Справа № 296/5233/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" листопада 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі: головуючого судді Сингаївського О.П., при секретарі Галіцькій А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Обербетон-Інвест" про зобовязання виконати умови договору та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

04.07.2017 ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаним позовом, в якому просить «Зобовязати ТОВ «ОБЕРБЕТОН-ІНВЕСТ» надати товар, та стягнути 5000 грн. моральної шкоди».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що між ним та відповідачем була укладена угода на виробництво плит перекриття. Відповідно до угоди відповідачем було надано рахунок для оплати № 31 від 13 березня 2014 року. 01 липня 2014 року позивач сплатив на рахунок відповідача кошти в розмірі 73 082,96 грн., однак відповідачем плити до цього часу не виготовлені.

В обґрунтування вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач зазначив, що в наслідок неправомірних дій відповідача він тривалий час був позбавлений можливості виконати будівельно-монтажні роботи та користуватись будинком.

У судовому засіданні позивач позов підтримав з викладених в ньому підстав.

Представник відповідача позов не визнав. Просив відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що позивач перерахував кошти на рахунок підприємства через три з половиною місяці після надання йому рахунку та не в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд відмовляє у задоволенні позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в березні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача ТОВ «Обербетон-Інвест» з приводу виготовлення для нього плит перекриття в кількості ПК-50 20 шт.; ПК 100 16 шт.; ПК 89 10 шт.; ПК 72 45 шт. Відповідачем був виданий позивачу рахунок на оплату № 31 від 13 березня 2014 року на загальну суму 183 184,71 грн. Вказані обставини не заперечувались сторонами та підтвердились копією рахунку на оплату (а. с. 2).

Відповідно до платіжних доручень № 20531323 та № 20531320 від 01 липня 2014 року позивачем ОСОБА_1 було сплачено на рахунок відповідача 46 952,16 грн. за плити перекриття ПК 100 (16 шт.) та 26130,80 грн. за плити перекриття ПК 89 (10 шт.) (а. с. 3).

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються статтями 626, 627, 628, 642, 644, 646 ЦК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України, правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України).

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст.627 ЦК України визначено, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Згідно ч.1 ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Частиною 1 ст.642 ЦК України встановлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Відповідно до ст.644 ЦК України, якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказано строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормального необхідного для цього часу.

Отже, з урахуванням встановлених правовідносин та норм права, що їх регулюють, можна сказати, що відповідачем, на запит позивача, було в письмовому вигляді запропоновано укласти договір з приводу виготовлення та продажу плит перекриття на умовах передоплати, в кількості та вартості запропонованій рахунком на оплату № 31 від 13 березня 2014 року. При цьому в рахунку на оплату не було вказано строк для відповіді, у звязку з чим, відповідно до п.2 ст.644 ЦК України, позивач повинен був дати відповідь на вказану пропозицію (оплатити рахунок) на протязі нормально необхідного строку.

01 липня 2014 року, тобто більше ніж через три місяці після отримання вказаної пропозиції позивачем було перераховано на рахунок відповідача кошти в сумі значно меншій ніж зазначено в пропозиції відповідача (рахунок на оплату № 31 від 13 березня 2014 року). У звязку з чим, суд дійшов до висновку про те, що позивач дав відповідь на пропозицію відповідача поза межами нормально необхідного для цього часу та не в повному обсязі, а тому його дії не можуть бути розцінені як відповідь на пропозицію відповідача від 13.03.2014 і не були розцінені як такі відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.646 ЦК України відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано умовах, є відмовою від одержання пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Натомість факт перерахування позивачем відповідачу 01 липня 2014 року коштів в сумі 73 082 грн. 96 коп. був прийнятий відповідачем як наступна пропозиція укласти договір, на що ним було здійснено акт звірки (а. с. 4) та в звязку з підвищенням ціни на товар запропоновано зменшити кількість замовлених плит або доплатити по рахунку № 156 на суму 6 787,68 грн.

Позивачем в судовому засіданні не надано доказів того, що він погодився на пропозицію відповідача доплатити зазначені кошти і доплатив їх, або зменшив кількість замовлених плит. Не заявлялось ним і будь-яких клопотань про витребування таких доказів.

Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору та відповідно не було укладено договір на виготовлення та продаж плит перекриття.

У звязку з викладеним, суд дійшов до висновку про безпідставність вимог позивача про зобовязання відповідача надати йому товар та безпідставність вимоги про відшкодування моральної шкоди як похідної.

Керуючись ст.ст.206, 208, 627, 628, 638, 640, 642, 644, 646, ст.ст.10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Обербетон-Інвест" про зобовязання виконати умови договору та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. П. Сингаївський