АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/4139/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1202/К/17 суддя Бардін О.С.
Категорія - 5 (I) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

Іменем України

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Чубіної А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник за довіреністю ОСОБА_3, на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4, яка діє від власного імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3,

представники позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представник третьої особи Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради - Березуцька Ніна Іванівна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_4, яка діє від власного імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, з яким мають спільну дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, в якій, як члени сім'ї, були зареєстровані позивач ОСОБА_4, як дружина, та їх донька ОСОБА_5.

В листопаді 2014 року відповідач вигнав позивача з донькою із спірної квартири та змінив вхідні замки, у зв'язку з чим ОСОБА_4 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_5 у квартирі не проживають.

Просила суд: усунути ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення.

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя особа Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1, у якій зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5.

В 2014 році шлюб між ним та ОСОБА_4 розірвано та вони проживають окремо.

Посилаючись на те, що при вселенні ОСОБА_4 не було домовленості про користування спірною квартирою та на те, що вона після розірвання шлюбу виїхала проживати за іншою адресою, просив суд: визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою суду від 06 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_4 об'єднано в одне провадження із зустрічним позовом ОСОБА_2

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 березня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_4 та малолітньою ОСОБА_5 квартирою АДРЕСА_1 та вселено їх у вказану квартиру.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та про задоволення його зустрічних позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість рішення суду. Зокрема, судом було прийнято, як належний доказ по справі, пояснення свідків, які є зацікавленими особами та до їх пояснень необхідно віднестись критично.

Також, відповідач зазначає, що сімейні відносини між сторонами було припинено 01.12.2013 року, у зв'язку з чим ОСОБА_4 виїхала з квартири та вже понад трьох років у спірній квартирі не проживає, тобто втратила право на користування цією квартирою згідно ст. 405 ЦК України.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_4, від імені та інтересах якої діє представник ОСОБА_7, зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представників позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, представника третьої особи Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради - Березуцьку Н.І., які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, на підставі договору дарування від 26.03.2007 року, належить на праві власності квартира АДРЕСА_3 (а.с. 10).

07 червня 2008 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_9, який розірвано рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 вересня 2014 року (а.с. 9).

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

25 лютого 2011 року ОСОБА_4 зареєстрована у АДРЕСА_3 (а.с. 6 - зворот), однак, після припинення шлюбних відносин з відповідачем ОСОБА_2, з листопада 2014 року в ній не проживає та не має доступу до квартири, оскільки в ній поміняні вхідні замки.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, яка діє від власного імені та від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_5, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення, суд першої інстанції виходив із того, що причини, з яких остання разом з дитиною не проживають у квартирі з 2014 року є поважними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, враховуючи наступне.

Права власника житлового будинку (квартири), визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 Житлового Кодексу України, які передбачають право власника користуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина власника квартири, їхні діти і батьки, а також інші особи.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 разом з малолітньою ОСОБА_5 вселилися до квартири АДРЕСА_3 областіта були зареєстровані у квартирі зі згоди власника ОСОБА_2, як члени його сім'ї, а тому вони у встановленому законом порядку набули права користування вказаною квартирою.

Відповідно до положень ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку(квартири) користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Припинення сімейних відносин з власником будинку(квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням.

Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», з наступними змінами, зазначено, що суд вправі відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ тощо), якщо член сім'ї наймача (власника) був відсутній понад встановлений законом строк без поважних причин.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_4, разом зі спільною донькою сторін у справі - малолітньою ОСОБА_5, вибула зі спірної квартири не з власної волі, іншого життя, яке можна було б вважати її постійним місцем проживання не має, між сторонами наявні неприязні стосунки та перешкоди з боку ОСОБА_2 для вселення останньої до квартири, а тому колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_10 самостійно виїхала із квартири на інше місце проживання після припинення шлюбних відносин.

Не може погодитись колегія суддів і з догодами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 не проживає у спірній квартирі понад три роки та має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України, оскільки цією правовою нормою передбачено правовий механізм визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, лише у разі відсутності члена сім'ї (колишнього члена сім'ї) у житловому приміщенні понад рік без поважних причин, тоді як судом встановлена наявність поважних причин не проживання ОСОБА_4 у спірній квартирі протягом тривалого часу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що питання про визнання колишньої дружини такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_3, ОСОБА_2 поставив лише після звернення ОСОБА_4 до суду із позовними вимогами про вселення до цієї квартири, що підтверджує доводи останньої про наявність неприязних стосунків між сторонами та про відсутність у неї можливості вирішити з ОСОБА_2 питання щодо користування квартирою.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом було прийнято до уваги пояснення свідків, які є зацікавленими особами, колегією суддів відхиляються, оскільки ОСОБА_2, а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції, не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування пояснень цих свідків та не заявлялося клопотання про допит інших свідків.

Не приймає до уваги колегія суддів й посилання відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 щодо відсутності між сторонами домовленості про користування кватирою, оскільки, як зазначено вище, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, тобто відсутність домовленості про користування спірною квартирою навпаки підтверджує наявність у ОСОБА_4, як особи, яка вселилася до квартири в якості члена сім'ї її власника, на користування цією квартирою нарівні з власником.

Фактично доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Таким чином, суд першої інстанції, установивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та про відмову в задоволенні зустрічного позову, а тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313 - 315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник за довіреністю ОСОБА_3, - відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: