АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року м. Дніпро

12 січня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої О.Л., Пищиди М.М.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору кредиту невиконаним

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року, -

У Х В А Л И В:

07 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 07 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», який у подальшому було перейменовано у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 014/129512/3101/82, відповідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 30600 доларів США строком до 07.05.2017 року із сплатою 13,75% річних. Відповідач належним чином вимоги кредитного договору не виконував, у зв'язку з чим станом на 10.10.2014 року заборгованість становить 25 968,23 доларів США (що еквівалентно 336289,17 грн.), з яких: 9945 доларів США (що еквівалентно 128787, 98 грн.) - заборгованість за кредитом, 949,18 доларів США (що еквівалентно 12291,90 грн.) - відсотки, 15074,05 доларів США (що еквівалентно 195209,29 грн.) - пеня за порушення строків сплати кредиту та відсотків, яку позивач просить стягнути з відповідача, та судові витрати у розмірі 3362,89 грн. (том 1 а.с.1-3).

Не погодившись з позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_3 подав позов про визнання договору невиконаним, в якому посилається на те, що 07.05.2007 року між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений договір № 014/129512/3101/82. Згідно п. 1.1 кредитного договору № 014/129512/3101/82 від 07.05.2007 року банк зобов'язувався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 30600 доларів США з базовою процентною ставкою 13.75 %. Кредитні кошти у розмірі 24580,55 доларів США були йому видані менеджером банку з утриманням незрозумілих платежів. Враховуючи викладене, у зв'язку з тим, що гроші в межах суми договору не були ним отримані, вважає кредитний договір не виконаним (том 2 а.с.3).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2016 року було об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору кредиту невиконаним (том 2 а.с.21).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/129512/3101/82 від 07.05.2007 року у сумі 12761,91 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку - 165267,03 грн.) а саме: 9945,00 доларів США, що еквівалентно 128787,98 грн. - непогашена сума кредиту, 949,18 доларів США, що еквівалентно 12291,90 грн. - несплачені проценти, 1867,73 доларів США , що еквівалентно 24187,15 грн. - пеня за порушення строків сплати кредиту та відсотків.

В іншій частині позову відмовлено, також вирішено питання щодо судових витрат.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору кредиту невиконаним - відмовлено (том 2 а.с.55-58).

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову банку відмовити, а його позовні вимоги задовольнити (том 2 а.с.60-61).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 014/129512/3101/82, згідно якого банк зобов'язувався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 30600 доларів США строком до 07.05.2017 року із сплатою 13,75% річних

Банк свої зобов'язання за договором виконав, а ОСОБА_3 свої зобов'язання за договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість по кредиту, яка станом на 10.10.2014 року становить 25968,23 доларів США (що еквівалентно 336289,17 грн.), з яких: 9945 доларів США (що еквівалентно 128787) - заборгованість за тілом кредиту, 949,18 доларів США (що еквівалентно 12291,90 грн.) - несплачені відсотки, 15074,06 доларів США (що еквівалентно 195209,29 грн.) - пеня за порушення строків сплати кредиту та відсотків.

Згідно п. 6.5. кредитного договору кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов цього договору.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд 1 інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_3 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_3, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що згідно кредитного договору № 014/129512/3101/82 від 07.05.2007 року він отримав тільки 24580,55 доларів США замість зазначених у договорі 30600 доларів США. При цьому судом враховано, що Банком хоча й не надано до суду фінансових документів на підтвердження надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 30600 доларів США, однак надано акт № 19 від 08 січня 2013 року про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, який було складено на підставі Постанови правління НБУ № 601 від 08.12.2004 року «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності НБУ та банків України і зазначенням строків зберігання», відповідно до якого було знищено касові документи та меморіальні документи за період з 01.01. по 31.12.2007 року. Крім того, банком були надані до суду протоколи зустрічі з ОСОБА_3 для врегулювання проблемної заборгованості від 18.06.2012 року, 12.11.2012 року, 23.07.2013 року, 21.10.2013 року, в яких сума кредиту зазначена саме у розмірі 30600 доларів США та які підписані ОСОБА_3 без зазначення його незгоди з сумою отриманих кредитних коштів. Також, суд виходив із того,що саме виходячи з суми кредиту 30600 доларів США відповідно до платіжного календаря ОСОБА_3 здійснював погашення кредиту. Крім того, банком надано копію договору на відкриття та ведення поточного рахунку від 07.05.2007 року, укладеного відповідно до п. 4 кредитного договору, та копію розпорядження ОСОБА_3 від 07.05.2007 року на здійснення перерахування з позичкового рахунку №31 на поточний рахунок коштів у сумі 30600 доларів США згідно кредитного договору № 014/129512/3101/82 від 07.05.2007 року.

Враховуючи зазначене, суд 1 інстанції обґрунтовано прийшов до висновку що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зі свого боку виконав умови кредитного договору № 014/129512/3101/82 від 07.05.2007 року та надав ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі 30600 доларів США.

Однак, колегія суддів вважає, що спосіб захисту, який обраний ОСОБА_3, не передбачений вимогами ст.. 16 ЦК України, і його посилання на невиконання Банком умов договору слід було перевіряти при розгляді вимог про стягнення заборгованості, і відмовляти у задоволенні позову ОСОБА_3, слід було саме з цих підстав. Але враховуючи, вимоги ч. 2 ст. 308 ЦПК України, колегія суддів вважає за недоцільне в цій частині змінювати рішення в частині обґрунтування відмови у позові.

Задовольняючи часткового позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», суд 1 інстанції виходив із того, що відповідачем ОСОБА_3 у повному обсязі зобов'язання за кредитним договором не виконувалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а ОСОБА_3 умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість по кредиту, яка станом на 10.10.2014 року становить 25968,23 доларів США (що еквівалентно 336289,17 грн.), з яких: 9945 доларів США (що еквівалентно 128787) - заборгованість за тілом кредиту, 949,18 доларів США (що еквівалентно 12291,90 грн.) - несплачені відсотки, 15074,06 доларів США (що еквівалентно 195209,29 грн.) - пеня за порушення строків сплати кредиту та відсотків.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсним не визнаний, а тому повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору.

Також, за змістом ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи не вбачається, що існуюче зобов'язання між сторонами було виконано, або припинено іншим шляхом, передбаченим ст. ст. 600-609 ЦК України, а отже воно підлягає виконанню.

Враховуючи розрахунок заборгованості, який відповідачем ОСОБА_3 не спростовано, та його заяву про застосування позовної давності, суд 1 інстанції дійшов висновку про часткове задоволенні позовних вимог та стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/129512/3101/82 від 07.05.2007 року на користь банку у розмірі 9945,00 доларів США, що еквівалентно 128787,98 грн. - непогашена сума кредиту, 949,18 доларів США, що еквівалентно 12291,90 грн. - несплачені проценти, 1867,73 доларів США, що еквівалентно 24187,15 грн. - пеня, яка судом розрахована з урахуванням вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України в межах річного строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення заборгованості, а її розмір, зокрема, стягнутої пені, з урахуванням застосованої позовної давності, Банком не оскаржується, тому підстав для перегляду рішення в цій частині немає.

Доводи апелянта про відсутність можливості правильно визначити суму заборгованості по сплаті кредиту, процентам та пені, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, відповідач, в порушення вимог ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, не спростував наданий позивачем розрахунок, який узгоджується з умовами кредитного договору та матеріалами справи.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що всупереч положення п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», банк йому не надсилав та він не отримував вимогу про дострокове виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки таке твердження спростовується матеріалами справи, а саме: копіює вимоги № 114-0-0-00/15-2361 від 01.08.2014 року (том 1 а. с. 15) та копією поштового повідомлення, згідно якого вбачається, що вимогу відповідач отримав 04.08.20014 року (том 1 а.с.102).

Доводи апеляційної скарги щодо того, що кредитний договір є не виконаним, оскільки в супереч п. 1.1 кредитного договору № 014/129512/3101/82 від 07.05.2007 року ОСОБА_3 не були отриманні гроші у сумі 30600 доларів США, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з того, що ОСОБА_3, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження таких тверджень, які спростовуються доказами, наданими Банком, а сам спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Посилання апелянта на невідповідність сум розрахунку у листі та в позові, не є підставою для скасування рішення, оскільки дані розрахунки проведені на різні дати, а тому сума заборгованості дійсно є різною.

Інші доводи апелянта, приведені в апеляційній скарзі є безпідставними та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст.. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: