Справа № 504/3640/16-ц
Номер провадження 2/522/6131/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

31 липня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді- Бойчука А. Ю.

при секретарі - Іскрич В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Керуючись ст.ст.10, 58-60, 212, 209 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму завданої матеріаліної шкоди у розмірі 8 956, 64 гривень

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість проведення експертизи у сумі 1000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000 гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору 1200 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А. Ю. Бойчук

Справа № 504/3640/16-ц

Номер провадження 2/522/6131/17

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді- Бойчука А. Ю.

при секретарі - Іскрич В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, по якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 119531,73 гривні, 5000 гривень моральної шкоди, витрати по сплаті судового збору та вартість проведення експертизи у розмірі 1000 гривень.

При цьому позивач посилається на наступне, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року справа № 522/11554/16-п відповідача було визнано виним у вчиненні ДТП та застосоване адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на 1 рік. У результаті ДТП автомобіль, що належить позивачу отримав механічні пошкодження, що підтверджується звітом № 1002-06-16 виконаного КАРЄКС ГРУП, відповідно до якого вартість матеріальних збитків, причинених позивачу складає 53739,85 гривень, хоча дійсно на ремонт автомобіля позивачкою потраченого значно більші кошти, а саме 119 531,73 гривень. Крім того, ОСОБА_1 зазнала моральну шкоду, яка виразилась у душевних та психічних переживаннях, внаслідок ДТП, та вимушеного звернення до суду. Суму моральної шкоди оцінює у розмірі 5 000,00 грн.

Позивач у судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав частково а саме відповідач погодився сплати 8 056,64 матеріальної шкоди 2000 моральної шкоди, 1000 витрати на проведення експертизи, а в інших вимогах просив відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля TOYOTA AVENSIS 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію автотранспортного засобу, НОМЕР_3 від 09.09.2014 року.

10 червня 2016 року приблизно о 00 годині 15 хвилин ОСОБА_2, керуючи автомобілем DAEWOO NEXIA, державний номер НОМЕР_2, рухаючись по вул. Середньофонтанській 1, м. Одеси, здійснив розворот через суцільну лінію, не врахував дорожні обставини, та недотримався безпечної швидкості, внаслідок чого допустив наїзд на огорожу стоянки, де був припаркований автомобіль позивача TOYOTA AVENSIS, державний номер НОМЕР_1.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року справа № 522/11554/16-п відповідача було визнано винною у вчиненні ДТП та застосоване адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом.

Згідно Висновку звіту №1002-06-16 виконаного КАРЭКС ГРУП, вартість матеріальних збитків, причинених позивачу складає 53 739,85 гривень.

Стаття 1166 Цивільного кодексу визначає, що шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Аналізуючи матеріали справи у сукупності, суд вбачає причинний зв'язок між порушенням відповідачем ОСОБА_2 правил дорожнього руху, та спричиненням позивачу матеріальних збитків у вигляді пошкодження належного йому автомобіля.

Як вбачається з поданої заяви, обґрунтовуючи розмір заявленої до відшкодування шкоди ОСОБА_1 посилається на те, що на ремонт автомобіля нею в дійсності потрачено саме 119 531,73 грн., при чому, до заяви не додано жодного документа (рахунок, квитанція тощо.) на підставі якого можливо встановити факт того, що ОСОБА_1 здійснено ремонт автомобіля, що вартість ремонту автомобіля дійсно становила 119531,73 грн. та те, що вказаний ремонт та його вартість були пов'язані саме з пошкодженнями, що автомобіль отримав внаслідок ДТП скоєного ОСОБА_2, а не спричинені іншими пошкодженнями або дефектами складових частин автомобіля, що безпосередньо не пов'язані з ДТП за участю ОСОБА_2 але усунення яких вплинуло на вартість ремонту, якщо такий дійсно мав місце.

Виходячи з вище вказаного суд дійшов висновку, що розмір суми заявленої ОСОБА_1 до відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованою та такою, що не підтверджується належними а допустимими доказами та фактичними обставинами справи.

Також дослідивши матеріали справи суд вбачає, що факт ДТП 10.06.2016 року був визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком та співробітниками ПрАТ «СК «ВУСКО» 22 вересня 2016 року було здійснено виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 в сумі 44 783,21 грн.

Таким чином, ОСОБА_5, на час подання до суду позовної заяви (листопад 2016 року) отримала компенсацію матеріальної шкоди завданої їй внаслідок скоєного ОСОБА_2 ДТП від ПрАТ «СК «ВУСКО», що підтверджується платіжним дорученням №15757 від 22 вересня 2016 року.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

З огляду на викладене суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2, різниці між вартістю матеріальних збитків відповідно до висновку звіту №1002-06016 та суми виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 (53 739,85 грн. - 44 783,21 грн.) суму матеріальної шкоди у розмірі 8 956,64 грн.

Щодо заявлених вимог про стягнення моральної шкоди суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї, и близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибин фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язання з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Разом з тим, згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зокрема п. 4 вказаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Постановою передбачено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то необхідно з'ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Виходячи з вище вказаного суд дійшов висновку що в матеріалах справи відсутні докази які

підтверджують яким саме чином, дії ОСОБА_2 спричинили позивачу моральну шкоду з яких міркувань виходила, визначаючи розмір шкоди саме у розмірі 5 000 грн., якими доказами це підтверджується та з урахуванням яких обставин визначено саме такий розмір моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проте виходячи з того, що представником відповідача в судовому засіданні було частково визнано позовні вимоги в частині стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди 2000 грн., суд вважає, що у задоволенні позовних вимог стосовно стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 2 000 гривень слід задовольнити.

Позивач також просила суд стягнути з відповідача витрати за проведення експертизи в сумі 1000 грн.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать й витрати на правову допомогу та витрати пов'язані із залученням спеціалістів та проведенням судових експертиз.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено 1 000 грн. за надання висновку про встановлення вартості матеріальних збитків, причинених автомобілю, що підтверджується квитанцією №1002/06 від 21 червня 2016 року та суму судового збору зокрема в сумі 1200 грн. - за вимоги про стягнення матеріальної шкоди та 551,20 грн. - за вимоги про відшкодування моральної шкоди, що підтверджується квитанціями № 87-11411/1 від 01 листопада 2016 року та №89-11419/1 від 09 грудня 2016 року.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли свого часткового підтвердження під час судового засідання, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 58-60, 212, 209 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму завданої матеріаліної шкоди у розмірі 8 956, 64 гривень

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість проведення експертизи у сумі 1000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000 гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору 1200 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А. Ю. Бойчук