АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Височанської Н. К., Литвинюк І. М.

секретар Тодоряк Г. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, процентів, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 08 лютого 2017 року,

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, процентів, відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що 22 грудня 2015 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики, відповідно до якого він надав йому грошову позику у сумі 6000 доларів США та 60000 грн строком на один місяць. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_2 написав розписку.

Пунктом 6 укладеного договору позики передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, 60 % річних від простроченої суми боргу, а також моральну шкоду в розмірі суми позики.

Відповідач ОСОБА_3, який є братом ОСОБА_2., поручився повернути кошти на умовах договору позики, надавши відповідну розписку.

Посилаючись на неповернення коштів, невиконання умов договору позики та поруки, позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість станом на 22 вересня 2016 року у розмірі 508468 грн 59 коп, яка складається з: суми боргу за договором позики від 22 грудня 2015 року з урахуванням 60 процентів річних від простроченої суми боргу 308122 грн 79 коп.; моральної шкоди в розмірі позики 220345 грн 80 коп.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 08 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість станом на 22 вересня 2016 року згідно договору позики від 22 грудня 2015 року в загальній сумі 345356 грн 16 коп., яка складається з: заборгованості за сумою позики 6000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22 вересня 2016 року складає 155847 грн 60 коп. та 60000 грн, разом 215847 грн 60 коп.; 60 процентів річних від простроченої суми 129508 грн 56 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У справі встановлено, що 22 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав позичальнику грошову позику у сумі 6000 доларів США та 60000 грн строком на один місяць. Позичальник в свою чергу зобов'язався повернути суму позики у встановлений договором строк, який вираховується з дня передачі йому грошей (а.с.9).

Пунктом 6 даного договору передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики, позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, 60 процентів річних від простроченої суми боргу, а також моральну шкоду у розмірі позики.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів на користь позивача суми позики, а також 60 процентів річних сторонами не оскаржується.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування мотальної шкоди, суд першої інстанції виходив з безпідставності та недоведеності цих вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Як встановлено у справі між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 не укладався письмовий договір поруки, а відповідно указані сторони договору не встановили відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди.

Тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди за неповернення відповідачем ОСОБА_2 коштів за договором позики, є таким, що відповідає нормам матеріального права.

Правильним по суті є й рішення суду першої інстанції про відмову у позові про відшкодування моральної шкоди, заявленому до відповідача ОСОБА_2

Спірні правовідносини між указаними сторонами випливають з договору позики грошей.

Умовами договору позики від 22 грудня 2015 року передбачена можливість відшкодування моральної шкоди у випадку несвоєчасного повернення позики у розмірі позики (п.6).

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відподідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У позовній заяві, ОСОБА_1, посилаючись на умови договору просив на відшкодування моральної шкоди стягнути 220345 грн 80 коп. - суму, що є еквівалентною сумі боргу за договором позики.

Водночас у позовній заяві позивач не зазначав у чому полягає завдана йому моральна шкода, а лише виходив з можливості відшкодування такої шкоди, виходячи з умов договору.

Позивач не посилався на докази наявності моральної шкоди (душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з несвоєчасним поверненням йому суми позики).

Сам факт прийняття судом першої інстанції рішення про стягнення суми позики, процентів за її користування є достатньою компенсацією позивачеві за можливе завдання йому моральної шкоди внаслідок несвоєчасного повернення позики.

Тому рішення суду першої інстанції про відмову у позові до ОСОБА_2 в частині відшкодування моральної шкоди є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Суд першої інстанції у рішенні помилково не навів змісту п. 6 договору позики, проте це не вплинуло на вирішення спору в частині вимог про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права є необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в сумі першої інстанції.

Апеляційна скарга як і позовна заява не містить посилання на те, у чому полягає завдання позивачеві моральної шкоди (ст. 23 ЦК України).

Саме зазначення у договорі можливості відшкодування такої шкоди не є підставою для стягнення передбаченої договором суми.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: Н. К. Височанська

І. М. Литвинюк