АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/5007/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/258/К/17 суддя Рибакова В.В.
Категорія - 47 ( ІІ ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

Іменем України

17 січня 2017року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Митрофанової Л.В.

за участю секретаря - Чубіної А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Нікопольської міської ради, Комунального підприємства «Міський земельний кадастровий центр», Відділу Держгеокадастру у м. Нікополі Дніпропетровської області, треті особи - Управління містобудування та архітектури Нікопольської міської ради, Нікопольський регіональний відділ інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Дніпропетровській області, про визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту, усунення перешкод у користуванні домоволодінням та за позовом третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Нікопольської міської ради про визнання дій Нікопольської міської ради протиправними, визнання недійсним Державного акту, усунення перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року залишено без розгляду позовну заяву третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Нікопольської міської ради про визнання дій Нікопольської міської ради протиправними, визнання недійсним Державного акту, усунення перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди на підставі п. 4 ч.1 ст. 207 ЦПК України, оскільки у провадженні іншого суду перебуває аналогічний позов.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду та направити справу для розгляду по суті до суду першої інстанції, у зв'язку з тим, що судом було порушено норми процесуального права та не взято до увагу, що позови не є тотожними.

Особи, які беруть участь у розгляді справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (т. 3 а.с. 7-13), в судове засідання не з'явилися, представники Відділу Держгеокадастру у м. Нікополі Дніпропетровської області та Управління містобудування та архітектури Нікопольської міської ради надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 14,15), а інші - про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції керувався п.4 ч.1 ст. 207 ЦПК України й виходив з того, що спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді.

Однак, на думку колегії суддів, такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв'язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

У відповідності до положень ст. 207 ЦПК України, суд залишає заяву без розгляду у випадку, коли спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді.

При цьому, у такому випадку тотожними, тобто повністю співпадати, мають бути: предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та Нікопольської міської ради, у якому просив: визнати протиправними дії Нікопольської міської ради щодо передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,0458 га та скасувати рішення сесії Нікопольської міської ради від 13.05.1996 року №307; визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП522, виданий ОСОБА_3 на підставі рішення Нікопольської міської ради від 13.05.1996 року №307, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право особистої власності на землю №522, площею 0,0458 га, розташованого на території Нікопольської міської ради для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 усунути перешкоди у користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 та земельною ділянкою площею 0,0458 га, шляхом зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкод в користуванні ОСОБА_5; стягнути з відповідачів на його користь по 50 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (т. 2 а.с. 115-117).

При цьому, в провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Нікопольської міської ради, предметом позовних вимог якого є: визнання незаконним та скасування рішення сесії Нікопольської міської ради від 13.05.1996 року №307 про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,0458 га; визнання недійсним Державного акту на право приватної власності, виданого Нікопольською міською радою 27.05.1996 року на ім'я ОСОБА_3, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право особистої власності на землю за №522 від 27.05.1996 року, про власність ОСОБА_3 на земельну ділянку АДРЕСА_1, площею 0,0458 га (т. 3 а.с. 178-21).

Отже, предмет позовних вимог та матеріально-правове регулювання спірних правовідносин, у вище зазначених позовних заявах, не є повністю тотожними, а тому висновок суду про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду на підставі п. 4 ч.1 ст. 207 ЦПК України є помилковим.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд порушив право ОСОБА_2 на доступ до правосуддя, закріплене в статті 6 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, у зв'язку з чим ухвалу суду необхідно скасувати і направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року скасувати та направити цивільну справу позовом третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Нікопольської міської ради про визнання дій Нікопольської міської ради протиправними, визнання недійсним Державного акту, усунення перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області для подальшого розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: