Справа № 128/2247/16-ц Провадження № 22-ц/772/128/2017Головуючий в суді першої інстанції Ганкіна І. А.
Категорія 57Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого судді Голота Л.О.,

суддів: Кучевського П.В., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря Топольська В.О.,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Юридично Земельний Союз «Альянс» про стягнення безпідставно набутих коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08.11.2016 року,

встановила:

03 червня 2016 року позивач ОСОБА_3, інтереси якої представляє ОСОБА_2 звернулася з позовом до ТОВ «Юридично-земельний союз «АЛЬЯНС», у якому на підставі вимог ст. 20 Закону України « Про захист прав споживачів» та ст.1212 ЦК України просила стягнути з відповідача безпідставно набуті ними кошти у розмірі 1 200 грн, які вона сплатила відповідачу за виготовлення технічної документації.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 08 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 листопада 2016 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити повністю. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 апеляційну скаргу повністю підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник ТОВ «Юридично-земельний союз «АЛЬЯНС» в судове засідання не з»явився про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надана представником позивача квитанція № 399 від 04.01.2016 року не містить відомостей, що кошти в сумі 1200 грн. були оплачені та зараховані на рахунок відповідача, на квитанції є лише підпис ОСОБА_4 про вчинення ним дії по виписуванню квитанції, а не прийнятті коштів (а.с. 5,33)

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції по суті вірно вирішив спір та ухвалив справедливе рішення.

Судом першої інстанції вірно встановлені наступні обставини.

Рішенням Жабелівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 23.12.2015 року ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості). / а.с.4./

З метою виготовлення технічної документації ОСОБА_3 у січні 2016 року звернулась до ТОВ « Юридично-земельний союз « Альянс».

04.01.2016 року ОСОБА_3 було видано квитанцію № 399 від 04.01.2016 року. / а.с.5/

28.01.2016 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_2 звернулась з заявою до директора ТОВ « Юридично-земельний союз « Альянс» у якій просила повернути кошти, які вона сплатила, у зв»язку з тим, вона зіткнулась з нечесними діями працівника ОСОБА_5 / а.с.6/

Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються главою 63 ЦК України.

Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона ( виконавець) зобов»язується за завданням другої сторони ( замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов»язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір про надання послуг є консенсуальним, оскільки він вважається укладеним не з моменту передачі певної речі( виконання послуги), як це властиво реальним договорам, а з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Вимоги до форми договору встановлені ст. 639 ЦК України. Даний договір про надання послуги був укладений між сторонами в усній формі.

Позивач висловила пропозицію про виготовлення їй технічної документації, відповідач прийняв дану пропозицію, надавши позивачу квитанцію та вчинивши певні дії на виконання даного договору ( виїзд на місце, здійснення обмірів, виготовлення плану).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що посилання позивача на норми ст.1212 ЦК України ( загальні положення про зобов»язання у зв»язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави), як на підставу для задоволення її вимог та стягнення коштів є невірним, оскільки між сторонами виникли договірні правовідносини.

У рішенні «Меньшакова проти України» від 08.04.2010 року Європейський суд з прав людини виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду. Суд повторює, що пункт 1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов»язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом.

Згідно ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи фактичні обставини, що наведені позивачем у позові колегія суддів приходить висновку, що зазначення ОСОБА_3 конкретної правової норми на обгрунтування позову не є визначальним при вирішенні питання про те, яким законом слід керуватись при його вирішенні ( п. 9 Постанови № 5 Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року).

Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання.

У судовому засіданні представник апелянта пояснила, що зіткнувшись з нечесними діями працівника відповідача ОСОБА_5, який при спілкуванні з сусідами позивачки домовився про зустріч з ними на 18.01.16 року, тоді як позивачці була призначена зустріч на наступний день; крім того, виготовлені відповідачем плани земельної ділянки не відповідали дійсності та інтересам самої позивачки. Дані обставини викликали сумнів у професійності та порядності працівників відповідача, що змусило позивачку звернутись до іншої установи, які і виготовили їй технічну документацію.

Згідно п.3 ст. 612 ЦК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов»язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку , що у позивачки в наслідок порушення відповідачем взятих на себе зобов»язань за договором про надання послуги виникли правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема визначені у ст. 611 ЦК України.

Однак, заявляючи вимогу про стягнення коштів у сумі 1200 грн позивачем не було надано суду доказ, а саме розрахунковий документ, який повинен видаватись при здійснені розрахунків суб»єктами господарювання для підтвердження факту надання послуги.

Надана позивачем квитанція № 399 від 04.01.2016 року не є належним та допустимим доказом, відповідно до вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України, оскільки у порушення наказу Міністерства фінансів України від 21.01.2016 року № 13 « Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов»язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій ( розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій ( розрахункових книжок)» ( далі Положення) не містить установлених у цьому Положенні обов»язкових реквізитів, які б надавали підстави віднести дану квитанцію до класу розрахункових документів, а саме у ній відсутній напис «Розрахунок провів», рядок для підпису особи, яка здійснює розрахунки та « Сума отримана за товар ( послугу)».

Відповідно п.3 Положення у разі відсутності в документі хоча б одного з обов»язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не приймається як розрахунковий.

Згідно п. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з відповідача 1 200 грн слід відмовити з підстав не доведення факту сплати нею даних коштів, а тому приходить висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України,- ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.О. Голота

Судді П.В. Кучевський

В.П. Рибчинський

/підписи/

Згідно з оригіналом: