У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про виділення в натурі частки у спільному майні, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 14 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що він є власником 9/20 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 Власником 11/20 частини вказаного будинку є ОСОБА_7 Крім того, у спільній частковій власності сторін знаходиться земельна ділянка за вказаною адресою, а саме: позивачу належить 7/20 частини, а відповідачу - 13/20 частини цієї ділянки. Вважав, що він, як співвласник, має право на виділ своєї частки у натурі.

Просив виділити йому у натурі окремий об'єкт нерухомого майна - 9/20 частини житловому будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, зокремаАДРЕСА_1 у житловому будинку літ. «А-1». Квартира № 1 позначена у додатку № 2 зеленим кольором, загальною площею 79,5 кв. м, до якої входять: сіни 1-1, площею 12,7 кв. м; кімната 1-2, площею 9 кв. м; кімната 1-3, площею 21,2 кв. м; передпокій 1-4, площею 9,2 кв. м; кімната 1-5, площею 9,8 кв. м; коридор 1-6, площею 4,3 кв. м, санвузол 1-7, площею 5,1 кв. м; сіни І, площею 2,1 кв. м; сіни ІІ, площею 6,1 кв. м; літня кухня літ. «Б», площею 14,1 кв. м; сарай літ. «Б1», площею 13,7 кв. м; гараж літ. «Ж», площею 20,2 кв. м; сарай літ. «З», площею 7,2 кв. м; Ѕ частини огорожі № 1; Ѕ частини огорожі № 2; Ѕ частини замощення № 3; водогін АДРЕСА_3, припинивши за ним право спільної часткової власності на вказане вище майно. Виділити йому у натурі 7/20 частини земельної ділянки НОМЕР_2, що знаходиться по АДРЕСА_1 площа якої становить 1,888 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 14 червня 2016 року, позов задоволено частково.

Виділено ОСОБА_6 в окремий об'єкт нерухомого майна (з присвоєнням окремої поштової адреси та реєстрового номера) 9/20 частини у житловому будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 а саме: частину житлового будинку літ. «А-1» квартира № 1, позначена у додатку № 2 зеленим кольором, загальною площею приміщень 79,5 кв. м, до якої входять: сіни 1-1, площею 12,7 кв. м; кімната 1-2, площею 9 кв. м; кімната 1-3, площею 21,2 кв. м; передпокій 1-4, площею 9,2 кв. м; кімната 1-5, площею 9,8 кв. м; коридор 1-6, площею 4,3 кв. м; санвузол 1-7, площею 5,1 кв. м; сіни І, площею 2,1 кв. м; сіни ІІ, площею 6,1 кв. м; літня кухня літ. «Б», площею 14,1 кв. м; сарай літ. «Б1», площею 13,7 кв. м, гараж літ. «Ж», площею 20,2 кв. м; сарай літ. «З», площею 7,2 кв. м; Ѕ частини огорожі № 1; Ѕ частини огорожі № 2; Ѕ частини замощення № 3; водогін АДРЕСА_3. Припинено за ОСОБА_6 право спільної часткової власності на вказане майно. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення у частині відмови у задоволенні позовної вимоги про поділ земельної ділянки та виділення її у натурі скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову.

Отже, судові рішення у частині позовних вимог про виділ в натурі частки у житловому будинку не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ч. 1 ст. 355 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути частково задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про поділ земельної ділянки та виділення її в натурі, суди керувалися тим, що зазначене питання вирішено рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 березня 2006 року, яке набрало законної сили, і яким ОСОБА_6 виділено в натурі земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 661 кв. м.

З такими висновками судів погодитися не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 є власником 9/20 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими на земельній ділянці площею 1 888 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 25 березня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори (а. с. 9).

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 25 липня 2000 року № 291 власником 11/20 частини вказаного будинку є ОСОБА_7 (а. с. 14).

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 05 січня 2006 року, серія НОМЕР_3, земельна ділянка площею 1 888 кв. м знаходиться по АДРЕСА_1, власником 13/20 частини земельної ділянки є ОСОБА_7, а власником 7/20 частини - є ОСОБА_6 Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку 1 000 кв. м, 888 кв. м - для особистого підсобного господарства (а. с. 15).

У 2005 році ОСОБА_6 звертався до суду з позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою, виділ її в натурі.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 березня 2006 року визнано за ОСОБА_6 7/20 частини земельної ділянки по АДРЕСА_2 Визначено за ОСОБА_6 порядок володіння земельною ділянкою відповідно до варіанту № 2 висновку судово-технічної експертизи від 25 січня 2006 року № 799 (а. с. 16, 17).

Згідно з вказаним рішенням варіант № 2 експертизи передбачає порядок володіння земельною ділянкою згідно з частками співвласників відповідно до державного акта на право власності на землю. 7/20 частини земельної ділянки (ОСОБА_6) відповідає 661 кв. м, 13/20 частини (ОСОБА_7.) - 1 227 кв. м. Такий варіант пропонувався з урахуванням площі ділянки по всій довжині, яка вилучена зі сторони домоволодіння АДРЕСА_3, та без врахування площі, яка вилучена з користування земельної ділянки НОМЕР_4. Розрахунок площі: 118 кв. м − площа спільного користування. Співвласнику ОСОБА_6 виділялася у володіння земельна ділянка площею 661 кв. м, у тому числі 59 кв. м (118/2) спільного володіння. Співвласнику ОСОБА_7 виділялася земельна ділянка площею 1 227 кв. м, у тому числі 59 кв. м (118/2) спільного володіння.

Звертаючись до суду з позовом у справі, що переглядається, ОСОБА_6 просив виділити його частку у спільній власності земельної ділянки з визначенням відповідних сервітутів для забезпечення користування колишніми співвласниками своїми частками земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вважаючи, що зазначене питання було вирішено рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 березня 2006 року, суди не врахували, що вказаним рішенням суду визначено порядок користування земельною ділянкою, за яким частина земельної ділянки залишилася у спільному користуванні. Таким чином, питання щодо виділу земельної ділянки з припиненням права спільної часткової власності судовим рішенням від 2006 року вирішено не було.

Крім того, відмовляючи у позові з тих підстав, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суди порушили вимоги п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки зазначена норма передбачає у такому випадку закриття провадження у справі.

Разом з тим у даному випадку підстави і предмет позову різний.

Враховуючи, що суди не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення вимог матеріального та процесуального права призвело до ухвалення судових рішень, які не відповідають вимогам ст. ст. 212−214, 316 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, що у силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 14 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.О. Леванчук
О.М. Ситнік
О.В. Ступак