АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1603/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1737/17Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Кузнецової О.Ю. Одринської Т.В.

При секретарі: Радько О.М.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 травня 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, з участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, про визначення ідеальних часток та порядку користування квартирою, що є спільною сумісною власністю, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, зазначала, що вона є власником ? частини квартири АДРЕСА_1.

Відповідачі є власниками по ? частині спірної квартири.

Оскільки між ними не досягнуто домовленості щодо користування спірною квартирою, прохала встановити порядок користування квартирою та здійснити поділ в натурі житлової площі, яка буде приблизно відповідати часткам у праві власності.

В ході судового розгляду справи уточнила позовні вимоги прохаючи визначити частки у праві спільної часткової власності ? частин квартири визнавши за сторонами по ? частині. Встановити порядок користування квартирою виділивши їй у користування приміщення у відповідності з 2 варіантом судово - будівельно технічної експертизи. Виділивши їй в користування частину приміщень квартири площею 15,3 кв.м. в тому числі житлова кімната 2 площею 12.7 кв.м. лоджію площею 2,6 кв.м. відповідачам виділити в користування частину приміщень квартири площею 28 кв.м. в тому числі кімнати № 6 площею 9,1 кв.м. кімнату №7 площею 17 кв.м. лоджію площею 1,9 кв.м.. інші приміщення залишити в спільному користуванні : кухню розміром 9,5 кв.м., коридор розміром 9,9. кв.м. вбиральню розміром 1 кв.м. та ванну кімнату розміром 2,6 кв.м.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 16 травня 2017 року позовні вимоги було задоволено.

Визначено частки у справі спільної сумісної власності 3/4 частини квартири, яка розташована за адресою: м. Полтава просп.. ОСОБА_8 3 кв.48 по 1/4 кожному з співвласників: ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Визначити між співвласниками ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 порядок користування квартирою, яка розташована за адресою м. Полтава просп.. ОСОБА_8 3 кв.48, відповідно до варіанту №2, визначеного судовим експертом ОСОБА_9 у висновку судової будівельно технічної експертизи № 85-16 від 16.01.2017 року.

В спільному користуванні співвласників ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ( на плані позначено жовтим кольором) залишити:

- частину приміщення квартири площею 23,00 кв.м., (9,90+1,00+2,60+9,50), ( на плані позначено жовтим кольором), в тому числі;

-коридор «1» площею 9,90 кв.м.;

-вбиральню «3» площею 1,00 кв.м.;

-ванну кімнату «4» площею 2,6 кв.м.;

-кухню «8» площею 9,50 кв.м..

Виділити ОСОБА_4 в користування наступні приміщення (позначені на плані червоним кольором):

-частину приміщення квартири, площею 15,3 кв.м. (12,70+2,60), в тому числі: кімнату «2» площею 12,70 кв.м.; лоджію площею 2,60 кв.м..

Виділити ОСОБА_2, ОСОБА_3 в користування наступні приміщення (позначені на плані синім кольором): частину приміщень квартири площею 28,0 кв.м. (9,10+17,00+1,90), в тому числі: кімнату «6» площею 9,10 кв.м., кімнату «7» площею 17,00 кв.м., лоджію площею 1,90 кв.м..

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені нею судові витрати по 3652,1 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 прохали рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, вказували на відсутність обєктивності та повноти правової позиції у визначенні часток із співвласниками квартир виходячи лише з 3/4, вказували на незаконність визначення порядку користування квартирою, неврахування інтересів дітей, та зазначали на неправильність вирішення питання стягнення судових витрат.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, врахувавши доводи та заперечення сторін у справі, колегія суддів приходить до висновку про відхилення скарги.

Згідно з вимогами ст. 11, 57-66, 212 ЦПК України особа, яка бере участь в справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що сторонам належним чином було розяснено їх процесуальні права, попереджені про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій та цими правами сторони розпорядилися диспозитивно.

При розгляді справи суд виступає незалежним та неупередженим і не віддає перевагу жодній із сторін процесу (вимоги ст. 6 Європейської конвенції, в тому числі і щодо розяснення сторонам процесуальних наслідків вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій).

У відповідності з вимогами ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом відповідно до розпорядження № 9116 Відділу приватизації житла від 18.11.1993 року було видано Свідоцтво про право на житло, відповідно до якого власниками квартири, що розташована у м. Полтава по проспекту ак. ОСОБА_8, З, кВ. 48 на праві спільної сумісної власності визначені: ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_10 та ОСОБА_3 (а. с 6).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Оскільки зазначеним законом не визначено умов, за яких один із членів сімї буде мати більшу або меншу частку в приватизованому житлі, то частка кожного є рівною.

Таким чином кожен із співвласників мав рівну частку в приватизованій квартирі, тобто по ? частині.

В подальшому, у відповідності з договором міни житла від 25 вересня 1998року ОСОБА_3 обміняв належну йому частку - ? частину в спірній квартирі на належну ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 (а.с.7).

Право власності на ? частину спірної квартири ОСОБА_4 зареєстровано в установленому законом порядку, про що свідчить витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.( а.с. 8)

У відповідності з вимогами ст. 204 ЦК України (редакції 2003 року) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом.

На час розгляду справи Договір міни житла та реєстрація за позивачкою права власності на ? частину спірної квартири є чинними.

Наявність судового спору про визнання недійсним вказаних правочинів не свідчить про їх недійсність.

Встановивши зазначені обставини, місцевий суд вірно прийшов до висновку, що оскільки існує спір щодо розміру часток інших ? частин квартири, то керуючись вищезазначеними нормами матеріального права місцевий суд правильно визначив розміру сторін у спірній квартирі рівними, тобто по ? частині.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків місцевого суду не спростували.

Відповідає вимогам матеріального права та правовим позиціям Верховного суду України висловленими у справі № 6-12 цс 13 і висновки місцевого суду щодо встановлення порядку користування житловими приміщеннями.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Вирішуючи спір місцевий суд правильно визначив приміщення, які необхідно залишити в загальному користуванні, врахував інтереси як позивача, яка є інвалідом 3 групи так і відповідачів, наявність у відповідачів малолітніх дітей та виділив їм у користування дві житлові кімнати, розмір житлової площі який відповідає розміру часток відповідачів у праві спільної часткової власності. Так, позивачка має частку в спірній квартирі ? ( ? приватизація та ? за договором міни).

Квартира має житлову площу 38 кв. м. позивачці в користування виділяється житлова площа 12, 7 кв. м., що менша чим її ідеальна доля.

Відповідачам в користування виділяється житлова площа загальної площею 26,1 кв. м. що більше чим їх ідеальна доля.

Доводи відповідачів про те, що вони разом не бажають проживати у спірних кімнатах висновків місцевого суду також не спростовує. Належних позовних вимог вони не заявляли. Крім того, при такому варіанті встановлення порядку користування квартирою можливо визначити прядок користування квартирою і щодо відповідачів між собою.

В зазначеній частині доводи апеляційної скарги також висновків місцевого суду не спростували.

Правильно вирішив місцевий суд і питання щодо стягнення судових витрат у справі, керуючись при цьому вимогами ст. 88 ЦПК України. Наданий адвокатом ОСОБА_11 розрахунок понесених витрат не суперечить вимогам законодавства, Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та є обґрунтований.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

Підстави для зміни чи скасування судового рішення не встановлені.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти діб шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ ОСОБА_1

Судді : /підпис/ ОСОБА_12

/підпис/ ОСОБА_13

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області _________ ОСОБА_1