Справа № 308/4143/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Струтинська Н.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивує тим, що 13.01.2016 р., об 11.40 год., ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», н/з NAS 214, порушив Правила дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, на перехресті по вул. Джамбула-Сурікова в м. Ужгород, що призвело до зіткнення автомобілів та заподіяння його автомобілю значних пошкоджень.

Вказана ДТП була зафіксована схемою пригоди та оформлена матеріалами адміністративної справи за наслідками розгляду якої ОСОБА_3 визнаний винним в скоєнні правопорушення за ст. 124 КУпАП згідно постанови суду.

Таким чином, внаслідок вчинених ОСОБА_3 противоправних дій було пошкоджено його майно автомобіль «Citroen Jumper», н/з АО 5204 AB, та завдано йому матеріальної шкоди та збитків. Крім того, у звязку з ушкодженням автомобіля, йому завдано збитків на суму 20700 грн., оскільки вказаний автомобіль використовується для здійснення підприємницької діяльності (перевезення продуктів харчування), тому внаслідок його простою він позбавлений можливості надалі використовувати його для своєї підприємницької діяльності

Завдяки використанню вказаного автомобіля для своєї підприємницької діяльності він отримував прибуток в розмірі близько 7000 грн. щомісяця. Після ДТП вказаний автомобіль не може використовуватися ним вже майже три місяці.

Таким чином, розмір збитків, завданих йому простоєм автомобіля складає 20700 грн. (6900 (розмір прибутку в місяць) / 22 (кількість робочих днів в місяць) = 313.63 грн.), відповідно сума збитків за 66 робочих днів складає 20700 (313.63 х 66 = 20700 грн.).

Згідно звіту № 28 про оцінку автомобіля НОМЕР_2, по визначенню матеріального збитку від 31.03.2016 р., внаслідок ДТП йому завдано матеріальних збитків на суму 41499.26 грн. (вартість відновлення автомобіля).

Статтею 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку з пошкодженням речі, а також відновлення своїх прав, у звязку з чим витрати на відновлення автомобіля є його збитками, яких він зазнав внаслідок протиправних дій відповідача.

Розмір матеріальної шкоди та збитків становить 62199.26 грн.

Також ним було сплачено за проведення експертної оцінки для визначення суми пошкоджень 800 грн.

Посилаючись на ст.ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України зазначає, що вина ОСОБА_3 встановлена постановою Ужгородського міськрайонного суду від 09.02.2016 р., обставин, які б свідчили про наявність непереборної сили чи його умислу (як потерпілого), що зумовили виникнення дорожнього-транспортної пригоди та пошкодження у звязку з цим належного йому автомобіля не встановлено.

Також в результаті ДТП йому завдано моральної шкоди, у звязку з стражданнями та хвилюваннями викликаних пошкодженням автомобіля та необхідністю його відновлення. Хвилювання щодо пошкодження автомобіля та його відновлення викликані тим, що в нього були відсутні власні кошти для оплати ремонту, та повязаного з цим тривалого очікування. Крім цього, знаходження автомобіля в ремонті порушило його звичний спосіб життя, оскільки автомобіль йому постійно потрібен, що також призвело до додаткових хвилювань.

Завдану йому моральну шкоду, враховуючи ушкодження здоровя, оцінює в 5000 грн.

Виходячи з цього, вважає, що на відповідача ОСОБА_3, яким завдано шкоду, повинен бути покладений обовязок щодо відшкодування шкоди, у звязку з використанням джерела підвищеної небезпеки, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 1187 ЦК України.

Під час розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги, про що подав відповідну заяву, в якій зазначив, що узвязку з отриманням страхового відшкодування 21241.73 грн. зменшує позовні вимоги в частині матеріального збитку (вартість відновлення автомобіля) з 41499.29 грн. до 20257.53 грн. Страховою виплатою відшкодовано лише частину завданого збитку, а тому решта суми 20257.53 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене, просить стягнути з ОСОБА_3 на його ОСОБА_1 користь 20257.53 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди, 20700 грн. збитків завданої простоєм автомобіля та моральну шкоду в розмірі 5000 грн., разом 45957.53 грн., а також стягнути з відповідача суму судових витрат (суму правової допомоги в розмірі 2000 грн. та судового збору).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримав повістю посилаючись на викладені в позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог обставини і просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив і просить у їх задоволенні відмовити з підстав, наведених у письмових запереченнях на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які подані сторонами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.02.2016 р. ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за те, що 13.01.2016 р., об 11.40 год., на перехресті вулиць Джамбула - Сурікова в м. Ужгород, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», н/з NAC 214, рухаючись по вул. Сурікова у напрямку вул. Минайська на перехресті рівнозначних доріг з вул. Джамбула допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 16.12 Правил дорожнього руху, та на нього накладено стягнення у виді штрафу.

Згідно звіту № 28 про оцінку автомобіля НОМЕР_3, складеного 31.03.2016 р. на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту автомобіля, визначена за витратним підходом, враховуючи ПДВ 6916.54 грн., складає 41499.26 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП, станом на 13.01.2016 р. складає 24530.08 грн.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивачу ОСОБА_1 було виплачено страхове відшкодування внаслідок пошкодження транспортного засобу, в розмірі 21241.73 грн.

Разом з цим, матеріалами справи встановлено, що власником пошкодженого автомобіля НОМЕР_3, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії КХС № 966434 від 03.02.2005 р. є ОСОБА_4, а позивач ОСОБА_1 має право розпоряджатися зазначеним автомобілем на підставі довіреності від 26.01.2016 р., посвідченої приватним нотаріусом Воловецького районного нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_5, зареєстрованої в реєстрі за № 12.

Як видно з тексту вказаної довіреності, ОСОБА_4 уповноважив позивача ОСОБА_1 розпоряджатися, у тому числі продати, обміняти, передати в оренду (в позичку), заставити, в забезпечення, як його так і третіх осіб зобовязань належним йому автомобілем. Для цього ОСОБА_4 надано ОСОБА_1 право на час дії довіреності експлуатувати згадану автомашину на території України та за кордоном, представляти його інтереси в органах нотаріату, комісійних магазинах, органах Державтоінспекції, комісіях або в будь-яких інших підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, повязаних з експлуатацією, продажу автомобіля, його переобладнання (зміна типу і моделі автомобіля, кольору, зміна у встановленому порядку двигуна, кузова, інших деталей), ремонту, проходженням державного технічного огляду; визначати на власний розсуд місце стоянки автомобіля; при необхідності зняти автомашину з обліку; одержати транзитні номери; подавати і одержувати необхідні довідки та документи, включаючи заяви, дублікат реєстраційного документа у випадку його втрати, укладати від його імені договір купівлі-продажу автомобіля, одержати належну йому за цим договором грошову суму; укладати договори обовязкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу та отримувати страхове відшкодування в разі заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові суми у розмірах згідно із калькуляціями, актами, експертними висновками тощо; сплачувати, передбачені чинним законодавством України податки, збори, тощо; вчиняти також всі інші юридично значимі дії, повязані з цією довіреністю.

Довіреність видана терміном три роки і дійсна до 26.01.2019 р. з правом використання автомашини за кордоном України і правом передоручення повноважень третім особам.

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє обєктом, утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 13 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. № 4, розяснив, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов'язки щодо однієї зі сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 13.01.2016 р. автомобілем НОМЕР_3, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, не керував.

Той факт, що позивачу було виплачено страхове відшкодування не може розглядатися як доказ того, що він має право на відшкодування різниці матеріальної шкоди як власник пошкодженого автомобіля з особи, яка завдала шкоди майну, оскільки його право на звернення до страхової компаній та отримання страхового відшкодування в інтересах власника автомобіля було передбачено в довіреності.

Між тим, суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Посилання позивача на положення ст. 23 та ст. 1167 ЦК України не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки цими нормами передбачено таке право для власника майна, яке було знищено чи пошкоджено.

Таким чином, позивач не є власником пошкодженого автомобіля, він не довів понесення витрат на його відновлення, а тому пошкодження вказаного автомобіля та неможливість користуватися ним не може розглядатися як факт заподіяння йому моральних страждань.

Що стосується вимог позивача про стягнення на його користь збитків, завданих простоєм автомобіля, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з розясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6, при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обовязку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у звязку із заподіянням шкоди майну.

Відповідно до вимог ст. 22 та ст. 1166 ЦК України обовязок доведення розміру шкоди лежить на позивачеві.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

В даному випадку позивач належними та допустимими доказами не довів перед судом своїх вимог про завдання йому збитків завданих внаслідок простою автомобіля, а тому, суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині вимог слід відмовити.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки у позові судом відмовлено повністю, то судові витрати понесені позивачем до стягнення не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК Українисуд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.