Провадження № 2/520/7646/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2017 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Луняченка В.О. ,

при секретарі Нефедової Г.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства « УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 28.03.2008 року,-

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 16.11.2015 року звернулось Публічне акціонерне товариство « УкрСиббанк» з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором №№0 від 28.03.2008 року, в розмірі 22146,27 доларів США а також пені за невиконання боргових зобовязань у розмірі 20446,27 грн., в солідарному порядку з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2.

Представник позивача ОСОБА_3, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю та підтримки в повному обсязі позовних вимог.

Від представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 до суду надана заява, про проведення судового засідання у її відсутності, та застосування до позовних вимог строків позовної давності. У заяві зазначено, що відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнає у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5, у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, враховуючи, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем містить відомості про збільшення розміру процентної ставки при відсутності належного повідомлення позичальника та поручителя у відповідності до вимог укладеного кредитного договору, порушення строку позовної давності звернення до суду із вимогами до позичальника та поручителя.

Тривалість розгляду справи обумовлена тим, що 08.04.2016 року по справі було винесене заочне рішення, яке ухвалою від 10.05.2017 року було скасовано та справа призначена до розгляду.

Як встановлено у судовому засіданні згідно з договором про надання споживчого кредиту №0 від 28.03.2008 року ( далі кредитний договір) АКІБ „УкрСиббанк (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» ) надав відповідачу ОСОБА_1 кредит - грошові кошти у розмірі 45000,00 дол. США із строком повернення не пізніше 28.03.18 року, зі сплатою ануїтет них платежів розміром 690,00 дол. США щомісячно та зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13,50% в сумі та строки відповідно до графіку погашення кредиту (а.с.15-17).

Відповідно до положень вказаного кредитного договору відповідач зобов'язався повертати суму кредиту та сплачувати проценти, комісії та інші платежі у порядку та терміни, встановлені договором та графіком погашення невід'ємною частиною кредитного договору.

Згідно з положеннями п. п. 5.8 кредитного договору, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за даним договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 12 кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, від 28.03.2008 року № 0 між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 192788 від 28.03.2008 року, відповідно до умов якого поручитель зобовязався відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобовязань, що виникли з Кредитного договору (а.с.20). Відповідно до умов договору поруки, відповідальність позичальника та поручителя є солідарною ( п.1.4)

Згідно з п. 1.3 договору поруки поручитель - відповідач відповідає перед кредитором - позивачем у тому ж обсязі, що й позичальник, у тому числі за повернення основної суми боргу, відсотків, комісій за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, зазначених в Кредитному договорі.

В якості доказів порушення позичальником своїх зобовязань щодо сплати кредиту та розміру наявної заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості ( а/с 28-34) відповідно до якого загальний розмір заборгованості відповідачів по кредиту та процентам перед позивачем станом на 03.11.15 року складає 22146,64 дол. США, з яких 20906,13 дол. США- заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 4779,34 дол. США за строк з 02.03.2015 року по 03.11.2015 року та 1240,51 дол. США прострочена заборгованість по процентам за строк з 01.06.2015 року по 28.10.2015 року. У розрахунку заборгованості визначено, що з 02.03.2015 року позичальник почав несвоєчасно сплачувати заборгованості по кредиту а з 30.03.2015 року припинив виконання своїх зобовязань по сплаті кредиту та з 31.03.2015 року по сплаті процентів за користування кредитом.

Відповідно до п.8.1 кредитного договору, в якому визначено відповідальність за порушення грошових зобовязань, Позивачем нарахована пеня, за невиконання зобовязань, загальний розмір якої, згідно розрахунку (а/с 34-36) складає 20446,27 гривень, з яких 18074,77 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 01.03.2015 року по 03.11.2015 року, а 2371,50 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 01.03.2015 року по 01.11.2015 року.

Правовідносини, яки виникають у звязку із зобовязаннями по кредитному договору врегульовані нормами Цивільного кодексу України ( далі ЦК).

Згідно з положеннями ст. ст. 530, 612, 625 ЦК, якщо встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

У відповідності зі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки.

Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК).

Відповідно до ст. 611 ЦК у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути борг частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини боргу, що залишилася, та сплати належних йому процентів ( відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК ).

Згідно до ст. 546 ЦК зобовязання може забезпечуватись зокрема неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ст. 549 ЦК).

Відповідно до положень ст.ст. 553, 554 ЦК поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого зобовязання, відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником, а також при порушенні боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не передбачена додаткова (субсидіарна відповідальність) поручителя.

Згідно ч.1,2 ст. 543 ЦК у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

В даному випадку судом встановлено факт укладення між сторонами кредитного договору та договору позики, та виконання з боку Банку своїх зобовязань щодо надання позичальнику грошових коштів у спосіб та розмірі визначених у кредитному договорі.

Одночасно с цім, судом не може бути прийняті як належний доказ порушення позичальником своїх зобовязань та розміру заборгованості довідку - розрахунок заборгованості.

Так, у п.1.3.1 кредитного договору сторонами було визначено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи здати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,5% річних. Підстави та механізм підвищення процентної ставки, зокрема у випадках порушення позичальником кредитної дисципліни оговорені у ч.4 п.1.3.1 і п. 10.2 кредитного договору, згідно яких банк зобовязався у при збільшенні процентної ставки ( у випадках порушення своїх зобовязань позичальником) протягом 7 днів з дати збільшення письмово повідомити позичальника, шляхом направлення відповідного повідомлення. Позичальник, який отримав таке повідомлення, має право протягом 7 днів письмово повідомити банк про свою незгоду та у встановлений договором строк достроково повернути остаток кредитного боргу.

З боку банку не надано жодного доказу повідомлення позичальника про збільшення банком процентних ставок, незважаючи на те, що у довідці - розрахунку заборгованості визначено про неодноразове підвищення процентної ставки з 28.01.2015 року.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За своєю правовою природою зазначені довідки-розрахунки не відповідають вимогам належності та допустимості доказів, які закріплені в ст. ст. 57-59 Цивільно-процесуального кодексу України, а також ст. 9 закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Так відповідно до ст. 9 закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Облік може бути первинним та зведеним, кожна операція (дія) субєкта господарювання повинна підтверджуватися певними документами бухгалтерського обліку. Таким чином, Довідка за підписом особи, повноваження якої не підтверджено, не може свідчити про здійснення бухгалтерської операції щодо видачі готівкових коштів.

Це повязано напряму узгоджується з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року зазначено, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 Цивільно-процесуального кодексу України).

А сама по собі довідка та розрахунок це документ, який ґрунтується виключно на припущеннях.

Зазначена позиція чітко відображена в рішенні Вищого господарського суду України від 28 вересня 2011 року по справі 10/52 пд від 28.09.2011р. (щодо переліку документів первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують здійснення господарської операції), де чітко зазначено, що: «Колегія суддів, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, а відповідачем на підтвердження безспірності своїх вимог, як встановлено судами, не було подано нотаріусу первинних документів, щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), а тому в нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем зазначеного у виконавчому написі, були безспірними».

Таким чином суд враховуючи недоведеність позивачем вимог про наявність та розмір заборгованості вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості недоведеними у судовому засіданні а тому не підлягаючими задоволенню.

Судом також, приймається до уваги, що за своєю правовою природою порука є зобов'язанням, у зв'язку з чим до таких правовідносин застосовуються загальні правила про припинення зобов'язання, визначені у глава 50 розділ 1 книги 5 ЦК України. Крім того, ЦК України у ст. 559 передбачає спеціальні підстави припинення поруки.

Так, порука припиняється: 1) з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; 2) якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; 3) у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника; 4) після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, то порука припиняється, коли кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховний Суд України (постанови від: 21 травня 2012 р. у справах: N 6-48цс11, N 6-68цс11; 23 травня 2012 р. у справі N 6-33цс12; 18 липня 2012 р. у справі N 6-78цс12) умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК).

Враховуючи, що згідно вимог позивача ОСОБА_1 перестала виконувати свої зобовязання з січня 2015 року, а до суду із позовними вимогами Банк звернувся 16.11.2015 року , тобто після закінчення шестимісячного строку визначеного ст. 559 ЦК, а відтак, договір поруки № 192788 укладений 28.03.2008 року між АКІБ „УкрСиббанк (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» ) та ОСОБА_2 вважається припиненим.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.3, 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства « УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 28.03.2008 року, в солідарному порядку, в розмірі 22146,27 доларів США та пені у розмірі 20446,27 грн. Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луняченко В. О.