Номер провадження 2/754/1354/17
РІШЕННЯ

Іменем України

12 січня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі

головуючого - судді Шевчука О.П.

при секретарі - Бойко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом про визнання її сина таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 відповідно договору купівлі - продажу.

У 2011 році в зазначеній квартирі зареєстрована сім'я позивача, а саме - її сини - ОСОБА_2, ОСОБА_5, та ОСОБА_3.

У 2006 році ОСОБА_2 одружився та виїхав з дружиною до міста Запоріжжя.

З цього часу відповідача з родичами не спілкується, його місце проживання або перебування позивачу та третім особам не відоме.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала з наведених у ньому підстав.

Відповідач в судові засідання не з'явився, про день та час розгляду справи судом повідомлявся по адресі реєстрації, причини неявки суду не повідомив.

Треті особи у справі - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судові засідання не з'явились, надавши заяви про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази у справі суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 14.12.2000 року вбачається, що зазначена квартира належить на праві власності ОСОБА_3 - 30/100 частин, ОСОБА_5 - 30/100 частин, ОСОБА_1. ОСОБА_2, ОСОБА_4 - 40/100 частин квартири в рівних долях.

Таким чином відповідач у справі є власником частини квартири, права користування якою просить позбавити його позивач.

Відповідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

При цьому відповідно ст. 321 ЦК України Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що чинне законодавство України не передбачає визнання власника таким, що втрати право користування належним йому майном, задоволення позову призведе до звуження непорушного права позивача на користування своєю власністю на власний розсуд.

За таких обставин позов ОСОБА_1 не грунтується на нормах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,60,88,213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя