Справа № 468/733/17-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26.06.2017 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участю секретаря - Цегельник Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. 27.10.2007 року у вказаному житлі був зареєстрований, але ніколи не проживав у ньому, відповідач ОСОБА_2 - колишній чоловік дочки позивача. При цьому, в 2013 році дочка позивача розлучилася з відповідачем й того часу місце проживання відповідача йому невідоме. На даний час відповідач проживає за іншою адресою, але з реєстрації за вказаною адресою не знятий. Визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком позивача необхідне останньому у зв'язку з тим, що на адресу місця проживання позивача надходять листи з банківських установ, адресовані відповідачу.

Посилаючись на те, що відповідач більше одного року без поважних причин не проживає в будинку, що належить позивачу - позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач до суду не з'явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення, оскільки відповідач не отримав поштове відправлення через відсутність за зареєстрованим у встановленому законом місці свого проживання, тому він відповідно до абз.5 ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що належним чином повідомлений). До суду не надійшло заперечень проти позову.

З огляду на те, що сторони вважаються такими, що належним чином повідомлені, суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивача, свідчення ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підтвердили, що відповідач з 2007 року не проживає в будинку позивача та востання відповідач приїздив в гості до позивача приблизно в 2013 році, дослідивши наявні у справі матеріали (копію свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 20.02.1990 року; копію свідоцтва про розірвання шлюбу; довідку Мар'ївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 02.06.2017 року № 728; акт депутата № 37 від 01.06.2017 року про встановлення факту непроживання відповідача в будинку позивача; довідку Мар'ївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 02.06.2017 року № 728), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач з 27.10.2007 року зареєстрований у вказаному будинку, але ніколи у вказаному будинку не проживав та не проживає в даний час, але з реєстрації за даною адресою не знявся.

Вказані обставини обмежують право позивача володіти, користуватись та розпоряджатись належною йому нерухомістю.

Між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідача житловим будинком позивача, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між позивачем та відповідачем договорів найму належного позивачу житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі) та такі факти позивачем заперечуються і відсутні будь-які дані про досягнення між сторонами домовленостей по всім істотним умовам договору найму житла (предмет, строк, плата).

Згідно з ч. 1 ст. 311 та ст. 391 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК України.

Згідно з вимогами ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований в будинку по АДРЕСА_1 та з моменту реєстрації відповідача у вказаному житлі він набув право користування ним, але з 2007 року не реалізовує його і по теперішній час фактично проживає за іншою адресою та будь-яких правочинів стосовно володіння та користування житловим будинком позивача відповідач не укладав, тому реєстрація відповідача у будинку позивача неправомірно обмежує його правомочності по користуванню та розпорядженню належним йому майном.

У зв'язку з наведеним відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1

При цьому, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Внаслідок задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору.

На підставі викладеного, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 214; 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору 640 (шістсот сорок) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Миколаївської області через Баштанський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

суддя