АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/944/17 Номер провадження 22-ц/786/1952/17Головуючий у 1-й інстанції Гудков С. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Дорош А.І., Триголова В.М. , при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами прокуратури Полтавської області, Департаменту захисту економіки Національної поліції України та Національної поліції України на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції у Полтавській області, Національної поліції України, Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, Департаменту захисту економіки Національної поліції України про стягнення шкоди, завданої неправомірними діями працівників поліції та прокуратури, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19.10.2016 року старший уповноважений відділу боротьби з хабарництвом та організованими формами злочинності Управління економіки в Полтавській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України ОСОБА_3 склав відносно неї два адміністративні протоколи за ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, згідно яких, вона, нібито, вчинила правопорушення, які пов'язані з корупцією, оскільки приймала участь у виборах голови суду, що, на думку оперуповноваженого, є діями в умовах реального конфлікту інтересів. Крім цього, вона не повідомила про існування конфлікту інтересів Раду суддів України, як того вимагає ЗУ «Про судоустрій та статус суддів». Вказувала, що 03.03.2017 року Ленінським районним судом м. Полтави провадження по обом справам було закрито з посиланням на положення ч.1 ст.247 КУпАП, тобто за відсутності у її діях складу правопорушення, дані постанови набрали законної сили. Позивач вважає, що у зв'язку з неправомірними діями щодо притягнення її до адміністративної відповідальності, їй була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що вона, являючись публічною особою суддею та головою суду, на яку покладено певні повноваження, визначені ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» про вищевказане стало відомо працівникам суду, яких допитували у якості свідків; про ситуацію, яка склалась, вона змушена була повідомити Раду суддів України та чекати відповідну реакцію; протоколи було складено працівником поліції з пропозицією провести відео зйомку їх вручення, але отримавши відмову, було запрошено понятих, які стали свідками її приниження з боку працівника поліції все це завдало шкоди її діловій репутації. Також, вона хвилювалась, чи не прийде Національне агентство з питань запобігання корупції, яке займалось питанням про притягнення до адміністративної відповідальності, до думки, що вона є «корупціонером». Крім цього, зазначила, що вказані протоколи мали значний вплив на взаємовідносини у її сім'ї, оскільки вона стала знервованою, мала певну тривогу, не могла спати без приймання снодійних препаратів; в разі визнання вини судді у вчиненні корупційного правопорушення, суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності, що значно впливало на її моральний стан; протоколи перебували на розгляді у Ленінському районному суді м. Полтави тривалий час (5 місяців) і весь цей період вона турбувалась про свою долю, про долю її родини, оскільки у сім'ї працює лише вона і має відповідний стабільний дохід, також їй було соромно перед колегами, знаходячись в стані правопорушника. В зв'язку з викладеним позивачка прохала суд стягнути з відповідачів на свою користь моральну шкоду в сумі 100 000 гривень.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 червня 2017 року позов ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції у Полтавській області, Національної поліції України, Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, Департаменту захисту економіки Національної поліції України про стягнення шкоди, завданої неправомірними діями працівників поліції та прокуратури - задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 30 000 гривень моральної шкоди.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Судові витрати по справі віднесено за рахунок держави.

З даним рішенням суду не погодилися прокуратура Полтавської області, Департамент захисту економіки Національної поліції України, Національна поліція України та подали на нього окремі апеляційні скарги, в яких прохали рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі. Апелянти вважають, що рішення місцевого суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Також, посилаються на те, що судом неповно з'ясовані та не доведені обставини, що мають значення для справи, а тому висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Судове засідання проводилось за участі представників прокуратури Полтавської області та Головного управління національної поліції у Полтавській області, Національної поліції України, за відсутності інших осіб, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів, приходить до висновку, що скарги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 303 ЦК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Згідно до п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 19.10.2016 року старшим уповноваженим відділу боротьби з хабарництвом та організованими формами злочинності Управління захисту економіки в Полтавській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України ОСОБА_3 складено два адміністративні протоколи №№37,38 (а.с.22-33) за ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, згідно яких ОСОБА_2 скоїла адміністративні правопорушення за ч.1 ст.172-7, за ч.2 ст.172-7 КУпАП, оскільки вчинила правопорушення, які пов'язані з корупцією, приймаючи участь у виборах голови суду, що є діями в умовах реального конфлікту інтересів. Крім цього, вона не повідомила про існування конфлікту інтересів Раду суддів України, як того вимагає ЗУ «Про судоустрій та статус суддів».

Постановами Ленінського районного суду м. Полтави від 03.03.2017 року (а.с.9-19) провадження по справах про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.172-7, за ч.2 ст.172-7 КУпАП закриті у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події та складу правопорушення. Вказані постанови набрали законної сили.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що оскільки наданими позивачем доказами підтверджується факт неправомірного складання щодо позивача протоколів про вчинення адміністративних правопорушень, які пов'язані з корупцією, виходячи з положень ст.ст. 1167, 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є всі підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди, яку слід стягнути з Державної Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в цілому повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин, проте допустив застосування норм матеріального права, які не підлягали застосуванню.

Зважаючи на те, що допущені судом помилки у застосуванні норм матеріального права не вплинули на зміст прийнятого рішення, яке на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та правильним, воно підлягає зміні, шляхом уточнення та заміни правових підстав для задоволення позову.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Виходячи з викладеного вище, суд першої інстанції, неправильно застосував, як правову підставу для задоволення вимог позивача положення ч.1 ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Зважаючи на те, що шкода завдана позивачу діями, які не входять до переліку визначеного ч.1 ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», порядок та підстави її відшкодування повинні визначатися, за встановлених обставин по справі, виходячи з положень ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Беручи до уваги, що для оцінки душевних страждань та визначення розміру моральної (немайнової шкоди) місцевим судом не правильно, зокрема застосовано положення ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», дана норма підлягає виключенню. В іншій частині, колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказаними діями посадової особи органу державної влади завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Надаючи оцінку розміру грошового виразу моральної шкоди завданої позивачу, колегія суддів, приймаючи обґрунтовані доводи позивача, на її обґрунтування, які прийняті також судом першої інстанції, беручи до уваги наведені вище норми закону, характер дій посадових осіб поліції та прокуратури, їх вплив на професійну діяльність позивача, як публічної особи та її особисте життя, позицію сторін по справі, погоджується з розміром визначеним судом.

Конституційним Судом України у рішенні від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, який набрав законної сили 11 вересня 1997 року, зазначена Конвенція та відповідні протоколи до неї були ратифіковані, тобто з часу набрання законної сили норми Конвенції повинні застосовуватися також при вирішенні спорів судами України.

Статтею 13 Європейської Конвенції з прав людини 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснили свої офіційні повноваження.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Згідно з пп. 1 п. 9 прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Зазначені рішення передаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання.

Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів є Державна казначейська служба України.

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом надана відповідна правова оцінка.

За таких обставин рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 червня 2017 рокупідлягає зміні, шляхом уточнення та заміни правових підстав для задоволення позову, а доводи апеляційних скарг частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги прокуратури Полтавської області, Департаменту захисту економіки Національної поліції України та Національної поліції України - задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 червня 2017 року - змінити, провівши уточнення та заміну правових підстав для задоволення позовних вимог в мотивувальній частині рішення.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ А.І. Дорош /підпис/ В.М. Триголов

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: