АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/749/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Пастощука М.М., Янчук Т.О.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю позивачки ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 березня 2017 року,

встановила:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно.

ОСОБА_1 зазначила, що з 2003 року її син, ОСОБА_3, і ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого позивачка за особисті кошти придбала побутову техніку, меблі та передала їх останнім у тимчасове користування. Після розірвання шлюбу між відповідачами майно залишилося у ОСОБА_4, яка не визнає її права власності на ці речі та відмовляється повернути їх.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд визнати її право власності на: газову плиту «INDESIT K3G21(w)R» серійний номер 6352841110 вартістю 1 469 грн; кухонні меблі «Оля Нова» вартістю 4 771 грн; пральну машину «ARISTON AVSF 109» серійний номер 612115311 вартістю 2 245 грн; холодильник «LG-GR-5392 QVС» серійний номер 703ІNВ300261 вартістю 2 349 грн; пилосос «LG» вартістю 515 грн; витяжку «BES/BROA p 550» вартістю 650 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 березня 2017 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 не доведені належними та допустимими доказами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідач ОСОБА_3 визнав апеляційну скаргу.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідачка ОСОБА_4 зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що з 19 липня 2003 року до 25 травня 2012 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу сторони спільно проживали у належній їм на праві власності квартирі № 3, по вул. Волочиській, 10, у м. Хмельницькому.

18 березня 2007 року між фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 і ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу меблів № АНА 3303, за умовами якого фізична особа підприємець ОСОБА_5 продала останній набір кухонних меблів «Оля Нова» за 4 771 грн. Частину з цих коштів, а саме 2 871 грн, позивачка сплатила продавцю за рахунок одержаного нею у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Комерційним банком «Дельта» (далі ТОВ «КБ «Дельта») кредиту. Решта суми внесена ОСОБА_1 готівкою. Протягом травня вересня 2007 року ОСОБА_1 повернула ТОВ «КБ «Дельта» кредит і сплатила йому проценти за користування грошовими коштами.

6 січня 2008 року ОСОБА_1М, придбала у фізичної особи підприємця ОСОБА_6 пилосос «LG» вартістю 515 грн і витяжку «BES/BROA p 550» вартістю 650 грн. Позивачка оплатила цей товар за рахунок кредиту, одержаного нею у ТОВ «КБ «Дельта» за кредитним договором № 003-22022-060108 від 6 січня 2008 року. Протягом січня червня 2008 року ОСОБА_1 повернула ТОВ «КБ «Дельта» кредит і сплатила йому проценти за користування грошовими коштами.

Газова плита «INDESIT K3G21(w)R» серійний номер 6352841110 вартістю 1 469 грн, пральна машина «ARISTON AVSF 109» серійний номер 612115311 вартістю 2 245 грн і холодильник «LG-GR-5392 QVС» серійний номер 703ІNВ300261 вартістю 2 349 грн установлені в квартирі відповідачів № 3, по вул. Волочиській, 10, у м. Хмельницькому.

Зазначені обставини визнані сторонами, встановлені судовими рішеннями та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Частиною 1 статті 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації звязку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобовязання доставки (ч.ч. 1, 2 ст. 334 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Із положень ч. 1 ст. 698 ЦК України слідує, що за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобовязується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не повязаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його.

В силу ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України).

Відповідно до п. 22 Порядку провадження торговельної діяльності та правила торговельного обслуговування населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 року № 833, розрахунки за продані товари та надані послуги можуть здійснюватися готівкою та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) відповідно до законодавства. Разом з товаром споживачеві в обовязковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який засвідчує факт купівлі товару та/або надання послуги.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що вищевказані меблі та побутова техніка придбані нею за договорами купівлі-продажу, внаслідок чого вона набула права власності на це майно.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4, зазначила, що ОСОБА_1 не передавала її сімї кухонні меблі, пилосос і витяжку, тому ці речі відсутні в її квартирі. Газова плита, пральна машина та холодильник придбані відповідачами за час шлюбу та належать їм на праві спільної власності, вказане майно знаходиться у неї, разом із тим, ОСОБА_3 викрав гарантійні талони та технічні паспорта на побутову техніку та передав їх своїй матері, ОСОБА_1

Аналіз вищевказаних норм права дає підстави для висновку, що договори купівлі-продажу речей домашнього вжитку, на які вказує ОСОБА_1, мали бути вчинені сторонами у письмовій формі, отже факт купівлі позивачкою товару повинен бути підтверджений розрахунковими документами установленої форми про повну оплату нею придбаного товару.

Разом із тим, таких документів ОСОБА_1 суду не надала.

Частиною 1 статті 218 ЦК України визначено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

В силу ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Із положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України слідує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно до ч. 1 ст. 58, ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як передбачено ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у їх прийнятті.

Матеріали справи не містять достатніх даних про те, що кухонні меблі, пилосос і витяжка, які у 2007-2008 роках придбані ОСОБА_1 із залученням кредитних коштів, знаходяться у ОСОБА_4 й утримуються нею.

Договори купівлі-продажу (а.с. 7 /на звороті/, 10 /на звороті/, 65, 76), кредитні договори (а.с. 5-10, 62-64, 73-75), квитанції про сплату коштів за кредитними договорами (а.с. 66-67, 77-78) не свідчать про ці обставини.

На обґрунтування своїх вимог щодо придбання газової плити, пральної машини та холодильника ОСОБА_1 надала суду гарантійні талони (а.с. 11-12, 60, 68, 70-72), на яких стоїть її підпис, технічні документи на побутову техніку (а.с. 61, 69), видаткові накладні та дублікати товарних чеків, які не містять імя покупця товару. Ці письмові докази не вказують на те, що ОСОБА_1 купила спірні речі, оплатила їх вартість і прийняла товар у продавця.

До того ж, названа побутова техніка знаходиться у ОСОБА_4, а ОСОБА_1 не підтвердила факт передачі майна відповідачам у тимчасове користування.

Як слідує із постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 26 січня 2012 року (а.с. 26), під час перевірки, проведеної органами досудового розслідування за заявою ОСОБА_4, зясувалося, що у січні 2012 року ОСОБА_3 самовільно забрав із квартири відповідачів документи на побутову техніку та передав їх своїм батькам. Отже, наявність у ОСОБА_1 технічних документів на побутову техніку та гарантійних талонів із її підписом, давність яких не досліджувалася, достовірно не вказує на купівлю нею цих речей.

Долучені ОСОБА_1 до справи судові рішення (а.с. 13-14, 47-52) не встановлюють факт набуття нею права власності на спірне майно, а показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 з цього приводу є неконкретними, тому суд правомірно не взяв їх до уваги.

Давши належну оцінку наявних у справі доказів, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що ОСОБА_1 не довела своїх позовних вимог, внаслідок чого відсутні підстави для визнання її права власності на майно.

Після розяснення апеляційним судом ОСОБА_1 права на вчинення процесуальних дій (ч. 4 ст. 10 ЦПК України), остання не надала таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Отже суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Посилання ОСОБА_1 на незаконність і невмотивованість судового рішення, неналежну оцінку судом досліджених доказів і неврахування підстав звільнення від доказування не відповідають фактичним обставинам справи.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_10

Судді: /підпис/ ОСОБА_11

/підпис/ ОСОБА_12

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_13

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 5