Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/466/16-ц Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 16 417,72 грн. заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що між позивачем і відповідачем було укладено договір № б/н від 11.02.2011 року, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 2900,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Внаслідок неналежного виконання позичальником зобовязань, станом на 29.02.2016 року утворилась заборгованість в сумі 16417,72 грн., яка складається з: 2488,92 грн. - заборгованість за кредитом; 10570,81 заборгованість по процентам за користування кредитом; 2100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 757,99 грн. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 травня 2016 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 16417,72 грн. та 1378 грн. судового збору.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 березня 2017 року заяву представника відповідачки ОСОБА_2 про перегляд зазначеного заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення Радомишльського районного суду від 31 травня 2016 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду в загальному порядку. Доводи апеляційної скарги в своїй сукупності зводяться до того, що на момент укладення вищевказаного кредитного договору ОСОБА_1 не досягла повноліття, а відтак, не мала достатнього обсягу цивільної дієздатності для вчинення вказаного правочину. Крім цього зазначив, що судом першої інстанції під час розгляду справи не було встановлено терміну виконання кредитного зобовязання та строку дії картки. Вказав, що продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції виходив з того, що укладений сторонами кредитний договір на підставі заяви позичальника з ознайомленням відповідача при її складанні з Умовами та Правилами надання банківських послуг відповідає загальним вимогам чинності правочину, при підписанні вказаної заяви позичальника всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, заява позичальника та Умови містить усі передбачені діючим законодавством відомості. З цими умовами кредитного договору та настанням відповідальності у разі порушення умов повернення кредиту відповідач була ознайомлена та була згодна з ними, підписавши особисто заяву позичальника на укладення кредитного договору. Неналежне виконання умов договору призвело до заборгованості по сплаті кредиту.

Колегія суддів вважає такі висновки правильними, проте не повністю погоджується із сумою стягнутої з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом з огляду на таке.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Судом встановлено, що 11 лютого 2011 року ОСОБА_1 підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку /а.с.10/.

Зі змісту Анкети-Заяви, Заяви позичальника, підписаної ОСОБА_1, вбачається, що відповідач згоден з тим, що ця Заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Він зобов'язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися із їх змінами на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк».

За нормами чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так, Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, підпис під якими не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Окрім того, у ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідач укладення кредитного договору не оспорювала, а з розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що позичальник частково сплачувала заборгованість, користувалася кредитними коштами, тобто погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами.

Доказів про те, що кредитний договір від 11.02.2011 року визнано недійсним в установленому законом порядку матеріали справи не містять.

Згідно із п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

У п.п. 2.1.1.2.1, 2.1.1.2.6 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта / Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням яких клієнт і банк укладають Договір про надання банківських послуг.

Карта може бути використана держателем для оплати товарів і послуг, отримання/внесення грошових коштів у банківських установах і через банкомати, з метою інших банківських операцій, передбачених Договором.

Відповідно до Довідки, наданої ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 було надано такі кредитні картки:

631979 11.02.2011 року (термін дії 11/14),

835510 - 27.02.2012 року (термін дії 06/15),

499092 - 27.04.2013 року (термін дії 08/16) (а.с.103).

Згідно Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1, зміна кредитних лімітів відбувалася:

11.02.2011 року - встановлено кредитний ліміт - 0,00 грн,

09.03.2013 року - збільшено кредитний ліміт -1400 грн,

29.04.2013 року - збільшено кредитний ліміт -2000 грн,

08.05.2013 року - збільшено кредитний ліміт- 2400 грн,

12.06.2013 року - збільшено кредитний ліміт- 2900 грн,

06.09.2013року знижено кредитний ліміт-2550грн. (а.с.102)

У позовній заяві Банк зазначає, що відповідач 11.02.2011 року підписала Заяву №б/н від 11.02.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2900грн.у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Проте, обставини, викладені у позовній заяві не повністю відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивач зробив привязку до найвищої суми кредитного ліміту- 2900грн та вказав розмір процентів 36%, які були визначені на дату підписання Анкети-Заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, коли кредитний ліміт дорівнював 0.

Так, випискою по рахунку та розрахунком заборгованості підтверджується, що Банком було надано кредит ОСОБА_1 лише 16.03.2013 року на суму 1352грн., виходячи із кредитного ліміту 1400грн. з процентною ставкою 30% на суму залишку заборгованості за кредитом(а.с.7, 104-107) . На момент отримання кредиту відповідач буда повнолітньою.

З виписки по основній кредитній картці вбачається, що з 16.03.2013 року ОСОБА_1 користувалася кредитними картками шляхом видачі коштів, поповнення готівкою картки, розрахунком за купівлю товарів тощо в межах сум, спочатку збільшеного, а потім зменшеного розміру кредитного ліміту(а.с.104-107).

Відповідно положень статей 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

За п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентах за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором; у разі невиконання зобов'язань за Договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

ОСОБА_1 отримувала кредитні картки та користувалась ними, однак умови Договору не виконувала належним чином.

Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 11.02.2011 станом на 29.02.2016 утворилася заборгованість 16417,72 грн., яка складається з наступного: 2488,92 грн. - заборгованість за кредитом; 10570,81 заборгованість по процентам за користування кредитом; 2100,00 грн.- заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 757,99 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 7).

Разом з тим колегія суддів вважає, що проведений позивачем розрахунок процентів за користування кредитом не відповідає умовам укладеного сторонами договору, а тому необхідно провести інший розрахунок, врахувавши погоджені умови договору, виходячи із зазначеної в розрахунку кількості днів користування коштами та відсоткової ставки річних, а також, враховуючи, що згідно Умов та Правил надання банківських послуг, банк нараховує відсотки за користування кредитом з розрахунку 360 календарних днів на рік.

При цьому колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів, відповідно до яких Банк зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта про ці зміни.

Однак, змінивши процентну ставку із 30% до 34,8%, а в подальшому і до 43,20% річних позивач не повідомив про це відповідача. А тому розрахунок процентів необхідно провести із ставки 30% річних.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідача проведено позивачем станом на 29.02.2016 року. Прострочена заборгованість рахується з 31.10.2013 року.

А тому обрахування суми процентів необхідно провести наступним чином:

З 31.10.2013року по 29.02.2016 року включно: 2488,92грн. (заборгованість за кредитом) х 30% (відсоткова ставка) : 360 календарних днів х 841день (фактична кількість днів користування кредитними коштами згідно розрахунку позивача) = 1744,31 грн.

Задовольняючи вимоги про стягнення неустойки, суд першої інстанції не врахував таке.

Так, зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що неустойка (пеня і штраф) нараховуються за одне і те ж порушення несвоєчасне виконання зобов'язань.

Окрім нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості позивач нарахував також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 757,99 грн. - штраф (процентна складова) за таке ж саме порушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З огляду на наведене у суду не було підстав для стягнення штрафів фіксованої частини (500грн.) та процентної складової (757,99грн.), оскільки діючим законодавством не передбачена подвійна відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу положень п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача 2488,92грн. заборгованості за кредитом, 1744,31 грн. заборгованості за відсотками, 2100грн. пені, а всього 6333,23грн.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку із ухваленням колегією суддів рішення про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених вимог в сумі 584,79 грн. ( 6333,23 грн. х 100 % : 16417,72 грн. = 38,58 %; 1378 грн. х 38,58 % = 584,79 грн.).

За подання апеляційної скарги із позивача підлягає стягненню на користь відповідача 931,00 грн. судового збору: 100%-38,58%=61,42%. За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 1515,80 грн. судового збору, а тому до стягнення підлягає 931,00грн. (1515,80грн. х 61,42%).

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 травня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2488,92 грн. заборгованості за кредитом, 1744,31 грн. заборгованості за відсотками, 2100,00 грн. заборгованість за пенею, а всього 6333,23грн.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 584,79 грн. судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь

ОСОБА_1 931,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді