Справа №: 343/1852/16-ц
Провадження №: 2/0343/123/17
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е )

12 січня 2017 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді - Керніцького І. І.,

секретаря - Оленюк Т. В.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про повернення автомобіля,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить зобов'язати ОСОБА_1, члена сім'ї померлого інваліда ОСОБА_2, повернути департаменту соціальної політики Івано-Франківської облдержадміністрації автомобіль, отриманий інвалідом.

Свої вимоги мотивує тим, що у відповідності до витягу з рішення колегії Головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської облдержадміністрації від 06.05.2005 р. № 13 інваліда ІІ групи ОСОБА_2 було забезпечено автомобілем марки «ЗАЗ-110280» безоплатно. ІНФОРМАЦІЯ_2 інвалід ОСОБА_2 помер. Відповідно до п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999, після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда. В іншому разі автомобіль повертається (вилучається) головному управлінню праці та соціального захисту у повному комплекті для реалізації в установленному порядку. Просить суд зобов'язати ОСОБА_1, як члена сім'ї померлого інваліда, повернути вказаний автомобіль.

У судове засідання представник позивача не прибув, скерував на адресу суду клопотання про розгляд справи у його вісдутності.

Відповідачка в судове засідання не прибула та не повідомила суд про причину своєї неявки, хоч про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку.

Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Копія витягу з рішення колегії Головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА № 13 про умови видачі інвалідам спецавтотранспорту згідно медичних показань від 06.05.2005 р. свідчить про те, що ОСОБА_2, як інвалід війни-II групи, відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1997 р. № 999, забезпечено автомобілем марки «ЗАЗ-110280» безоплатно.

Вказаний автомобіль був зареєстрований на ОСОБА_2, свідченням чого є копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1, в якому міститься відмітка - без права продажу.

Як вбачається з копії довідки № 1530 виданої Старомізунською сільською радою Долинського району, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня смерті чоловіка ОСОБА_2, проживали разом з ним і вели спільне господарство.

Відповідно до п. 16 Порядку зезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 999 від 19.07.2006 р. (в редакції, яка діяла на день смерті інваліда, що відповідає правовій позиції ВСУ, висловленій у справі № 6-153цс12), після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї статті застосовуються також до вимог про витребування майна власником з чужого незаконного володіння.

Як вбачається з копії акту повернення автомобіля, яким було забезпечено інваліда безоплатно (на пільгових умовах), від 20.03.2012 р. членам сім'ї померлого інваліда ОСОБА_2, а саме: ОСОБА_3 - дружині, запропоновано повернути в розпорядження органів соціального захисту автомобіль марки «ЗАЗ-110280», однак члени сім'ї померлого інваліда повернути спірний автомобіль відмовилися.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 його дружина ОСОБА_1 продовжує відкрито користуватися автомобілем, який було надано її чоловіку, як інваліду. На момент смерті останнього (ІНФОРМАЦІЯ_2) строк експлуатації автомобіля становив менше ніж 10 років, тому позовні вимоги департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про повернення автомобіля є обґрунтованими.

Однак, при зверненні до суду з позовом позивач пропустив строк позовної давності.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 інвалід ІІ групи ОСОБА_2, якому був переданий у власність спірний автомобіль, помер. Як вбачається з наданих стороною позивача доказів (відповіді № 1051/03.01-26/10 від 09.09.2010 року, копії акту повернення автомобіля від 20.03.2012 року), в яких мається посилання на дату смерті ОСОБА_2) ІНФОРМАЦІЯ_2 їм було відомо, що інвалід ОСОБА_2 помер. З того часу і до дня звернення до суду з даним позовом будь-яких вимог на вказаний транспортний засіб департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації не заявляло. На час звернення до суду з даним позовом (жовтень 2016 року) з дня смерті ОСОБА_2 минуло більше шести років, а з дня коли розглядалося питання про передачу автомобіля члену сім"ї померлого - більше чотирьох років.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проаналізувавши суть спору, суд приходить до висновку, що в даному випадку до вимог позивача має застосовуватись загальна позовна давність тривалістю три роки, оскільки заявлені позовні вимоги про повернення автомобіля випливають з порушення майнових прав, а саме права власності на автомобіль, на які спеціальна позовна давність не поширюється. Вказаний 3-річний строк слід обчислювати з 20.03.2012 р., оскільки саме з цієї дати позивачу стало відомо про порушення його прав відмовою членів сім'ї померлого інваліда повернути спірний автомобіль, що випливає з вищеописаного акту від 20.03.2012 р.

Судом встановлено, що позивач звернувся з даним позовом 28 вересня 2016 року (день направлення позовної заяви на адресу суду), що стверджується штампом на копії конверта, тобто після встановленого загального строку позовної давності. Ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не заявлялося вимоги про поновлення цього строку та будь-яких доказів щодо поважності причин пропуску останнього позивачем суду не надано.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, не просив його поновити, а також не навів поважних причин його пропуску, на день звернення до суду трьохрічний строк позовної давності для захисту порушених прав органу державної влади закінчився, тому є всі підстави застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволені позову про повернення автомобіля.

На підставі викладеного, ст.ст. 256, 257, 260, 261, 266, 267, 386, 387, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України, п. 16 Порядку зезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 999 від 19.07.2006 р. (в редакції, яка діяла на день смерті інваліда), керуючись ст.ст. 208, 209, 215, 218,224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

РIШИВ:

У задоволенні позову департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про повернення автомобіля відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Заочне рішення може бути переглянуто Долинським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд в 10-денний строк з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: