Номер провадження 2/754/4357/17
Справа №754/6289/17
РІШЕННЯ

Іменем України

24 жовтня 2017 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Галась І.А.

при секретарі Кудрі А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, 3-тя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 26 січня 2005 року між її донькою - ОСОБА_3 та відповідачем у справі - ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

Від даного шлюбу подружжя має малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

20 березня 2008 року шлюб між її донькою ОСОБА_3 та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу, неповнолітній ОСОБА_4 проживав разом з матір'ю, бабусею ОСОБА_1 (позивач у справі), повнолітньою сестрою ОСОБА_5 та співмешканцем матері ОСОБА_6, якого малолітня дитина називає батьком.

Відповідач жодного разу не виявив бажання побачити свого сина. Матеріальної допомоги на утримання не надавав, з дитиною взагалі не спілкується, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, самоухиляється від виконання обов'язків по утриманню та вихованню свого сина, не цікавиться його здоров'ям. Перешкод з боку матері неповнолітнього та іншими членами родини в спілкуванні дитини з батьком не чинились.

ІНФОРМАЦІЯ_2 донька позивача ОСОБА_1, матір малолітньої дитини - ОСОБА_3 померла. Після смерті матері, неповнолітня дитина ОСОБА_4 постійно проживає з позивачем ОСОБА_1, яка є бабусею малолітньої дитини. Всі обов'язки щодо утримання та виховання дитини позивач несе самостійно. Відповідач не проявив бажання забрати сина до себе та відмовляється надавати будь-яку допомогу на виховання та утримання дитини, не цікавиться його життям.Зважаючи на викладене, позивач просить позов задовольнити, позбавити батьківських прав відповідача та стягнути аліменти на утримання дитини.

В судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заявіпросили його задовольнити та зазначили, що в подальшому позивач має намір оформити опіку над малолітньою дитиною ОСОБА_4

Відповідач в судове засідання не з'явився про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що в справі містяться відповідні докази. Заяв, заперечень, клопотань суду не надав, в зв'язку з чим суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу за його відсутності по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України.

Представник 3-ї особи - Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи батьками малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, актовий запис №659, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, актовий запис №425, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, 20.03.2008 р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано.

Після розірвання шлюбу малолітня дитина ОСОБА_4 залишилась проживати разом з матір'ю ОСОБА_3, позивачем у справі ОСОБА_1, яка є рідною бабусею малолітньої дитини, повнолітньою сестрою ОСОБА_5 та співмешканцем матері ОСОБА_6 Відповідач жодного разу не виявляв бажання побачити свого сина. Матеріальної допомоги на утримання не надавав, з дитиною не спілкується, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, самоухиляється від виконання обов'язків по утриманню та вихованню свого сина, не цікавиться його здоров'ям. Перешкод з боку матері малолітньої дитини та іншими членами родини в спілкуванні дитини з батьком не чинились.

ІНФОРМАЦІЯ_2 матір малолітньої дитини, дочка позивача у справі - ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис №15459, видним Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. Після смерті матері малолітня дитина ОСОБА_4 постійно проживає з бабусею, - позивачем у справі ОСОБА_1 Всі обов'язки щодо утримання та виховання дитини позивач несе самостійно. Відповідач не проявив бажання забрати сина до себе та відмовляється надавати будь-яку допомогу на виховання та утримання дитини.

Між позивачем та малолітньою дитиною склались теплі, усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей.

Згідно довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Деснянського району м. Києва №03-08/405 від 07.02.2017 р. вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, де займає житлову площу із 2-х кімнат, площею 28,94 кв.м. у окремій квартирі на 11 поверсі, 16 поверхового будинку.

Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 від 02.02.2016 р., за адресою: АДРЕСА_1 проведених працівниками Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної реєстрації, з'ясовано, що житло знаходиться на 11 поверсі, 16 поверхового будинку та складається з 2-х кімнат. Малолітня дитина мешкає разом з бабусею в одній кімнаті. В кімнаті є двоспальний диван, розкладний диван, меблева стінка, комод, комп'ютер, письмовий стіл, книжки, учнівське приладдя, іграшки. Приміщення чисто прибране, укомплектоване необхідними меблями та технікою. Умови проживання задовільні.

Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання родини ОСОБА_4 від 20.01.2017 р. за адресою: АДРЕСА_1, перевіркою встановлено, що дитина має комфортні (відповідно до квадратної площі) умови проживання, в родині добрий родинний мікроклімат, дитина бажана, нею опікуються, люблять. Відсутні ознаки негативного впливу на дитину, аморального способу життя не виявлено.

Згідно характеристики ОСОБА_4, учня 5-А класу школи І-ІІІ ступенів № 276 м. Києва, складеної класним керівником ОСОБА_9 та директором ОСОБА_10, вбачається, що дитина навчається в вищезазначеній школі з першого класу. Зарекомендував себе як добрий та працьовитий учень. Володіє навчальним матеріалом на середньому рівні. Батько дитини, ОСОБА_2 протягом періоду навчання ОСОБА_4 в школі ні до класного керівника початкових класів, ні до адміністрації не звертався, шкільним життям дитини не цікавиться, на батьківських зборах не був. Бабуся ОСОБА_1, позивач у справі, приділяє належну увагу навчанню, вихованню, здоров'ю дитини ОСОБА_4 Допомагає у виконанні домашніх завдань, організації дозвілля, підготовці до позаурочних виховних заходів. Дитина забезпечена всім необхідним для навчання та розвитку. Завжди охайний та доглянутий. Бабуся регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться шкільним життям дитини, її розвитком. Між членам родини повне взаєморозуміння, дитину люблять, підтримують, турбуються про неї.

Відповідно до Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав №102/03/31-2331 від 21.03.2017 р. Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження Органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол №5 від 16.03.2017 р.).

Також, у вищезазначеному висновку зазначено, що батько малолітньої дитини ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях, поданих до Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, заперечував щодо позбавлення його батьківських прав, підтвердив, що після розлучення з ОСОБА_3 сина не бачив та не спілкувався з ним. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації вів себе неадекватно, агресивно, кричав, висловлював образи щодо своєї колишньої померлої дружини - матері дитини. Члени комісії повинні були фізично втручатись для забезпечення безпеки та захисту позивача ОСОБА_1 від дій ОСОБА_2

При співбесіді членів комісії з малолітнім ОСОБА_4 було з'ясовано, що він не знав про існування свого біологічного батька ОСОБА_2, його ніколи не бачив та не спілкувався. Дитина вважає та називає батьком співмешканця матері ОСОБА_6, який постійно був поруч, проживав разом з ним, мамою ОСОБА_3, бабусею - позивачем ОСОБА_1 та рідною сестрою. Виховання, контроль та матеріальне забезпечення дитини здійснює позивач (бабуся) ОСОБА_1, співмешканець матері малолітньої дитини ОСОБА_6 Біологічний батько свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виховання та навчання сина, не проявляє щодо нього батьківської турботи, не цікавиться його життям та здоров'ям, не утримує матеріально.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані, виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Як було встановлено в судовому засіданні відповідач - батько дитини ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини: жодної участі у його житті не приймає, не надає жодного матеріального утримання, з дитиною не спілкується, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, самоухиляється від виконання обов'язків по утриманню та вихованню дитини, не цікавиться її життям та здоров'ям.

Відповідно до частини 4 статті 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст.164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла - шістнадцяти років.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 16 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Всупереч вимогам законодавства Відповідач повністю нехтує своїми обов'язками по відношенню до сина: ніякої участі у вихованні не бере, не цікавиться його життям, здоров'ям, розвитком, з сином не спілкується, не бере участі у матеріальному забезпечені потреб малолітнього сина, тобто відповідач - батько дитини свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо сина.

Таким чином, повне самоусунення Відповідача від виконання свої батьківських обов'язків свідчить про свідоме порушення прав і обмеження законних інтересів малолітньої дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання і виховання та є підставою для відповідальності, зокрема у формі позбавлення батьківських прав, передбаченої ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України

Відповідно до ст. ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

У відповідності до ч. ч. 2,3 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В силу ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

За наведеного вище суд вважає за правомірне стягнути з відповідачааліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі визначеної позивачем.

На підставі вищенаведеного, п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та, керуючись ст.ст.150, 164, 180, 182, 184 СК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 213 - 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянина Російської Федерації, уродженця с. Матяшівка Обухівського району, Київської області, батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис № 659, зроблений 16 березня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві)

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянина Російської Федерації, уродженця с. Матяшівка Обухівського району, Київської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на утримання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн., щомісячно, починаючи з 15 травня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: