Справа № 668/3816/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.

при секретарі Кліментовській О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_4 про визначення розміру частки майна у праві власності,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 , посилаючись на те, що він у 1994 році отримав право на проживання в квартирі АДРЕСА_2, та вселився до квартири разом зі своєю дружиною та двома синами. Пізніше старший син виселився та переїхав до іншого міста. У 2002 році молодший син позивача - ОСОБА_3 одружився з ОСОБА_2, яка була прописана у вказаній квартирі. В 2005 році позивач подав заяву до Фонду комунального майна м. Херсона про приватизацію квартири. У ході приватизації квартири право спільної сумісної власності без визначення часток отримали позивач, його дружина ОСОБА_4, син ОСОБА_3 та невістка ОСОБА_2. Позивач як уповноважений власник квартири ніс тягар утримання квартири за власний рахунок, здійснення поточного та капітального ремонтів, поліпшення квартири шляхом проведення капітального ремонту ванної кімнати, заміни дерев'яних вікон, заміни водопровідних та каналізаційних труб, заміни труб опалення, заміни міжкімнатних та вхідних дверей, проведенням декількох поточних ремонтів кухні, утеплення балконів. Здійснені позивачем поліпшення неможливо відокремити, так як вони є частиною інженерних мереж та самої квартири, впливають на стан її придатності та ступінь вартості квартири. Тому позивач вважає, що має право вимагати збільшення своєї частки у квартирі, яка перебуває у спільній сумісній вартості пропорційно вартості вкладених ним коштів у загальну вартість майна. Позивач вважає, що його частка у спільній сумісній власності на квартиру дорівнює приблизно 99,1% від загальної вартості квартири 31505,67 гривень, частка інших співвласників - 0,9% у рівних частинах, тобто по 0,3% кожному. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просить визначити частки в спільній власності на квартиру АДРЕСА_3 у наступних розмірах: ОСОБА_1 - є власником 99,1 % частин квартири, ОСОБА_4 - є власником 0,3 % частини, ОСОБА_2 - є власником 0,3 % частини, ОСОБА_3 - є власником 0,3 % частини.

В ході судового розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 у наступних розмірах: ОСОБА_1 є власником 49,55 % частини квартири, ОСОБА_4 є власником 49,55 % частини, ОСОБА_2 є власником 0,45 % частини квартири, ОСОБА_3 є власником 0,45 % частини квартири.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Пояснили, що відповідач ОСОБА_2 з 2012 року в квартирі не проживає, шлюб з сином розірвала . Позивач здійснив поліпшення квартири без згоди на те відповідача ОСОБА_2 у період з 2013 року по червень 2016 року на суму 31491,71 гривень. При визначенні часток співвласників на квартиру позивач виходив з вартості квартири 31505,67 гривень ( вартість поліпшень 31491,71 гривень + вартості квартири на момент приватизації 13,96 грн. у 2005 році).

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимого визнав, зазначені позивачем обставини не оспорював. В останнє судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що позивачем чиняться перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житловим приміщенням квартири як її співвласнику, між сторонами визначений порядок користування квартирою, проте відповідач не має доступу до квартири. Згідно рішення суду ОСОБА_2 була вселена до квартири. Будь-які поліпшення в квартирі, якщо і мали місце, то були здійснені без згоди ОСОБА_2, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні вважала позов таким, що підлягає задоволенню.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 26 квітня 2005 року Фонду комунального майна АДРЕСА_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членам її сім'ї ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.17).

З доданих позивачем квитанцій чеків договорів вбачається придбання у період з 2013 року по 2015 роки будівельних матеріалів та виготовлення та установка виробів на суму 4702 грн.

Згідно ст.345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст.357 Цивільного кодексу України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Згідно ст.368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

В ході розгляду справи судом встановлено, що спірна квартира була приватизована у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членах її сім'ї ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які на 2005 рік проживали однією сім'єю.

Позивачем не надано суду належних доказів того, що він звертався для виділення його частки зі спільного майна у відповідності до ст.370 Цивільного кодексу України, а також не надано доказів щодо згоди інших співвласників на поліпшення спільного майна, у зв'язку з зазначеним правові підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст.16, 60, 357, 370, 372 Цивільного кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_4 про визначення розміру частки майна у праві власності відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня виготовлення повного тексту рішення суду.

Суддя: С.І.Майдан