20 квітня 2017 року м. Селидове
Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Козаковій Н.Г., розглянувши в порядку заочного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, в якому зазначив, що 17.05.2013 року він надав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 1 150 000,00 грн. зі строком повернення до 20.01.2014 року. Коли минув строк позики він звернувся до відповідача з приводу повернення позики, але відповідач у встановлений строк гроші не повернув. За час користування грошовими коштами відповідач повинен сплатити позивачу 3% річних у розмірі 103 215,45 грн., індекс інфляції у розмірі 1 162 650,00 грн. та відсотки у розмірі 763 230,98 грн. Просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у загальному розмірі 3 179 096,43 грн. та судові витрати.
Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи у встановленому законом порядку повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази (ст. 11 ЦПК України) суд установив наступне.
Згідно розписки від 17.05.2013 року ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 150 000 (один мільйон сто пятдесят тисяч) грн. 00 коп. та зобовязався повернути вказану суму до 20 січня 2014 року.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений законом або договором.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу, якщо ним несвоєчасно повернуто суму позики.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.
У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором або законом.
В судовому засіданні встановлено, що позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 1 150 000,00 грн., а відповідач, отримавши їх, належним чином не виконав свої обовязки по їх поверненню.
Разом з тим, надані позивачем розрахунки сум заборгованості за позовною заявою не відповідають умовам, викладеним у розписці та чинному законодавству.
Відповідно до п. 6 ст. 4 України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що надання коштів (грошей) у позику є фінансовою послугою.
Фінансова послуга надається з метою отримання прибутку, різновидом якого є проценти (п. 5 ч. 1 ст. 1 вказаного закону).
Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також фізичними особами субєктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено законом. В інших випадках надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів не допускається.
Оскільки досліджена в судовому засіданні боргова розписка не містить обовязку відповідача щодо сплати процентів за користування позикою, тому в цій частині слід відмовити у звязку з відсутністю правових підстав.
У відповідності до ст. 61 ЦПК України. кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Таким чином, суд, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що відповідач в однобічному порядку не виконав покладені на нього договором зобовязання по поверненню позики, а тому позовні вимоги позивача обґрунтовані в частині стягнення суми боргу.
Позивачем при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 8 000,00 грн., що підтверджено квитанцією від 17.01.2017 року. Оскільки позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягаю стягненню судовий збір у розмірі 6 080 грн.
Керуючись ст. ст. 1054, 610, 612 ЦК України, ст. ст. 88, 213-215, 224-225 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 1 150 000,00 грн., 3% річних у розмірі 103 215,45 грн. та індекс інфляції у розмірі 1 162 650,00 грн., а всього 2 415 865 (два мільйони чотириста пятнадцять тисяч вісімсот шістдесят пять) грн. 45 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 6 080 (шість тисяч вісімдесят) грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Владимирська І.М.