Справа № 646/4033/16-ц
№ провадження 4-с/646/68/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2017 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Теслікової І.І.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про стягнення грошових коштів, відшкодування майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнив, до Червонозаводського ВДВС ХМУЮ і остаточно просив скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 18.06.2015 року, а також просив стягнути з державного виконавця Мироненка М.В. на його користь два оклади державного виконавця Мироненко М.В.; стягнути судові витрати по справі в розмірі 551,20 грн.; стягнути витрати за лікування в лікарні № 3 солідарно з Червонозаводського ВДВС ХМУЮ та державного виконавця Мироненка М.В. в розмірі 504, 08 грн.; стягнути з Червонозаводського ВДВС ХМУЮ за завдану моральну і матеріальну шкоду та шкоду здоровю (лікування у лікарнях), завдану державними виконавцями в розмірі 7000, 00 грн.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.01.2016 провадження за позовом ОСОБА_2 до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського Управління юстиції про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження закрито.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 3 липня 2017 року Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 січня 2017 року в частині закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського Управління юстиції про повернення грошових коштів, відшкодування майнової і моральної шкоди скасовано і передано справу в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції від 27 січня 2017 року залишено без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_2 позов в частині стягнення грошових коштів ( два оклади державного виконавця Мироненко М.В.) з державного виконавця Мироненко М.В., витрати на лікування у сумі 504,08 грн., моральну та матеріальну шкоду у сумі 7000,00 грн., підтримав з посиланням на те, що всі ці витрати були понесені та заподіяна моральна шкоди, на його думку, у звязку з порушенням державним виконавцем Мироненко М.В. законів України, а саме відкриттям виконавчого провадження ВП № 47898810, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з посиланням на те, що позивачем не було оскаржено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 47898810, не визнанні дії виконавця протиправними та не законними, матеріальна та моральна шкода не обгрунтована та не доведена.

Суд вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

18.06.2015 року старшим державним виконавцем Казанцевим Д.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47898810.

13.01.2016 року державним виконавцем Мироненко М.В. винесено постанову про здійснення відрахування та витрат з заробітної плати у виконавчому провадженні ВП № 47898810.

Матеріали справи не містять рішення суду щодо скасування вищезазначених постанов та визнання дій державного виконавця протиправними або незаконними в порядку адміністративного судочинства.

Стаття 3 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, захисту в судовому порядку підлягають виключно порушені, оспорювані або невизнані права, свободи чи інтереси особи.

Статті 10,60 ЦПК Українивказують, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вказує ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 вищезазначеної статті передбачені способи захисту, а саме: 1) визнання права;2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов'язку в натурі;6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення;8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими правомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Викладені позивачем обставини узгоджуються з Правово позицією висловленою Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-440цс16, де зазначено, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом встановлено, що позивачем необгрунтовано та недоведено в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, чи є безпосередній причинний зв'язок, та з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди.

Надана позивачем виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 1994 Харківської міської лікарні від 02.08.2016 року лише свідчить про наявність хронічних захворювань позивача.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову щодо стягнення з державного виконавця Мироненко М.В. двух оклади державного виконавця Мироненко М.В., стягнення витрат за лікування в лікарні № 3 солідарно з Червонозаводського ВДВС ХМУЮ та державного виконавця Мироненко М.В. в розмірі 504,08 грн., у звязку з недоведеністю та необґрунтованістю.

Крім того, враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у розмірі 551,20 грн., не підлягають стягненню з відповдача.

Керуючись ст. ст. 3,10,22,23,60,88 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.1174 Цивільного кодексу України,-

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, відшкодування майнової та моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 16.11.2017 року.

Суддя: І.І. Теслікова