Справа № 158/556/17
Провадження № 2/0158/245/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2017 року Ківерцівський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Пономарьової О.М.

при секретарі Грубі М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів.

Як доказ заявлених вимог вказує на те, що 17.02.2016 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір Фінансового лізингу № 001579 з додатками, згідно якого предметом Лізингу по даному договору є сільськогосподарська техніка - трактор МТЗ 82.1.26.

Відповідно до умов Договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор МТЗ 82.1.26 у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на умовах, передбачених договором.

17.02.2016 року на виконання умов вищевказаного договору позивачем ОСОБА_1 на користь ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було сплачено авансовий платіж в розмірі 50 000 грн.

Посилаючись, на те що умови укладеного договору не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Цивільного законодавства України, його умови є несправедливими такими, що вводять в оману, відповідач проводить нечесну підприємницьку діяльність, тому просить суд визнати договір фінансового лізингу № 001579 від 17.02.2016 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» недійсним, стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на його користь 50000 грн. сплачених згідно вищевказаного договору.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився. До суду подав заяву про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. До суду подано заперечення на позовну заяву, згідно якого вважає, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу № 001579 від 17.02.2016 року відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про фінансовий лізинг», договір був укладений у письмовій формі, при цьому кожна сторінка договору та додатків до нього була власноручно підписана позивачем. Договір містить найменування товару, розмір лізингових платежів та строк лізингу, опис умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу. Таким чином, представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними, в задоволенні позову просить відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, (ст. 627 ЦК України)

Судом встановлено, що 17.02.2016 року між ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та позивачем ОСОБА_1 було укладено Договір фінансового лізингу № 001579 за умовами якого ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді трактора «МТЗ 82.1.26», вартістю 18181,82 дол. США, що еквівалентно на час укладення договору 500000,00 грн., та передати його у користування позивачу, який в свою чергу зобов'язувався сплачувати щомісячні лізингові платежі в розмірі 283,05 долар США згідно графіку.

17.02.2016 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив товариству адміністративний платіж на суму 50000,00 грн. та комісію за здійснення касової операції в сумі 600 грн, що стверджується квитанцією № NO15033120 від 17.02.2016 року.

На виконання умов договору позивачем отримано примірник договору разом з додатками № 1, № 2, в яких зазначено марку, модель та вартість предмету лізингу.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути не - споживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Закон України «Про фінансовий лізинг» визначає загальні правові та економічні засади фінансового лізингу.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону, фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За приписами ст. 6 Закону договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Положеннями статті 16 Закону встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Як підтверджено матеріалами справи та встановлено судом, між сторонами виникли цивільно-правові відносини на підставі укладеного договору фінансового лізингу.

Частина 1 статті 227 Цивільного кодексу України вказує, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Як вбачається зі змісту договору лізингу, укладеного між сторонами, адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, підлягає сплаті за розгляд та підготовку документів для укладення Договору, та становить відсоток від вартості предмета Лізингу. Тобто адміністративний платіж - це одноразова плата лізингоодержувача лізингодавцю при укладанні договору.

Згідно пункту 4.1 договору трактор передається у користування ОСОБА_1 не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4. ст.9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.6. ст.9 даного договору.

Як вбачається із наведених договірних умов, складові першого лізингового платежу - «адміністративний платіж» виходить за межі переліку таких платежів, передбачених законом.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» розмір лізингових платежів є істотною умовою договору.

Договором передбачено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте таке право в жодному випадку не передбачається для лізингоодержувача. Одночасно, для лізингоодержувача встановлюються жорсткі зобовязання та непропорційно великий розмір штрафу. Так, з п. 10.14 Договору лізингу вбачається, що за дострокову сплату платежів в термін до спливу 12 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмету лізингу, лізингоодержувач сплачує штраф в розмірі 10% від суми достроково погашення.

Виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача. В п.п. 10.14, 12.4, 12.5, 12.6 Договору лізингу передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу, пені. При цьому адекватного захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобовязань лізингодавцем, умовами договору не передбачено.

Таким чином, забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидний дисбаланс між правами та обовязками сторін.

Згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства.

Законом України «Про захист прав споживачів», встановлено недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введені в оману споживачів, шляхом пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої, позбавлення споживачів достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення.

Згідно з положеннями ч. 1, п. п. 2, 4, 7 ч. 3, ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Так, згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 названого Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Аналізуючи норми статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України): по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно п. 12.13 Договору лізингу у випадку відмови від прийняття предмету лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір та вимагати від лізингоодержувача сплатити на користь лізингодавця неустойку (штраф) у розмірі 10 % від вартості предмета лізингу. У такому випадку лізингодавець не повертає лізингоодержувачу сплачені ним на виконання даного договору кошти.

Суд вважає, що вказана стаття Договору суперечить положенням п. 4 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору - є несправедливою умовою договору. В даному випадку адміністративний платіж є окремою оплачуваною послугою відповідача. Тому неповернення цих коштів суперечить п.4 та п.5 ч. з вищевказаного Закону.

Крім того, п. п. 8.1, 8.3 вищевказаного договору погоджена сторонами вартість предмета лізингу, однак лише на момент укладення договору (18181,82 доларів США). За умовами договору, вона може бути змінена, в залежності від зміни обмінного курсу долара США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця, що у свою чергу відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» також є ознакою несправедливої угоди, а саме визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю /виконавцю, виробнику/ можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Згідно з ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, врахувавши в системному звязку норми чинного законодавства, які регулюють відносини в сфері фінансового лізингу, та обставини справи, зокрема те, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір без дотримання усіх передбачених чинним законодавством вимог, суд вважає, що відповідачем не надано доказів на спростування обставин, які виклав позивач.

Також, суд вважає, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, містить несправедливі умови, а тому є підстави для визнання умов договору несправедливими в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак і визнання даного договору - недійсним у відповідності до ст. 215 ЦК України.

Разом з тим, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15 та від 11 травня 2016 року № 6-65цс16, і які в силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання недійсним договору фінансового лізингу № 001579 від 17.02.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_1 50 000 грн. сплачених згідно вказаного договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги. За таких обставин з відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 64, 88, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 216, 634, 638, 1167 ЦК України, ст.ст. 4, 16-19 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу № 001579 від 17.02.2016 року та стягнення грошових коштів - задовольнити.

Визнати недійсним Договір фінансового лізингу №001579 від 17.02.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" () на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 50000 (пятдесят тисяч) гривень сплачених згідно договору фінансового лізингу № 001579 від 17.02.2016 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» в доход держави для зарахування до спеціального бюджету судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ківерцівський районний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ківерцівського районного суду О.М. Пономарьова