№ 556/1514/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2017 дата розгляду справи

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі

головуючої судді Іванків О.В.,

при секретарі Кньовець Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (надалі ПрАТ «УПСК») про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. В подальшому позивач відмовилась від позовних вимог до ОСОБА_2, з яким спір вирішено добровільно.Уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача - ПрАТ УПСК відшкодування матеріальної шкоди у вигляді витрат на поховання у розмірі 8069 грн., а також кошти на утримання дітей та дружини загиблого потерпілого в загальному розмірі 94892,4 грн., щомісячними платежами згідно наданого позивачем розрахунку, а також моральну шкоду в розмірі 16536 грн. на кожного з потерпілих.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, надала докази на обґрунтування позовних вимог, клопотала про розгляд справи у її відсутності.

Представник відповідача заперечив проти позову, надав письмові заперечення та пояснення з приводу позовних вимог, які долучені до справи, вказував, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув чоловік позивача, не являється страховим випадком, і не є підставою для здійснення страхового відшкодування; крім того, наданий позивачем розрахунок не може бути прийнятий до уваги страховою компанією.

Дослідивши письмові докази, пояснення та заперечення сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 29 листопада 2015 року приблизно о 18 год. Ю хв. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_2, рухаючись на 73 км. + 500 м. автодороги Переброди-Дубровиця-Володимирець-Суховоля, поблизу с.Берестівка Володимирецького району Рівненської області в напрямку с.Суховоля Володимирецького району Рівненської області, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4, який помер від отриманих тілесних ушкоджень.

За фактом вказаного ДТП було порушено кримінальну справу за ч.2 ст.286

КК України, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових

розслідувань за № 0000047 від 29.01.2015 року, і закрито постановою слідчого СУ ГУНП в Рівненській області за відсутності в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. В той же час, зі змісту постанови вбачається, що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме внаслідок наїзду на потерпілого автомобілем під керуванням ОСОБА_2

ОСОБА_4 був чоловіком позивача ОСОБА_1 та батьком їх спільних дітей - доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, який є інвалідом.

Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у справі - свідоцтвом про укладення шлюбу, свідоцтвами про народження дітей, свідоцтвом про смерть ОСОБА_4, постановою про закриття кримінального провадження, довідками про склад сім'ї та іншими довідками, дослідженими судом.

Як вбачається з ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.ч.2, 5 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як вбачається з ч.3 ст.1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що в даному випадку позовні вимоги заявлено ОСОБА_1 саме про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - автомобіля, позовні вимоги включають відшкодування витрат, пов'язаних із смертю годувальника та витрат на поховання, а також із врахуванням тієї обставини, що наявність непереборної сили та умисел потерпілого ОСОБА_4 відповідачами у справі не доведено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, і заподіяна внаслідок ДТП шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини водія транспортного засобу - відповідача ОСОБА_2

При цьому, враховуючи, що цивільна відповідальність ОСОБА_2 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована на підставі договору страхування, укладеного з відповідачем ПрАТ УПСК (поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_3 від 04.12.2014 р.), на думку суду, даний випадок є страховим випадком і тягне за собою відшкодування страховиком шкоди, заподіяної застрахованим транспортним засобом.

Такий висновок суду ґрунтується на наступних положеннях чинного законодавства.

Як вбачається зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до ст. 6 Закону № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон №1961- 1У) страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Як вже встановлено судом, в даному випадку мають місце всі умови, що визначені законом для здійснення страхового відшкодування.

Зокрема, у відповідності до названого вище полісу обов'язкового страхування, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого становить: за шкоду заподіяну життю та здоров'ю - 100000 грн. при нульовій франшизі.

Транспортний засіб ОСОБА_2 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди був застрахованим; наслідком ДТП стала смерть третьої особи - потерпілого ОСОБА_4, яка перебуває у прямому причинному зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою; вчинення дорожньо-транспортної пригоди внаслідок дії джерела підвищено небезпеки тягне за собою цивільно-правову відповідальність водія, незалежно від його вини чи протиправності поведінки. При цьому позивач ОСОБА_1 звернулась до страховика із письмовою заявою про виплату їй страхового відшкодування, розмір якого не перевищує встановленого полісом ліміту відповідальності.

З урахуванням викладеного, доводи відповідача - ПрАТ УПСК - про те, що в даному випадку підстав для виплати страхового відшкодування немає, не є переконливими і не спростовують висновків суду.

З приводу суми коштів, які підлягають стягненню на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок смерті ОСОБА_4 судом встановлено наступне.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач заявила вимогу про стягнення в її користь наступних сум: витрат на поховання у розмірі 8069 грн., коштів на утримання дітей та дружини загиблого потерпілого в загальному розмірі 94892,4 грн., щомісячними платежами згідно наданого позивачем розрахунку, а також моральну шкоду в розмірі 16536 грн.

Ці позовні вимоги суд вважає обґрунтованими та доведеними з урахуванням таких доказів та положень чинного законодавства.

Відповідно до ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Аналогічні приписи містяться і в ст.27.4 Закону 1961-1У.

Із наданих суду письмових доказів - довідки № 1263, виданої виконавчим комітетом Довговільської сільської ради, рахунку №94, виданого ПП Слива та рахунку б/н від 30.11.2015 року, виданого Володимирецьким комбінатом громадського харчування, вбачається, що позивач ОСОБА_1 понесла витрати на поховання свого чоловіка ОСОБА_4, в т.ч. на придбання домовини та інших речей для поховання - 5325 грн, на оплату поминального обіду - 2744 грн. Вказані докази суд вважає належними та допустимими, і такими, що підтверджують витрати позивача, пов'язані із похованням чоловіка.

При цьому суд також приймає до уваги, що цивільні правовідносини регулюються не тільки актами законодавства та договором, а також і звичаєм, як це передбачено ст.7 ЦК України. Оскільки проведення поминального обіду є усталеним звичаєм, суд вважає, що витрати в сумі 8069 грн, понесені ОСОБА_1 у зв'язку із похованням чоловіка, підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

З приводу щомісячного відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого ОСОБА_4, в користь його дружини та дітей, судом встановлено наступне.

Як вбачається зі ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) інвалідам - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті.

У відповідності до ст.27.2 Закону 1961-1У, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

З урахуванням викладеного, пояснення та заперечення відповідача, які вважають потерпілим виключно ОСОБА_4, суперечать вимогам чинного законодавства, і не можуть бути задоволені судом.

З урахуванням встановлених судом обставин справи, право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, мають: діти ОСОБА_4 - у відповідності до п.1) ч.1 ст.1200 ЦК України - до досягнення повноліття; дружина ОСОБА_4 - у відповідності до п.4) ч.1 ст.1200 ЦК України - у зв'язку із доглядом за дитиною до досягнення 14-ти річного віку.

Такий висновок суду підтверджується наступними доказами.

На час смерті ОСОБА_4 до складу його сім'ї входили двоє дітей - син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 та донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_5, а також дружина ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_6 а також довідкою № 1264, виданої виконавчим комітетом Довговільської сільської ради.

На час смерті ОСОБА_4, як і на час постановлення судового рішення, син ОСОБА_4 є неповнолітнім, а донька - малолітньою.

Дружина ОСОБА_4 - позивач ОСОБА_1 - на час його смерті не перебувала на утриманні чоловіка, оскільки працювала. В той же час, після смерті чоловіка ОСОБА_1 звільнилась з роботи і здійснює догляд за дітьми, в т.ч. за дитиною-інвалідом до досягнення 18-ти років та донькою до досягнення 14-ти років. Дані обставини підтверджується копією трудової книжки позивача, довідкою Володимирецької ЦРЛ № 2042 від 21.11.2016 року, довідкою № 1411 від 19.07.2016 року, виданою управлінням соціального захисту населення Володимирецької РДА.

Наведені обставини свідчать про те, що після смерті ОСОБА_4 у його дітей та дружини виникло право на відшкодування шкоди, заподіяної його смертю, і доводи, викладені в запереченнях та поясненнях відповідача, не спростовують висновків суду.

Згідно ч. ч. 2 та 3 ст.1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1 - 5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що розрахунок сум до виплати проведено позивачем правильно, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, яка була встановлена на час смерті ОСОБА_4 та із правильним визначенням періоду виплати.

Так, із довідки №4240, виданої 07.12.16 року управлінням соціального захисту населення Володимирецької РДА, вбачається, що розмір допомоги, яку отримував ОСОБА_4 в жовтні 2016 року у зв'язку із доглядом за дитиною-інвалідом, становить 2206,8 грн. Доводи представника відповідача про те, що така допомога не може бути прийнята до уваги як дохід померлої особи, суперечить вимогам чинного законодавства.

Так, з ч.2 ст.1200 ЦК України вбачається, що до складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Таким чином, зі змісту вказаної норми випливає, що доходом потерпілого може бути як пенсія, так і аналогічні (тобто соціальні) виплати, в даному випадку - цільова державна допомога, яку щомісячно отримував ОСОБА_4

Таким чином, позивачем правильно визначено розмір частки, яка підлягає стягненню - 2206,8 грн : 3 = 735,6 грн.

Відповідачем не спростовано наведеного розрахунку, у зв'язку з чим суд приймає його до уваги, та встановлює, що ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди як дружина померлого, яка здійснює догляд за дитиною до 14-ти річного віку за період з грудня 2015 року (місяць після ДТП) по червень 2018 року (місяць, в якому дитині виповнюється 14 років), а всього за 30 місяців, із розрахунку 2206,8 грн. : 3 = 735,6 грн., а всього 30 міс. х 735,6 грн. = 22068 грн.

Крім того, діти померлого ОСОБА_4 мають право на відшкодування шкоди з часу смерті батька і до настання кожному з дітей повнолітня, в т.ч. ОСОБА_7 - 21 міс. х 735,6 грн.. = 15447,6 грн., донька ОСОБА_5 - 78 міс. х 735,6 грн.. = 57376,8 грн., і вказані кошти підлягають стягненню в користь позивача ОСОБА_1

При цьому слід констатує, що обчислений позивачем та визнаний судом розмір відшкодування шкоди, заподіяної смертю особи, не перевищує розміру страхової виплати (ліміту відповідальності) на одну особу, який визначено договором страхування.

З приводу відшкодування моральної шкоди судом встановлено наступне.

Як вбачається зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Аналогічно, у відповідності до ст.27.3 Закону України № 1961-1У, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Як вбачається зі ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вже зазначалось, до складу сім'ї ОСОБА_4 входили його дружина та діти, їх родинні зв'язки та спільне проживання підтверджено належними письмовими доказами.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтувала моральну шкоду, заподіяну їй та її дітям внаслідок смерті ОСОБА_4 моральними стражданнями, яких вони зазнали внаслідок втрати чоловіка та батька, а також раптовими та суттєвими змінами у звичному укладі життя родини. Зокрема, вони втратили найріднішу людину, і ця втрата є непоправною. Діти залишились без батьківської турботи та піклування, будуть зростати у неповній сім'ї. Сама позивач також залишилась без підтримки чоловіка, змушена самостійно виховувати дітей, виконувати всю роботу по господарству. Крім того, позивач після смерті чоловіка змушена була розрахуватись з роботи та здійснює догляд за сином-інвалідом, що до часу своєї смерті робив чоловік ОСОБА_4

Сукупність цих обставин, які в судовому засіданні доведені письмовими доказами, свідчить про наявність передбачених законом підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди. Враховуючи, що її розмір, визначений позивачем, не перевищує максимального розміру, визначеного законом, а саме 12 мінімальних заробітних плат на час смерті ОСОБА_4, позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Як вбачається зі ст.1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Враховуючи викладене, керуючись ст..ст.60, 61, 209-212 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (, п/р № 265022094 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» м.Київ, МФО 380805) в користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого ОСОБА_4 в загальній сумі 94892 (дев'яносто чотири тисячі вісімсот дев'яносто дві) грн. 40 коп., в т.ч. 22068 (двадцять дві тисячі шістдесят вісім) грн. відшкодування, яке належить до виплати позивачу, 15447 (п'ятнадцять тисяч чотириста сорок сім) грн..60 коп. відшкодування, яке належить до виплати неповнолітньому ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 та 57376 (п'ятдесят сім тисяч триста сімдесят шість) грн. 80 коп. відшкодування, яке належить до виплати малолітній ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (, п/р № 265022094 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» м.Київ, МФО 380805) в користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 відшкодування понесених нею витрат на поховання чоловіка ОСОБА_4 в сумі 8069 (вісім тисяч шістдесят дев'ять) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (, п/р № 265022094 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» м.Київ, МФО 380805) в користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки в загальній сумі 49608 (сорок дев'ять тисяч шістсот вісім) грн., із розрахунку по 16536 (шістнадцять тисяч п'ятсот тридцять шість) грн. в користь позивача та дітей померлого ОСОБА_4 - сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4

Всього стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (, п/р № 265022094 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» м.Київ, МФО 380805) в користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, кошти в сумі сумі 152569 (сто п'ятдесят дві тисячі п'ятсот шістдесят дев'ять) грн. 40 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (, п/р № 265022094 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» м.Київ, МФО 380805) в дохід держави судовий збір по справі в сумі 1525 (одна тисяча п'ятсот двадцять п'ять) грн. 69 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Апеляцію може бути подано сторонами протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, що приймали участь у розгляді справи але не були присутніми під час проголошення рішення, мають право подати апеляцію протягом десяти днів з часу отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після оголошення ухвали апеляційного суду.

Головуюча:

Повний текст рішення проголошено 07 червня 2017 року