ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/1734/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"10" січня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі СЕМЕНЧЕНКО Я.А.

за участю

позивача не з'явилася;

відповідача не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2) про визначення порядку користування трикімнатною ізольованою квартирою АДРЕСА_1, загальною житловою площею 60,0 кв.м., виділивши їй у користування жилу кімнату площею 16,3 кв.м., що відповідає кімнаті №1 в технічній характеристиці квартири та балкон площею 1,0 кв.м., а відповідачу - жилу кімнату площею 12,0 кв.м., що відповідає кімнаті №3 в технічній характеристиці квартири та лоджію площею 1,4 кв.м, залишивши інші приміщення квартири у спільному користуванні з відповідачем.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що у вказаній квартирі вона зареєстрована разом з відповідачем, проте, через невизначеність щодо порядку користування спірною квартирою ОСОБА_1 разом з дитиною вимушена тимчасово проживати за іншою адресою.

До початку судового розгляду, представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд визначити порядок користування трикімнатною ізольованою квартирою АДРЕСА_1, загальною житловою площею 60,0 кв.м., виділивши їй у користування жилу кімнату площею 12,0 кв.м., що відповідає кімнаті №3 в технічній характеристиці квартири та лоджію площею 1,4 кв.м., а відповідачу - жилу кімнату площею 16,3 кв.м., що відповідає кімнаті №1 в технічній характеристиці квартири та балкон площею 1,0 кв.м, залишивши інші приміщення квартири у спільному користуванні з відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Дослідивши подану представником позивача заяву про зменшення розміру позовних вимог, враховуючи, що заява подана представником позивача до початку розгляду справи по суті та у відповідності до приписів ч. 2 ст. 31 ЦПК України, суд приймає її до розгляду та вважає за необхідне здійснити розгляд справи з урахуванням наданих представником позивача уточнень.

Позивач у судове засідання не з'явилася, однак її представник подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у заяві позовні вимоги з урахуванням їх зменшення підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до стст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами придбано майно - квартиру АДРЕСА_1

На підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2008 року, за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину спірної квартири.

За даними технічного паспорту на квартиру, остання розташована на 8 поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з трьох окремих житлових кімнат площею 16,3 кв.м., 8,0 кв.м. та 12,0 кв.м., загальна площа квартири становить 60,00 кв.м. Жилі кімнати квартири відокремлені окремими входами та виходами, є ізольованими та можуть використовуватись кожна індивідуально.

Після розірвання шлюбу у позивача з відповідачем почали виникати конфлікти по володінню та користуванню квартирою, мирним шляхом вирішити дані питання неможливо. На даний час відповідач відмовляється добровільно визначити порядок користування жилими кімнатами спірної квартири та місцями загального користування (коридор, кухня, вбиральня, ванна кімната, комора) квартири і житловою кімнатою площею 8,0 кв.м., що відповідає кімнаті №2 в технічній характеристиці квартири, а тому позивач позбавлена можливості вирішити питання користування спірною квартирою в інший спосіб.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 317 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

Статтею 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим.

Відповідні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі №6-1500цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

З огляду на викладені норми чинного житлового законодавства та виходячи із загальної житлової площі вказаної квартири, розміру кожної жилої кімнати, кількості осіб, що проживають у квартирі, неможливість вирішення ситуації, яка склалась між сторонами щодо користування квартирою, суд приходить до висновку, що порядок поділу, запропонований позивачем є розумним та справедливим і не призведе до порушення прав, свобод чи інтересів сторін у справі.

При цьому, виділення в користування позивачки ізольованої кімнати площею 12,0 кв.м. з лоджією, а відповідачу житлової кімнати площею 16,3 кв.м. з балконом не суперечитиме чинному законодавству України, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись стст. 317, 319, 321, 355, 358 ЦК України та стст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням - задовольнити.

Виділити у користування ОСОБА_1 жилу кімнату площею 12,0 кв.м. з лоджію площею 1,4 кв.м., у квартирі АДРЕСА_1, що відповідає кімнаті №3 в технічній характеристиці квартири.

Виділити у користування ОСОБА_2 жилу кімнату площею 16,3 кв.м. з балконом площею 1,0 кв.м., у квартирі АДРЕСА_1, що відповідає кімнаті №1 в технічній характеристиці квартири.

Місця загального користування (коридор, кухня, вбиральня, ванна кімната, комора) квартири та житлову кімнату площею 8,0 кв.м., що відповідає кімнаті №2 в технічній характеристиці квартири АДРЕСА_1 залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ КАЛІУШКО Ф.А.