Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-1058/09 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю.І.
Категорія 50 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 09 лютого 2009 року та 18 лютого 2009 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

встановив:

У січні 2009 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина, а також тимчасово обмежити виїзд за кордон України відповідача до розв?язання даного спору в суді. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що відповідач з 2003 року працює у м.Барселона (Іспанія), має постійний дохід. Робота за кордоном є офіційною та постійною. Разом з тим, допомоги на утримання сина не надає. Відповідач перебуває у відпустці на території України, а тому є підстави вважати, що теперішній виїзд його за межі країни може утруднити, або зробити неможливим виконання рішення суду. Тому на підставі п.2 ст.6 ЗУ «Про порядок виїзду з України в в?їзду в Україну громадян України» просила тимчасово обмежити виїзд за кордон громадянина України ОСОБА_3

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 09 лютого 2009 року клопотання позивача ОСОБА_4 задоволено.

Тимчасово обмежено виїзд за кордон України громадянина України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, 10000, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1.

Ухвалу направлено для виконання до Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції та до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 18 лютого 2009 року виправлено описку в ухвалі суду від 09.02.2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, а саме резолютивну частину ухвали викладено в такій редакції «Тимчасово обмежено виїзд за кордон України громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, 10000, м.Житомир, 1-й пров.Першотравневий, 11, кв.4».

Ухвалу направлено для виконання до Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції та до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування зазначених ухвал, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з 02.02.2009 року по грудень 2016 року він перебував в Іспанії. 27.04.2017 року в м.Чопі Закарпатської області йому було повідомлено, що ухвалою суду його тимчасово обмежено у праві виїзду з України і вручено копію Рішення про відмову в перетині державного кордону України від 27.04.2017 року. На думку апелянта, суд не врахував, що вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки в порядку, визначеному ст.377-1 ЦПК України та за поданням державного виконавця. Крім того, позивачем не надано до суду першої інстанції жодного доказу, який би підтвердив ту обставину, що він буде ухилятись від зобов?язання сплачувати аліменти.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвал суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Обмежуючи право виїзду відповідача за межі України до вирішення спору в суді, суд посилався на положення п.п.2,5 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України».

Разом з тим, такі висновки суду є помилковими, враховуючи наступне.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 6 Закону передбачено можливість обмеження виїзду з України громадян, щодо яких подано цивільний позов у суд до закінчення провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову.

Разом з тим, питання про обмеження у праві виїзду за межі України не може бути вирішено в порядку забезпечення позову, оскільки тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України до визначеного ст. 152 ЦПК переліку видів забезпечення позову не належить, а отже і застосовувати такий вид забезпечення позову суди не можуть.

Вирішення судами питання про тимчасове обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст.377-1 ЦПК, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» , а також п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України». Це питання вирішується у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, а також рішенням іншого органу (посадової особи), яке перебуває на виконанні органів Державної виконавчої служби (далі ДВС).

Вказані обставини не були враховані судом під час постановлення ухвали про задоволення клопотання, а тому оскаржувані ухвали підлягають скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 312, 131-315 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 09 лютого 2009 року та 18 лютого 2009 року та постановити нову - про відмову у задоволенні клопотання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: