Справа №591/1226/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Бурда Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/1243/17 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Різниченко Н.А.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз»

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 22 червня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумигаз збут»,

про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом ОСОБА_3, який 17.05.2017 року остаточно уточнив та зменшив, просив:

визнати неправомірним та скасувати рішення комісії Публічного акціонерного товариства «Сумигаз» про встановлення фактичного об'єму спожитого природного газу з 01.11.2016 року за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку №10 до Кодексу газорозподільних систем, а саме 9,8 м куб.;

зобов'язати ПАТ «Сумигаз» припинити нарахування об'ємів спожитого природного газу за граничними об'ємами споживання, визначеними у додатку №10 до Кодексу газорозподільних систем, а саме 9,8 м куб.;

зобов'язати ПАТ «Сумигаз» провести перерахунок норми споживання природного газу починаючи з вересня 2016 року з 9,8 м куб. на 4,4 м куб., починаючи з 01.11.2016 року та до моменту ухвалення судом рішення у справі.

Свої вимоги мотивує тим, що 12.08.2016 року у будинку АДРЕСА_1 представники ПАТ «Сумигаз» намагалися встановити загальнобудинковий лічильник обліку природного газу замість індивідуального, однак «внаслідок відмови споживачів від встановлення лічильника, що здійснюється за ініціативи та за кошти оператора ГРМ» працівниками було складено акт про порушення № 04/63 від 12.08.2016 року. 13.09.2016 року працівниками ПАТ «Сумигаз» був складений другий акт про порушення №04/185. Вважає, що при складанні акту про порушення та при його розгляді відповідачем не були дотримані порядок оформлення акту та порядок прийняття рішення стосовно нього, передбачений розділом ХІ Кодексу газорозподільних систем. З даними актами він не погоджується, оскільки відповідно до ст.18 Закону України «Про ринок природного газу», Постанови КМУ від 23.03.2016 року №203, Кодексу газорозподільних систем до встановлення лічильника він повинен сплачувати за газ, виходячи з норми споживання 4,4 м куб. Законом не передбачено отримання згоди окремого мешканця на встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу, а тому, на його думку, не може бути відповідальності за те, що не передбачено законом. Він, як побутовий споживач є відповідальним лише за відмову від встановлення лічильника до квартири, а не на будинок, і нарахування норми споживання 9,8 м куб. не відповідає вимогам закону. Встановлення колективної відповідальності прямо суперечить Конституції та іншим нормам чинного законодавства. Відповідачем не було надано доказів, які б підтверджували факти вчинення позивачем порушень, а саме відмови від встановлення лічильника.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 22.07.2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасоване рішення ПАТ «Сумигаз» від 17.11.2016 року в частині визначення ОСОБА_3 з 01.11.2016 року режиму споживання, за яким фактичний об'єм спожитого природного газу визначається за граничними об'ємами споживання природного газу населенню згідно Додатку № 10 до Кодексу газорозподільних систем.

Зобов'язано ПАТ«Сумигаз» здійснити перерахунок об'ємів природного газу споживачу ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 за період з листопада 2016 року по червень 2017 року за нормою споживання 4,4 м. куб в місяць на одну особу.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Сумигаз» на користь держави 1 280 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ПАТ «Сумигаз» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумигаз», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити повністю. Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було з'ясовано, який суб'єкт господарювання здійснює постачання природного газу на території м.Суми, що у подальшому вплинуло на визначення правовідносин. У рішенні зазначено, що постачання природного газу у будинок, в якому проживає позивач здійснює відповідач та третя особа, що не відповідає дійсності, оскільки з 01.07.2015 року ПАТ «Сумигаз» не має ліцензії на постачання, тобто не здійснює постачання природного газу споживачами Сумської області. Ринок природного газу є вільним, на території Сумської області на конкурентній основі постачання природного газу для споживачів здійснюють понад 10 організацій. Також зазначає, що акти про порушення були складені правомірно та у встановленому законом порядку, оскільки, навіть залучена у якості свідка голова будинкового комітету ОСОБА_4, у судовому засіданні підтвердила, що нею власноруч у Акт про порушення №04/185 від 13.09.2017 року у графу 4 було внесено запис такого змісту: «мешканці АДРЕСА_1 відмовляються від встановлення загально будинкового лічильника…». Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги, що позивач особисто був присутнім на засіданні постійно діючої комісії з розгляду актів про порушення, яке відбулося 17.11.2016 року та отримав повідомлення про прийняте рішення. Крім того, вказує, що в матеріалах справи відсутній документ, відносно якого було прийняте рішення про визнання його незаконним та скасування, що свідчить про те, що саме рішення постійно діючої комісії з розгляду Актів про порушення не було предметом дослідження в суді першої інстанції та не були досліджені обставини його прийняття, а відтак, рішення прийняте виключно на припущеннях. Також зазначає, що відповідно до вимог ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі - до 01.01.2018 року. При цьому обов'язок забезпечити встановлення лічильників газу трактується законом лише з технічної точки зору як виконання робіт і не включає в себе поняття повного фінансування таких робіт за кошти суб'єкта господарювання. Отже, споживач не може відмовитися від встановлення комерційного ВОГ з ініціативи та за кошти Оператора ГРМ. В іншому випадку розподіл природного газу такому споживачу припиняється у порядку, визначеному розділом VI Кодексу ГРМ. У разі відмови споживача від встановлення за рахунок і за ініціативою оператора ГРМ загальнобудинкового вузла обліку природного газу оператор ГРМ, відповідно до вимог абз.7 п.3 гл.4 розділу ХІ Кодексу ГРМ має право змінити режим нарахування об'ємів спожитого газу побутовому споживачу, що проживає у такому будинку та не забезпечений індивідуальним лічильником природного газу, з визначенням фактичного об'єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по такому споживачу за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеному у додатку 10 до Кодексу ГРМ, але виключно за умови наявності акта про порушення, складеного до вимог глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ. Також вказує, що факт відмови позивача від встановлення загально будинкового вузла обліку природного газу чітко зафіксовано актами про порушення (від 12.08.2017 року та 13.09.2017 року), особистими підписами позивача на зворотній стороні вищевказаних актів, особистою заявою ОСОБА_3 на засіданні постійно діючої комісії з розгляду актів про порушення, яке відбулося 17.11.2016 року, а також його особистою заявою у судовому засіданні у суді першої інстанції. Жоден з цих документів ним не відізвано, не визнано недійсним, не скасовано, а пояснення - не змінювалися. А тому, вважає, відсутні підстави щодо визнання недійсним рішення постійно діючої комісії з розгляду актів про порушення від 17.11.2016 року.

В судому засіданні представник товариства «Сумигаз» підтримав доводи апеляційної скарги і просив задовольнити, визнав, що саме їх підприємство встановлює тарифи для нарахування товариством «Сумигаз збуд» щомісячної суми платежу.

Позивач та його представник вважають рішення законним і тому просили залишити без змін, пояснив, що застосування до позивача норми споживання природного газу у розмірі 9,8 м.куб на одну особу до наступу 01.01.2018р., т.т. з дати з якої законом передбачено споживання природного газу тільки при наявності приладу обліку, є незаконним.

Представник товариства «Сумигаз збуд» підтримав апеляційну скаргу і просив задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення у справі - залишенню без змін, з огляду на наступне.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідачем не надані належні та допустимі докази на підтвердження факту здійснення позивачем, як побутовим споживачем природного газу, правопорушення у вигляді відмови від встановлення за рахунок Оператора ГРМ лічильника природного газу - індивідуального або загально будинкового, натомість, матеріали справи (акт від 13.09.2016 року) навпаки свідчать про те, що позивач висловив своє бажання про встановлення в квартирі індивідуального лічильника. Крім того, суду не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт того, що акти про порушення складалися в присутності позивача, щодо порушення допущеного саме позивачем і що він відмовився від їх підписання. Зазначені обставини слугують достатніми підставами для визнання незаконним та скасування рішення постійно діючої комісії ПАТ «Сумигаз» від 17.11.2016 року в частині визначення ОСОБА_3 з 01.11.2016 року режиму споживання, за яким фактичний об'єм спожитого природного газу визначається за граничними об'ємами споживання природного газу населенню згідно Додатку № 10 до Кодексу газорозподільних систем.

У той же час, відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині, суд першої інстанції виходив з того, що зі скасуванням вищезазначеного рішення від 17.11.2016 року відпадають підстави для здійснення нарахування об'ємів спожитого газу за граничними нормами споживання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається з цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 є мешканцем квартири АДРЕСА_1.

Згідно з ліцензією, виданою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг ( далі - НКРЕКП ) на підставі рішення № 929 від 26.03.2015 року (переоформлена рішенням від 01.09.2015 року №2248), ПАТ «Сумигаз» є газорозподільною організацією, яке здійснює свою діяльність на всій території області, та здійснює розподіл природного газу, газу (метану) вугільних родовищ (а.с.37). З листа НКРЕКП від 01.09.2015 року №9254/21/61-15 вбачається, що 01.09.2015 року було прийнято рішення про переоформлення ліцензії АЕ №295554 на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, виданої ПАТ «Сумигаз» на безстрокову (а.с.38).

Згідно з ліцензією, виданою НКРЕКП на підставі рішення № 1681 від 04.06.2015 року (переоформлена рішенням від 01.09.2015 року №2247), ТОВ «Сумигаз збут» здійснює свою господарську діяльність з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом (а.с.24).

Постановою НКРЕКП № 549 від 31.03.2016 року, з наступними змінами від 15.12.2016 року, затверджено План розвиту газорозподільної системи ПАТ на 2016-2025 роки, яким передбачено витрати на встановлення будинкових приладів обліку (а.с. 39-42).

Будинок АДРЕСА_1 включено в План розвитку газопостачальної системи на 2016-2025 роки Інвестиційної програми ПАТ на 2016 рік, якою передбачені витрати на встановлення будинкових приладів обліку (а.с.75-77).

12.08.2016 року та 13.09.2016 року працівники відповідача намагалися встановити загальнобудинковий вузол обліку газу у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1, проте активісти з числа мешканців вказаного будинку завадили цим спробам, вважаючи, що відповідач зобов'язаний забезпечити за власний рахунок кожну квартиру індивідуальним лічильником газу.

12.08.2016 року представники відповідача склали акт про порушення № 04/63, відповідно до якого мешканцями будинку за адресою: АДРЕСА_1 встановлено порушення п.п. 5 розділу ІХ «Особливості організації обліку газу в багатоквартирних будинках» Кодексу газорозподільних систем, а саме - відмова споживачів від встановлення будинкового лічильника газу, за ініціативи та за кошти оператора, недопуск представників оператора ГРМ для проведення ремонтних, монтажних робіт. В акті також зазначено, що комісія з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ буде розглядати даний акт на засіданні 18.08.2016 року; в графах про ознайомлення з актом споживача (його представника) та інших осіб будь-які підписи відсутні. В якості споживача зазначений ОСОБА_6 (а.с. 12).

13.09.2016 року представники ПАТ «Сумигаз» склали повторний акт про порушення №04/185, відповідно до якого мешканцями будинку за адресою: АДРЕСА_1 встановлено порушення п.п. 5 розділу ІХ «Особливості організації обліку газу в багатоквартирних будинках» Кодексу газорозподільних систем, а саме - відмова споживачів від встановлення будинкового лічильника газу, за ініціативи та за кошти оператора, недопуск представників оператора ГРМ для проведення ремонтних, монтажних робіт. В акті не зазначено час та місце розгляду акту; в графах: «з актом про порушення ознайомлений споживач», «з актом про порушення ознайомлені» проставлені прочерки, відсутні прізвища та підписи (а.с. 13).

В акті в розділі зауваження споживача, як підтвердили сторони в судовому засіданні, вчинено запис головою будинкового комітету житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 проте, що всі мешканці будинку просять встановити, як того потребує закон індивідуальні безкоштовні лічильники у кожній квартирі. Після цього запису проставлено підпис мешканців з 35-ти квартир буднику.

У вказаному акті в розділі «зауваження споживача до цього акту» зазначено: «Ми всі мешканці будинку просимо встановити, як того потребує закон, індивідуальних безкоштовних лічильників на кожну квартиру» та міститься прізвище та підпис позивача.

17.11.2017 року комісія ПАТ «Сумигаз» розглянула вказані акти про порушення Кодексу газорозподільних систем і прийняла рішення про нарахування побутовим споживачам, у тому числі й будинку за адресою: АДРЕСА_1, які відмовились від встановлення за рахунок оператора ГРМ загальнобудинкових лічильників газу, фактичного об'єму спожитого розподіленого природного газу з 01.11.2016 року за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, а саме, 9,8 м.куб. (а.с. 29).

З представленої копії витягу з протоколу №13 від 17.11.2016р. засідання постійно діючої комісії ПАТ «Сумигаз» з розгляду актів про порушення в частині прийнятого рішення, вбачається, що через відмову споживачів природного газу, мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_1, від встановлення загальнобудинкового лічильника газу за ініціативи та кошти Оператора ГРМ, шляхом недопуску представників Оператора ГРМ до ввідного газопроводу багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 для виконання робіт по встановленню загальнобудинкового вузла обліку природного газу, в порушення вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16.06.2011 № 3533-УІ, п.З глави 4 розділу IX та глави 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2494, що документально підтверджується Актом від 12.08.2016р. № 04/63 про порушення, Актом від 13.09.2016 року № 04/185 про порушення, з 01.11.2016 року, фактичний об'єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу мешканцям багатоквартирного будинку АДРЕСА_1, як побутовим споживачам, у яких не встановлені індивідуальні лічильники газу, з 01.11.2016 року визначати за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у Додатку №10 до Кодексу газорозподільних систем.

Як вбачається з наданих позивачем рахунків за газ та послуги з газопостачання, фактичне нарахування за послуги з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1, починаючи з 01.11.2016 року, проводиться за граничними нормами споживання, які становлять 9,80 м куб. на одну особу зареєстровану в житловому приміщенні квартири позивача (а.с.14).

Отже, названими документами, які стали підставою для застосування для позивача норми споживання природного газу в розмірі 9,8 м.куб. не свідчать про відмову позивача споживати природний газ для приготування їжі через прилад обліку, а інших переконливих доказів з приводу вчинення саме позивачем перешкод у встановленні загальнобудинкового лічильника на житловий будинок АДРЕСА_1 відповідачем не було надано.

Порядок та підстави забезпечення населення приладами обліку природного газу врегульований Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Законом України «Про ринок природного газу», розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.04.2012 року №259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладного) обліку природного газу», Главою 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2494, Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 року №620 (далі - Тимчасове положення ), Типовим договором розподілу природного газу, затвердженою постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498 та Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2500.

Зокрема, згідно п. 4-5 Тимчасового положення, ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, у будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу, визначаються: для споживачів, що мають квартирні лічильники газу, - за показаннями таких лічильників; для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні.

Як уже зазначалось, питання встановлення ПАТ «Сумигаз» загальнобудинкових лічильників та фінансування даних робіт, в тому числі в спірному у будинку, було узгоджено з НКРЕКП та затверджено в Інвестиційній програмі на 2016 рік.

У відповідності до приписів статей 2-4, 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16.06.2011р. №3533, який набрав чинності з 09.07.2011р., постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі - з 01.01.2018 року.

Фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Виконавцями робіт із встановлення вузлів обліку природного газу є суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території та отримали відповідні дозволи для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу.

Суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані: 1) забезпечити встановлення лічильників газу: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. У разі не встановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України; б) для інших споживачів - до 1 липня 2011 року; 2) припинити розподіл природного газу споживачам, які використовують природний газ без його комерційного обліку, у разі відмови таких споживачів від встановлення лічильників газу, а саме: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року; б) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року.

Відповідно до розпорядження КМУ від 25.04.2012 року №259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладного) обліку природного газу» з метою забезпечення повного комерційного (приладового) обліку природного газу в побуті відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» було запропоновано Міністерству енергетики та вугільної промисловості разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями і суб'єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території: 1) розробити та затвердити графіки оснащення квартир і приватних будинків, у яких проживає населення, лічильниками газу в розрізі територій, на яких провадять господарську діяльність зазначені суб'єкти, та до 1 липня 2012 р. подати їх Кабінетові Міністрів України; 2) вжити заходів до оснащення в повному обсязі квартир і приватних будинків, у яких проживає населення, лічильниками газу: до 1 січня 2016 р., - якщо природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі; до 1 січня 2018 р., - якщо природний газ використовується тільки для приготування їжі; 3) провести із залученням загальнодержавних і місцевих засобів масової інформації роз'яснювальну роботу з питань доцільності та ефективності обліку використаного населенням природного газу із застосуванням лічильників газу.

Як визначено у п. 37 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 р. № 329, який набрав чинності з 01.10.2015 р. (крім окремих його положень) споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Відповідно до ст. 11 цього Закону з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб'єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов'язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

Такі обов'язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання. Такі обов'язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України. Такі обов'язки не можуть покладатися на споживачів.

Визначення категорії споживачів, яких стосуються спеціальні обов'язки, відбувається за рішенням Кабінету міністрів України, який встановлює критерії для віднесення споживачів до категорії вразливих - побутових споживачів, які набувають право на державну допомогу в порядку встановленому КМУ (ст. ст.1,14,16 Закону).

Питання прав та обов'язків споживача врегульовано ст. 13 названого Закону, де пунктом 1 перелічені права споживача, серед який відсутнє право на безкоштовне встановлення приладу обліку в квартирах, будинках.

Як передбачено у п. 3 ст. 18 цього Закону, постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

У разі не встановлення такого приладу обліку газу до 01.01.2018 р. з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється.

Аналіз викладених норм матеріального права дає підстави для висновку, позивач, як споживач природного газу, має право на установку лічильника газу в квартирі за рахунок газопостачальної організації - ПАТ «Сумигаз» в порядку черговості згідно затверджених графіків оснащення квартир і приватних будинків у яких проживає населення, лічильниками газу в розрізі територій, на яких провадять господарську діяльність суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, до 01.01.2018 року або оплатне встановлення газового обладнання у більш короткі строки.

З наведеного вище вбачається, що позивач, як споживач природного газу, має право на встановлення лічильника газу, в тому числі і за рахунок газопостачальної організації - ПАТ «Сумигаз», на що місцевий суд при ухваленні оскаржуваного рішення в цій частині звернув увагу, та навіть наголосив, що позивач висловлював своє бажання про встановлення у його квартирі індивідуального лічильника газу.

Статтями 15-16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо передчасності застосування до позивача санкцій у вигляді нарахування граничного об'єму спожитого газу в розмірі 9,8 м куб., оскільки така відповідальність в розумінні п.1 ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» пов'язана з відсутністю забезпечення встановлення лічильників газу для населення (яким є позивач) (як загальнобудинкових, так і індивідуальних), що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - лише з 01.01.2018 року, а відтак, дійшов до вірного висновку про зобов'язання ПАТ «Сумигаз» здійснити позивачу перерахунок об'ємів природного газу за період з листопада 2016 року по червень 2017 року за нормою споживання 4,4 м куб в місяць на одну особу.

Слід зазначити також, що виконання даних робіт можуть бути профінансовані також відповідним бюджетом чи з інших джерел не заборонених законом.

Норми споживання природного газу населення в разі відсутності газових лічильників, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року №203.

Тобто, визначення обсягу газу, що споживається абонентами на нормами споживання природного газу населенням в разі відсутності газових лічильників визначається Кабінетом Міністрів України на загальнодержавному рівні. Суд не є компетентним органом, який наділений повноваження вирішувати дані питання.

Правові наслідки суду першої інстанції з приводу неправомірності встановлення позивачу фактичного об'єму спожитого природного газу за граничними об'єми відповідають нормам матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини.

Відповідно до п. 3, глави 4, розділу IX, п. 2, глави 2, п. 1, глави 5, розділу XI Кодексу, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об'єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 15 до цього Кодексу.

До порушень, внаслідок яких Оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об'ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу, належать відмова в доступі до об'єкта побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу.

У разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу.

Визначення фактичного споживання природного газу за встановленим у додатку 15 до Кодексу граничного об'єму споживання, є відповідальністю, яка застосовується до конкретного побутового споживача за відмову від встановлення індивідуального чи загальнобудинкового лічильника газу за рахунок Оператора ГРМ. Дана відповідальність застосовується за відповідний календарний місяць.

В актах про порушення від 12.08.2016 року та 13.09.2016 року, складеному на мешканців будинку АДРЕСА_1 про відмову від обладнання загальнобудинкового приладу обліку ( а.с. 12,13 ) відсутній підпис позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що рішення постійно діючої комісії ПАТ «Сумигаз» з розгляду актів про порушення від 17.11.2016 року про визначення ОСОБА_3, як мешканцю спірного будинку, квартира якого не обладнана індивідуальним приладом обліку газу, фактичного об'єму споживання за граничним об'ємам споживання природного газу, прийнято з порушення норм чинного законодавства, а тому, є незаконним та підлягає скасуванню в частині визначення ОСОБА_3 з 01.11.2016 року режиму споживання, за яким фактичний об'єм спожитого природного газу визначається за граничними об'ємами споживання природного газу населенню згідно Додатку № 10 до Кодексу газорозподільних систем.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, після повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору і доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування, тому колегія суддів залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: