинку під №15 по вул. Конєва (ОСОБА_15) у м. Вінниці та визначити їх наступним чином:

за ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 1/3 частки житлового будинку;

за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 1/3 частки житлового будинку;

за ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) 1/3 частки житлового будинку;

6.судові витрати розподілити відповідно до закону.

Також під час розгляду справи по суті представником позивача ОСОБА_1 було подано заяву про збільшення позовних вимог від 23.05.2017 року (а.с. 202-203 Т.1), відповідно до якої він просить:

1скасувати рішення виконкому ОСОБА_14 районної ОСОБА_14 народних депутатів № 72 від 09.03.1988р. та видані на його підставі свідоцтво про право особистої власності на будівлі № 272 від 17.03.1988р. та свідоцтво № 273 від 17.03.1988р., видані виконкомом ОСОБА_14 районної ради народних депутатів м. Вінниці;

2. визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.03.2009р., зареєстрованого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_17 в реєстрі за № 8-298, свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05.10.2015 р. зареєстрованого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_17 в реєстрі за № 2-2211 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.06.1993 р., зареєстрованого нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_18 в реєстрі за № 5-3205;

3. змінити ідеальні частки співвласників житлового будинку під №15 по вул. Конєва (ОСОБА_15) у м. Вінниці та визначити їх наступним чином:

за ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 1/3 частки житлового будинку;

за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 1/3 частки житлового будинку;

за ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) 1/3 частки житлового будинку;

4. судові витрати розподілити відповідно до закону.

Крім того, під час розгляду справи по суті представником позивача ОСОБА_1 було подано заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 8-12 Т.2), згідно якої він просить:

1.скасувати рішення виконкому ОСОБА_14 районної ОСОБА_14 народних депутатів № 72 від 09.03.1988р. в частині затвердження зміни долей по будинковолодінню, який знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул.. Конєва, 15 в звязку з забудовою нового будинку, на який виданий акт прийняття індивідуального будинковолодіння в експлуатацію від 02.07.1987р., затвердженого рішеннями ОСОБА_14 райвиконкому № 232 від 08.07.1987р. та № 319 від 09.09.1987р. відносно наступних громадян:

-ОСОБА_10 належить 17/25 часток;

-ОСОБА_12 та ОСОБА_9 8/25 часток;

2.скасувати свідоцтво про право особистої власності на будівлі № 272 від 17.03.1988р. та свідоцтво № 273 від 17.03.1988р., видані виконкомом ОСОБА_14 районної ради народних депутатів м. Вінниці;

3. визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.03.2009р., зареєстрованого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_17 в реєстрі за № 8-298, свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05.10.2015 р., зареєстрованого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_17 в реєстрі за № 2-2211, та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.06.1993 р., зареєстрованого нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_18 в реєстрі за № 5-3205;

4. змінити частки співвласників житлового будинку під №15 по вул. Конєва (ОСОБА_15) у м. Вінниці та визначити їх наступним чином:

за ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 1/3 частки житлового будинку;

за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 1/3 частки житлового будинку;

за ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) 1/3 частки житлового будинку;

5. судові витрати розподілити відповідно до закону.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав разом з усіма уточненнями, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позовна заява містить міркування щодо порушення з боку ВООБТІ, проте дані дії позивач не оскаржує. Позивачем не надано жодного належного доказу відносно незаконності рішення виконкому райради. Позивач вважає, що будинок під літ. «Б» був збудований самовільно та посилається на законодавство, яке стосується реєстрації і обліку житлового фонду, замість того, щоб регулювати питання визнання права власності на новобудову. Реєстрація будинку літ. «Б» по вул. Конєва, 15 в м. Вінниці, відбулася після визнання права власності шляхом прийняття будинку в експлуатацію, тому є цілком законна. Представник також зазначив, що акт прийняття індивідуального будинковолодіння в експлуатацію відповідає всім вимогам чинного законодавства та ніким не оспорювався. Таким чином, набувши право власності на будинок ОСОБА_10 збільшила свою частку у праві спільної часткової власності. ОСОБА_10 законно отримала право власності на новозбудований будинок після прийняття його в експлуатацію державною комісією. Це право було законно зареєстроване ВООБТІ. Просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_7 Разом з тим, ОСОБА_3 було надано письмову заяву про сплив позовної давності, яка мотивована тим, що Свідоцтво про право на спадщину за заповітом було видане державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори та отримане позивачем 10.06.1993 року. В даному свідоцтві зазначено, що спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з 4/25 частин домоволодіння. Дане свідоцтво підлягає реєстрації у ОСОБА_8 ООБТІ. Зі штампу і печатки ВООБТІ вбачається, що така реєстрація відбулася. Отже, позивач зверталася до ВООБТІ та мала можливість ознайомитись з матеріалами інвентаризаційної справи ще у 1993 році. Просив застосувати позовну давність.

В судовому засіданні законний представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 позов не визнала, підтримала пояснення представника відповідача ОСОБА_3 і просила в позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_8 міської ради - ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення та пояснив, що позивачем не наводиться жодних доводів, що рішення виконкому ОСОБА_14 районної ОСОБА_14 народних депутатів №72 від 09.03.1988 року суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси позивача. Також представник зазначає, що позивач стала обізнана про стан своїх субєктивних прав з моменту отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.06.1993 року. Крім того, жодних доводів щодо протиправності рішення виконкому ОСОБА_14 районної ОСОБА_14 народних депутатів №72 позивач не наводить, а лише вказує на власну думку, незаконність дій КП «ВООБТІ», зокрема щодо висновку від 01.12.1987 року, який безпосередньо вплинув на прийняття рішення ОСОБА_14 народних депутатів м. Вінниці від 17.03.1998р. № 273. Проте наразі даний документ чинний. Просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_7 А також усно підтримав заяву ОСОБА_3 про застосування позовної давності.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 2 ОСОБА_19 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З відміток, зроблених в паспорті громадянина України вбачається, що позивач ОСОБА_7 зареєстрована з 08.01.1986 року в м. Вінниці по вул. Конєва, 15 (а.с. 9 Т.1).

ОСОБА_2 є інвалідом другої групи загального захворювання (а.с. 10 Т.1).

З свідоцтва про народження серії І-АМ № 119198, виданого 30.08.2000 року відділом реєстрації актів громадського стану ОСОБА_8 міської ради Вінницької області, судом встановлено, що батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_20 (а.с. 11 Т.1).

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_7 є матірю ОСОБА_21, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_23, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_24, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 12, 13, 14, 15 Т.1).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії ІІ-АМ № 334853, судом встановлено, що бабушка позивача ОСОБА_9 померла 25.04.1985 року в м. Вінниці (а.с. 16).

Актом приймання індивідуального будинковолодіння від 30.08.1972 року було комісією постановлено надано до здачі будівництво ОСОБА_25 рахувати прийнятим (а.с. 22 Т.1). Зі змісту даного акту вбачається, що комісія оглядала надане до здачі будівництво, розташоване на ділянці № 102, квартал № 306а по вул. Конєва, 15. Комісії було надано договір про право будівництва від 20.01.1972 р. та рішення держвиконкома № 488 від 15.07.1971р. і №13 від 18.01.1972р; проект будівництва, затверджений держархітектором 1972р. та дозвіл держархбудконтролю на виконання робіт від 1972 року. Під час огляду комісією було встановлено, що будівництво почалося 1946р., закінчилося 1972р., будинок І, одноповерховий та складається з І квартири в складі: 4 кімнат, 1 кухні, І передніх, І кладовищ, 2 тамбурів, житловою площею 60,0 кв.м., підсобних 30,0 кв.м.

З свідоцтва про право особистої власності на будівництво № 272 від 17.03.1968 року вбачається, що ОСОБА_14 райвиконкомом посвідчено, що 17/25 будинковолодіння розташованого в м. Вінниці по вул. Конєва за №15 дійсно належить ОСОБА_10 на праві особистої власності (а.с. 39 Т.1).

Як вбачається з рішення виконавчого комітету ОСОБА_14 районної ОСОБА_14 народних депутатів № 72 від 09.03.1988 року, згідно заяви громадян та розрахунку обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації по фактичному користуванню будинками, які належать громадянам на праві особистої власності, виконком районної ради народних депутатів вирішив: затвердити зміну долей по будинковолодінням, а саме за будинковолодінням, яке складається з одного жилого будинку, по вул. Конєва, 15: ОСОБА_10 17/25 та ОСОБА_12, ОСОБА_9 8/25 (а.с. 112-113 Т.1). Суд звертає увагу, що в даному рішенні також затверджено зміну долей будинковолодінь ще семи чоловік, які не є учасниками даної справи.

Також свідоцтвом про право особистої власності на будівництво №273 від 17.03.1988 року встановлено, що ОСОБА_14 райвиконкомом посвідчено, що 8/25 будинковолодіння розташованого в м. Вінниці по вул. Конєва за №15 дійсно належить ОСОБА_12 і ОСОБА_9 на праві особистої власності (а.с. 40, 114 Т.1). Дане свідоцтво було видано на підставі вищевказаного рішення №72.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівництво №644, виданого ОСОБА_8 державним житловим управлінням від 25.10.1972 року, судом встановлено, що 100 % домоволодіння, розташованого в м. Вінниці по вул. Конєва за №15 дійсно належить ОСОБА_25 на праві особистої власності. Дане домоволодіння складається з одного житлового будинку. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому ОСОБА_8 депутатів трудящих ся № 821 від 5.10.1972 року в обмін дозволу на будівництво будинку від 15.07.1971р. №488 (а.с. 23 Т.1). З відмітки на штампі в даному свідоцтві вбачається, що ОСОБА_25 зареєстрував дане будинковолодіння 30.10.1972 року.

Також факт реєстрації вищевказаного будинковолодіння за ОСОБА_25 підтверджується довідкою ВООБТІ № 989 від 27.10.1974 року (а.с. 24 Т.1).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.1977 року, спадкоємцями майна ОСОБА_25, померлого 23.02.1973 року, є в рівних частках кожен: син ОСОБА_12, донька ОСОБА_9 та ОСОБА_10. Спадкове майно складається з: житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в м. Вінниця, по вул.. Конєва, №15, а також грошового вкладу в сумі 2 071 руб. 71 коп. з відповідними процентами, зберігающих у ОСОБА_8 збербанку №80 на рахунку № 53773 (а.с. 18 Т.1).

З акту приймання індивідуального будинковолодіння в експлуатацію від 02.07.1987 року вбачається, що комісією було оглянуто надане до здачі будівництво, розміщене на ділянці № 306а по вул. Конєва, 15. Комісією встановлено, що будівництво розпочалося 1978р. та закінчилося 1986р. будинку І, одноповерхового, який складається з однієї квартири в складі: 4 кімнат, 2 кухонь, 1 прихожої, 1 кладової, 1 веранди, 1 санвузла, житловою площою 46,5 кв.м., підсобної 34,0 кв.м. Загальна колориста площа будівництва 80,5 кв.м. Комісії був наданий договір (рішення) на право будівництва від І 705.78г. Комісією постановлено - надане до здачі будівництво ОСОБА_10 рахувати прийнятим (а.с. 21). Акт був затверджений рішенням виконкому ОСОБА_14 районної ОСОБА_14 народних депутатів № 232 від 08.07.1987 року, про що зроблена відмітка в акті.

Відповідно до висновку ОСОБА_8 обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації від 1 грудня 1987 року (а.с. 38), будинковолодіння № 15 по вул. Конєва в м. Вінниці складається з будинку А, Б, сіней а, 2-ма ганками, №1 забора, санвузла Е, подріба П, та належить на праві особистої власності ОСОБА_10 1/3 та ОСОБА_12, ОСОБА_9 2/3. Даним висновком також було встановлено, що фактично належить в натурі:

-ОСОБА_10 користується будинком Б та двома ганками;

-ОСОБА_12 і ОСОБА_9 користуються будинком А, сінями а, погрібом П, вбиральною Е, №1 огорожою.

В висновку також зазначено, що згідно розрахунку ідеальних долей, виконаному із фактично належних реальних частин належить: ОСОБА_10 14/25, ОСОБА_12К та ОСОБА_9 8/25.

З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.06.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_18, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_9, померлої 25 квітня 1985 року є позивач ОСОБА_7. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з 4/25 частин жилого домоволодіння з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в м. Вінниці по вул.. Конєва під номером 15, які належать померлій на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлі, виданого виконкомом ОСОБА_14 районної ОСОБА_14 народних депутатів м. Вінниці 17.03.1988 року за № 273, зареєстрованого у ОСОБА_8 обласному обєднаному бюро технічної інвентаризації 29 березня 1988 року під № 15234. На земельній ділянці розташовані: два будинки цегляних площею 39,1 кв.м. та 46,5 кв.м., позначені на плані відповідними літерами «А» та «Б», огорожі № 1-2, вбиральня Е, льох п/В. Самовільно побудовані: веранда аІ , теплиця ЗІ , хліви Г, навіс гІ, гараж 69% З в свідоцтві про право на спадщину не включені (а.с. 17).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.03.2009 року, спадкоємцем майна ОСОБА_10, яка померла 21.08.2008 року, є її племінник ОСОБА_2, батько якого ОСОБА_12 помер 03.06.1999 року. Спадкове майно складається з: 17/25 часток будинковолодіння з відповідною часткою господарських будівель та споруд №15, що знаходиться по вул. Конєва в м. Вінниці, що належали померлій на підставі свідоцтва № 272 про право особистої власності на будівлі, виданого ОСОБА_14 райвиконкомом міста Вінниці 17 березня 1988 року згідно рішення № 72 від 09 березня 1988 року, зареєстрованого у Комунальному підприємстві «ОСОБА_8 міське бюро технічної інвентаризації» 03 березня 2009 року, номер запису 15234 в книзі № 51, реєстраційний номер 26622777. На земельній ділянці, відповідно до відомостей, викладених у витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданому КП «ОСОБА_8 міське бюро технічної інвентаризації» 03 березня 2009 під № 21712327, розташовані: житловий будинок, позначений на плані літ. «А», цегляний, загальною площею 58,8м2 , житловою площею 39,1 м2, житловий будинок з ганками, позначений на плані літерою «Б», цегляний, загальною площею 80,5 м2, житловою площею 46,5 м2, убиральня «Е», погріб «п/З», сіни «а», огорожа «№1,2». Самочинно зведені теплиця «З1 », гараж «З», сараї «Г», «г», «З2», навіс «г1», в свідоцтво про право на спадщину за законом не включені.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.07.2014 року, виданого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_26, спадкоємцем майна ОСОБА_12, який помер 3 червня 1999 року, є його дружина ОСОБА_11 (а.с. 192 Т.1). Спадщина складається з 4/25 часток будинковолодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул.. Конєва, 15.

Також, з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «ВМБТІ» від 03.03.2009 року, вбачається, що ОСОБА_10 є власником (приватна, спільна часткова) 17/25 частки будинковолодіння №15 по вул. Конєва в м. Вінниці, на підставі Свідоцтва про право власності № 272 від 17.03.1988 року. В тому числі зведених самочинно: сарай літ. «Г»; сарай літ. «г»; навіс літ. «г»; сарай літ. «З2»; гараж літ. «З»; теплиця літ. «З1».Співвласниками ОСОБА_10 є: ОСОБА_12 4/25ч., ОСОБА_7 4/25ч. (а.с. 25 Т.1).

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 15 по вул. Конєва у м. Вінниці, виготовленого 04.12.2013 року КП "ВМБТІ", судом встановлено, що його співвласниками є позивач ОСОБА_7 4/25 частки, ОСОБА_12 4/25 частки та відповідач ОСОБА_2 17/25 частки (а.с. 26-53 Т.1). Даний будинок складається з: житлового будинку «А» ( побудованого 1970 року), прибудови «а», прибудови «а1», житлового будинку «Б» (побудованого 1987р.), ганку, ганку, убиральні «Е», сарая «Г», навіс «г1», погріб «п/З1», сарая «З2», гаража «З», теплиці «З1», огорожі №1 та огорожі №2.

Слід зазначити, що 20.06.2014 року КП «ВМБТІ» було виготовлено також технічний паспорт на спірний житловий будинок на імя ОСОБА_27, в якому вказані ті ж самі власники і з тими ж частками, що і в попередньому технічному паспорті (а.с. 176-178 Т.1).

Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2014 року по справі № 127/4219/14-ц позов ОСОБА_11 був задоволений та визначено, що частка померлого ОСОБА_12 в праві спільної сумісної власності на 8/25 часток домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул.. Конєва, 15, становила ? і складає 4/25 домоволодіння, а частка померлої ОСОБА_9 становить ? і складає 4/25 домоволодіння. Дане рішення набрало законної сили 29.04.2014 року (а.с. 115 Т.1).

Частиною 3 ст. 61 ЦПК україни визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З свідоцтва про смерть серії І-АМ № 072114, виданого 04.06.1999 року відділом РАГС ОСОБА_8 міської ради Вінницької області, встановлено, що батько відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_12 помер в м. Вінниця 3 червня 1999 року (а.с. 167 Т.).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 16.07.2014 року, встановлено, що 06.12.2001 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_12 (а.с. 172 Т.1).

Відповідно до матеріалів спадкової справи №1011/2001, заведеної після смерті ОСОБА_12 (а.с. 163-193 Т.1), судом встановлено, що ОСОБА_11 06.12.2001 року (а.с. 164 Т.1) звернулася до Першої вінницької держнотконтори з заявою про прийняття спадкового майна після смерті 03.06.1999 року їх чоловіка ОСОБА_12. Слід зазначити, що онука та син померлого ОСОБА_28 і ОСОБА_2 відмовились від прийняття спадщини (а.с. 165, 166 Т. 1). Отже, ОСОБА_11 була єдиним спадкоємцями померлого за законом.

Факт реєстрації шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 168 Т.1).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_11 прийняла спадщину після чоловіка, а саме грошові вклади, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 169 Т.1).

Разом з тим, 16.07.2014 року ОСОБА_11 було подано до нотаріуса заяву про прийняття нею спадкового майна 4/25 часток будинковолодіння, 15 по вул.. Конєва в м. Вінниці (а.с. 170 Т.1).

Матеріалами справи встановлено (лист КП «ВМБТІ» №3034 від 08.07.2014 року), станом на 29.12.2012р. на будинковолодіння №15 по вул.. Конєва в м. Вінниці зареєстровано 4/25 частки будинковолодіння за ОСОБА_12 на підставі свідоцтва № 273 від 17.03.1988р., виданого виконкомом ОСОБА_14 районної ОСОБА_14 народних депутатів на підставі рішення № 72 від 09.03.1988р. (а.с. 175 Т.1).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.10.2015 року, спадкоємцями, зазначеного в заповіті майна ОСОБА_11, яка померла 02.03.2015 року, є ОСОБА_4. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 4/25 часток будинковолодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під №15, що знаходиться по вул.. Конєва в м. Вінниці. До складу спадкового майна входить: житловий будинок літ. «А» з прибудовою літ. «а», загальною площею 63,8 кв.м., в тому числі житловою 38,7 кв.м., житловий будинок літ. «Б» з ганками, загальною площею 80,5 кв.м., в тому числі житловою 46,5 кв.м., сараї літ. «Г», «32», погріб літ. «п/31», гараж літ. «З», теплиця літ. «ЗІ», навіс літ. «гІ», убиральня літ. «Е», огорожа №1-2. Самочинно збудована прибудова «аІ», самочинно збудовані та переобладнані приміщення в свідоцтво про право на спадщину за заповітом не включені (а.с. 20 Т.1).

Частиною 1 ст. 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Суд звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_7 не навів жодних доводів, що рішення виконкому ОСОБА_14 районної ОСОБА_14 народних депутатів № 72 від 09.03.1988 року суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси позивача.

Позивач лише зазначає, що Висновок ОСОБА_8 обласного БТІ від 01.12.1987 року, який безпосередньо вплинув на прийняття Рішення ОСОБА_14 народних депутатів м. Вінниці про видачу свідоцтв про право особистої власності на будівлі № 272 від 17.03.1988р. та № 273 від 17.03.1988р. ґрунтується на неповній і неналежно проведеній перевірці, а відтак є необґрунтованим, а інформація зазначена у ньому не повинна була братись до уваги при прийнятті юридично значимих рішень. Отже, позивачем вказується на неправомірність дій КП «ВООБТІ» щодо надання неправомірного висновку від 01.12.1987 року, а не на предмет спору рішення виконкому ОСОБА_14 районної ОСОБА_14 народних депутатів № 72 від 09.03.1988 року.

Щодо вимог позивача про скасування рішення виконкому ОСОБА_14 районної ОСОБА_14 народних депутатів № 72 від 09.03.1988 року та видачі, на його підставі, свідоцтва про право особистої власності на будівлі № 272 та № 273, то слід зазначити наступне.

Позивач ОСОБА_7 жодних доводів щодо протиправності рішення виконкому ОСОБА_14 районної ОСОБА_14 народних депутатів № 72 від 09.03.1988 року не наводить, а лише вказує на власну думку, незаконність дій КП «ВООБТІ», зокрема щодо висновку від 01.12.1987 року, який безпосередньо вплинув на прийняття рішення ОСОБА_14 народних депутатів м. Вінниці від 17.03.1998 року № 273. Разом з тим, суд звертає увагу, що наразі даний документ є чинним та ніким не скасований.

Щодо твердження позивача, що будинок літ. «Б» по вул. Конєва, 15, був збудований самовільно та посилання на:

-Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року;

-Інструкцію про порядок проведення реєстрації житлового фонду з типовими формами облікової документації від 15.07.1985 року;

-ОСОБА_19 міністрів СРСР від 10.02.1985 року «Про порядок державного обліку житлового фонду»;

-Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року, то судом враховано наступне.

Зазначені позивачем інструкції та постанови стосуються реєстрації і обліку житлового фонду і не регулюють питання визнання права власності на новобудову. Щодо ст.. 105 ЦК Української РСР, на яку посилається позивач, то вона стосується розпорядження будинком і не забороняє набути право власності на новобудову.

Крім того, п. 4.9. Інструкції від 15.07.1985 року, який цитує позивач, наголошує на тому, що реєстрації самовільно побудовані будинки не підлягають. Саме реєстрації, а не визнання права. Так, реєстрація будинку під літ. «Б» по вул. Конєва, 15 в м. Вінниці відбулася після визнання права власності шляхом прийняття будинку в експлуатацію і є цілком законною.

Також, суд звертає увагу, що акт приймання індивідуального домоволодіння в експлуатацію від 02.07.1987 року, відповідає всім вимогам чинного на той час законодавства і ніким не оспорюється. В даному акті вказано, що забудовником є ОСОБА_10 і ніхто інший.

Таким чином, усі посилання позивача на нормативно-правові акти, які начебто свідчать про незаконність реєстрації будинку літ. «Б», спростовуються тим, що державна комісія засвідчила ОСОБА_10 правомірно здійснила будівництво.

В звязку з цим, набувши право власності на будинок, ОСОБА_10 збільшила свою частку у праві спільної часткової власності.

В супереч вищевказаному, позивач стверджує, що ВООБТІ надало неправомірний висновок від 01.12.1987 року про зміну часток, оскільки будівництво велось незаконно.

Суд критично ставить до твердження позивача щодо відсутності згоди всіх співвласників, оскільки ОСОБА_12 діяв від свого імені і від імені недієздатної сестри, тобто від усіх живих співвласників, і підпис на заяві засвідчений квартальним комітетом.

Також, позивач зазначає, що на прийняття оспорюваного рішення виконкому ОСОБА_14 райради безпосередньо вплинув висновок ОСОБА_8 обласного БТІ. Однак, жодного висновку не існує. В рішенні зазначається про розрахунок обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації по фактичному користуванню будинками, які належать громадянам на праві особистої власності.Отже, для прийняття рішення необхідно було лише заява власника і розрахунок ООБТІ, які виходячи зі змісту рішення, були належним чином надані.

Отже, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_10 законно отримала право власності на новозбудований будинок після прийняття його в експлуатацію державною комісією; це право було законно зареєстроване ВООБТІ та досі не скасоване і ніким не оспорюється; орган місцевого самоврядування на підставі розрахунку БТІ і заяви власника виконав вимоги закону; зміна часток зафіксована у відповідних свідоцтвах про право власності. Усе вищевказане було здійснено законно та підтверджено відповідними документами.

Враховуючи вищевикладене, суд звертає увагу на те, що без скасування рішення виконкому ОСОБА_14 районної ОСОБА_14 народних депутатів № 72 від 09.03.1988 року немає правових підстав скасовувати свідоцтва про право власності № 272 та № 273 від 17.03.1988 року. Отже, відсутні підстави визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.03.2009р., зареєстрованого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_17 в реєстрі за № 8-298, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.10.2015 р., зареєстрованого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_17 в реєстрі за № 2-2211 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.06.1993 р., зареєстрованого нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_18 в реєстрі за № 5-3205, а також зміни частки співвласників житлового будинку під №15 по вул. Конєва (ОСОБА_15) у м. Вінниці.

Щодо вимоги про зміну часток співвласників житлового будинку №15 по вул.. Конєва в м. Вінниці, то вона задоволенню не підлягає, оскільки в ній не вказано, ідеальні частки якого житлового будинку необхідно змінити так, як дане домоволодіння складається з двох будинків і господарських споруд.

Судом встановлено, що 24 листопада 2015 року було відкрито провадження в справі № 127/26064/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування земельною ділянкою (а.с. 42 Т.1).

Позивач зазначає, що під час розгляду саме цієї справи, а саме при ознайомленні з інвентаризаційною справою, їй стало відомо про порушення її прав, тому строк позовної давності нею не пропущено. Однак, суд критично ставить до даних пояснень, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Представник відповідача ОСОБА_29 просить застосувати строки позовної давності (а.с. 225 Т.1).

Слід зазначити, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (п. 3 ст. 267 ЦК України).

Слід наголосити, що аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України по справі № 6-101цс12.

Відповідно до правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду України по справі № 6-68цс15, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція, якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Згідно ч. 1 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останього року строку.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність (ст. 258 ЦК України).

Так, суд звертає увагу на те, що Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори та отримане позивачем 10 червня 1993 року. В даному свідоцтва зазначено, що спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з 4/25 частин домоволодіння, а також вказано, що свідоцтво підлягає реєстрації у ОСОБА_8 ООБТІ. Зі штампу і печатки ВООБТІ встановлено, що така реєстрація відбулася. Отже, позивач зверталася до ВООБТІ за реєстрацією, тобто вона мала можливість ознайомитись з матеріалами інвентаризаційної справи ще у 1993 році.

Отже саме з 10.06.1993 року позивач стала обізнана про стан своїх субєктивних прав.

Позовна давність відповідно до ч.1 ст. 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу.

В постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року по справі № 6-152цс14, суд дійшов висновку про наступне.

Як статтею 76 ЦК України (1963 року), так і ст. 261 ЦК України (2003 року), так і визначено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатись про порушення свого права.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як обєктивні (сам факт порушення права), так і субєктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти…. Зазначене свідчить про неправомірність застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України, оскільки за змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і обєктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цому норма ч.1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх субєктивних прав, відтак обовязок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Отже, вищевказана позиція Верховного Суду України чітко і однозначно вказує на презумпцію обізнаності особи про стан своїх субєктивних прав, відтак обовязок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права. Однак, всупереч вищевказаних норм, позивачем не доводиться термін, з якого особа стала обізнана про стан своїх субєктивних прав.

Таким чином, отримання Свідоцтва про право на спадщину і реєстрація його в ВООБТІ свідчить про те, що позивач могла довідатись про обставини, на яких ґрунтується позовна заява, ще у 1993 році.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Матеріали справи не містять обставин, які б свідчили про зупинення, перерив або про наявність підстав для поновлення строку позовної давності, клопотань щодо поновлення строку звернення до суду ні позивач, ні його представник, не заявляли.

В частині 4 ст. 267 ЦК України зазначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім того, слід звернути увагу на те, що в п. 137 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Волков проти України", яке є обовязковим на території України, зазначено, що строк давності забезпечує правову визначеність та захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які вкрай важко спростувати, та дозволяє запобігти несправедливості, що може виникнути внаслідок рішень щодо подій, що мали місце у далекому минулому, та на підставі доказів, що з часом стають неналежними та недостатніми.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Суд, оцінивши належність, допустимість доказів в їх сукупності, приходить до висновку, що у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позову ОСОБА_7, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору слід залишити без відшкодування.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 15, 16, 21, 254, 256, 260, 261, 267 ЦК України,ч. 2 ОСОБА_19 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", ст.ст. 10, 11, 57-61, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_8 міської ради про часткове скасування рішення виконавчого комітету та свідоцтв про право особистої власності на будинковолодіння та зміну індивідуальних часток співвласників будинковолодіння - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: