УХВАЛА

про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу

13 січня 2017 року м. Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Мацишин Л.С., розглянувши заяву Приватного підприємства «Білозерська ремонтно-експлуатаційна служба «Прогрес» про видачу судового наказу про стягнення боргу з ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу з ОСОБА_1 в розмірі 4914,02 грн. за період з 01 січня 2014 року по 01 грудня 2016 року.

Розглянувши надані матеріали, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 100 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Відповідно до змісту заяви про видачу судового наказу про стягнення боргу, заявник ставить питання про стягнення боргу за надані послуги з утримання будинків та при будинкових територій з боржника, який рахується за адресою: вул. ОСОБА_2 (вул.Московська)АДРЕСА_1.

Споживачем послуг за вказаною адресою заявник зазначає ОСОБА_1 (особовий рахунок №43794).

Пункт 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23 грудня 2011 року „Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження передбачає, що якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків , а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Вказана постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року „Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження орієнтує суди, що наявність спору про право (пункт 2 частини третьоїстатті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обовязок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з заяви про видачу судового наказу заявник предявляє право вимоги щодо оплати послуг по квартирі №12, розташованої в будинку №25 по вул. Ол.Єрмакова (вул. Московська) м. Білозерське Донецької області, однак будь-яких доказів, які б підтверджували обставини, що житлове приміщення за вказаною адресою належить боржникові на праві власності, або з боржником укладався договір з приводу надання комунальних послуг по вказаному будинку суду не представлено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що суду не надано документів, які б підтверджували обєктивне право боржника на житлове приміщення, а саме квартиру, розташовану за адресою: вул. ОСОБА_2 (вул.Московська)АДРЕСА_1, та відповідно відсутні документи, які підтверджують субєктивне право у заявника вимагати стягнення боргу за надані послуги з утримання будинків та при будинкових територій у боржника з приводу обслуговування квартири, розташованої за вищевказаною адресою. До того ж суду не надано доказів того, що з боржником укладався договір з приводу надання комунальних послуг по вказаному будинку.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що із заяви і поданих документів про стягнення боргу за надані послуги з утримання будинків та при будинкових територій - вбачається спір про право, що є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 101, 208-210 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У прийнятті заяви Приватного підприємства «Білозерська ремонтно-експлуатаційна служба «Прогрес» про видачу судового наказу про стягнення боргу з ОСОБА_1 відмовити.

Розяснити заявнику, що згідно ч. 2 ст. 101 ЦПК України, відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 ЦПК України, у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення, а особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення ухвали суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Судя Добропільського

міськрайонного суду ОСОБА_3

13.01.2017