УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ГулькаБ.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до приватного сільськогосподарського підприємства «Гарант-2005» про стягнення коштів за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовними вимогами про стягнення із приватного сільськогосподарського підприємства «Гарант-2005» (далі - ПСГП «Гарант-2005») заборгованості по орендній платі, трьох відсотків річних та пені.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 вересня 2016 року позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 об'єднано в одне провадження.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що вони є власниками земельних ділянок площею 4,53 га (ОСОБА_4) та 4,49 га (ОСОБА_5), розташованих на території Вовнянської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

На підставі договорів оренди від 21 грудня 2012 року та від 25 грудня 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно передали відповідачеві у користування вищезазначені земельні ділянки.

Дані правочини були зареєстровані в Управлінні Держземагентства у Миргородському районі Полтавської області.

У п. 9 договорів сторони узгодили, що розмір орендної плати щорічно становить 3 514 грн 33 коп., а п. 10 передбачено, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

У додатках до договорів оренди землі зазначено, що орендна плата вноситься орендарем в розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельного паю щорічно на суму 6 171 грн 16 коп.

Починаючи з 2013 року ПСГП «Гарант-2005» на вказану суму не нараховувало інфляційних втрат.

Посилаючись на наведене, позивачі просили стягнути з відповідача борг за договорами оренди землі в сумі 20 385 грн 85 коп. на користь кожного, який складається із: 4 998 грн 40 коп. - суми інфляційних втрат, 162 грн 50 коп. - трьох відсотків річних і 15 224 грн 95 коп. - пені.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши ст. ст. 409, 626, 654 ЦК України, ст. ст. 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі», надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що додатки до договорів оренди землі, якими змінено розмір орендної плати і на які позивачі посилалися як на підставу своїх вимог, не пройшли державної реєстрації, як того вимагав закон.

Крім того, упродовж 2013-2015 років відповідач сплачував позивачам орендну плату у розмірі по 6 171 грн 19 коп. на користь кожного щорічно, що значно перевищує передбачений договором розмір орендної плати в розмірі 3 514 грн 33 коп. навіть з урахуванням інфляційних втрат.

Колегія погоджується з такими висновками.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
Б.І. Гулько С.Ф. Хопта