Номер провадження: 22-ц/785/7254/17
Номер справи місцевого суду: 513/1316/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В..

при секретарі: Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 районної спілки споживчих товариств, Дочірнього підприємства «ОСОБА_3 райспоживспілки», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Одеський обласний комітет професійних спілок працівників споживчої кооперації та ОСОБА_3 районний комітет профспілки працівників споживчої кооперації, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 районної спілки споживчих товариств на рішення Саратського районного суду Одеської області від 27 липня 2017 року, -

встановила:

16 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом який в подальшому було уточнено до ОСОБА_3 районної спілки споживчих товариств, Дочірнього підприємства «ОСОБА_3 райспоживспілки», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Одеський обласний комітет професійних спілок працівників споживчої кооперації та ОСОБА_3 районний комітет профспілки працівників споживчої кооперації, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та моральної шкоди.

Посилаючись на те, що з 17 червня 2014 року він працював директором Дочірнього підприємства «ОСОБА_3 райспоживспілки».

Розпорядженням голови правління ОСОБА_3 районної спілки споживчих товариств від 18 листопада 2016 року № 23 та наказом ДП «ОСОБА_3 РСС» від 18 листопада 2016 року № 42 його було звільнено з посади директора ДП «ОСОБА_3 РСС» по п.4 ст.40 КЗпП України за прогул (у тому числі відсутність на робочому місці більше трьох годин продовж робочого дня) без поважних причин.

Своє звільнення він вважає протиправним та безпідставним, а розпорядження голови правління ОСОБА_3 РССТ та наказ ДП «ОСОБА_3 РСС» незаконними та такими, що грубо порушують чинне законодавство України.

Позивач зазначає, що факт відсутності його на роботі 19, 22 та 23 жовтня 2016 року не був встановлений та належним чином документований, акти про відсутність його на роботі не містять фактичних даних та є недопустимими доказами.

Прогулів без поважних причин 19, 22 та 23 жовтня 2016 року він не вчиняв. В наказах не конкретизовано, в який саме день, час, якого місяця та року, він був відсутній на роботі без поважних причин, які саме дні є днями прогулу та не визначений час прогулу, а також порядок оплати цих днів.

Звільняючи його, відповідач не врахував, що він сумлінно ставився до виконання своїх посадових обовязків, його двічі було заохочено подякою та грамотою від керівника ОСОБА_3 РССТ, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

Вважає, що дійсною причиною звільнення стало його звернення до правоохоронних органів із заявою про вилучення касиром ДП «ОСОБА_3 РСС» ОСОБА_4 та головним бухгалтером ОСОБА_5 з каси ДП «ОСОБА_3 РСС» грошових коштів в сумі 30000 гривень, а також про безпідставне вилучення керівництвом ОСОБА_3 РСС з обігу ДП «ОСОБА_3 РСС» грошових коштів в сумі 7000 гривень щомісячно.

При звільненні його з роботи відповідачами порушений порядок застосування дисциплінарних стягнень, встановлений ч.1 ст.149 КЗпП України: письмове пояснення від нього не витребувано; рішення про звільнення прийнято без згоди профспілкового комітету; відповідач не врахував його попередню сумлінну роботу.

Внаслідок незаконного звільнення йому було завдано моральної шкоди в розмірі 25000 гривень, тому що він був позбавлений права на отримання заробітку, погіршився матеріальний стан, погіршився стан здоровя, порушені нормальні життєві звязки та стосунки з оточуючими його людьми. Він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Також позивач зазначив, що під час розгляду справи зясувалось, що він не є членом професійної спілки ДП «ОСОБА_3 РСС», тому що заяви про прийом до спілки він не писав. Проте, з його заробітної плати безпідставно (без відповідної заяви про вступ до зазначеної професійної спілки, без заяви про відрахування із заробітної плати членських внесків) відраховувалися членські внески за період з червня 2014 року по листопад 2016 року включно, у загальній сумі 1006,51 гривень, яка має бути стягнута з ДП «ОСОБА_3 РСС». Вважає, що це є заборгованість із заробітної плати, а тому просив стягнути з відповідача ДП «ОСОБА_3 РСС» середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати на дату постановлення рішення суду, оскільки у день звільнення 18.11.2016 року із ним був проведений розрахунок, але не повний, тому що не виплачено 1006,51 грн.

Посилаючись на ці обставини, позивач остаточно просив: визнати недійсними та скасувати постанови правління ОСОБА_3 РССТ № 18 від 01 листопада 2016 року та № 22 від 18 листопада 2016 року; визнати недійсним та скасувати розпорядження голови правління ОСОБА_3 РССТ від 18 листопада 2016 року № 23 та наказ ДП «ОСОБА_3 РСС» від 18 листопада 2016 року № 42 про його звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП України; поновити його на роботі на посаді директора ДП «ОСОБА_3 РСС» з 18 листопада 2016 року; визнати недійсним запис від 18.11.2016 року № 13 в його трудовій книжці про звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин; стягнути з ДП «ОСОБА_3 РСС» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 31588 гривень та ненараховану і невиплачену заробітну плату за 23 жовтня 2016 року у розмірі 149 гривень; стягнути з ДП «ОСОБА_3 РСС» на його користь невиплачену заробітну плату у сумі 1006,51 гривень та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати на дату постановлення рішення суду у сумі 31588 гривень; стягнути з ОСОБА_3 РССТ на його користь 25000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути солідарно з відповідачів на його користь судовий збір.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 27 липня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано незаконною та скасовано постанову правління ОСОБА_3 районної спілки споживчих товариств № 18 від 01 листопада 2016 року.

Визнано незаконною та скасовано постанову правління ОСОБА_3 районної спілки споживчих товариств № 22 від 18 листопада 2016 року «Про розірвання трудового договору з ініціативи власника».

Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови правління ОСОБА_3 районної спілки споживчих товариств від 18 листопада 2016 року № 23 про звільнення ОСОБА_2 з посади директора ДП «ОСОБА_3 райспоживспілки» по п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Визнано незаконним та скасовано наказ дочірнього підприємства «ОСОБА_3 райспоживспілки» від 18 листопада 2016 року № 42 про звільнення ОСОБА_2 з посади директора Дочірнього підприємства «ОСОБА_3 райспоживспілки» по п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Дочірнього підприємства «ОСОБА_3 райспоживспілки» з 18 листопада 2016 року.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «ОСОБА_3 райспоживспілки» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 листопада 2016 року по 27 липня 2017 року у сумі 31737 гривень.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «ОСОБА_3 райспоживспілки» на користь ОСОБА_2 не нараховану та невиплачену заробітну плату за 23 жовтня 2016 року у сумі 149 гривень.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «ОСОБА_3 райспоживспілки» на користь ОСОБА_2 безпідставно утримані із заробітної плати профспілкові членські внески у загальній сумі 1006 гривень 51 копійку.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «ОСОБА_3 райспоживспілки» в дохід держави судовий збір в загальній сумі 4453 гривні 70 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 районної спілки споживчих товариств в дохід держави судовий збір в загальній сумі 1920 гривень.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 районна спілка споживчих товариств подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи й обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що з 17 червня 2014 року ОСОБА_2 працював директором ДП «ОСОБА_3 райспоживспілки» (надалі - ДП «ОСОБА_3 РСС»).

Розпорядженням голови правління ОСОБА_3 районної спілки споживчих товариств (надалі - ОСОБА_3 РССТ) від 18 листопада 2016 року № 23 та наказом ДП «ОСОБА_3 РСС» від 18 листопада 2016 року № 42 його було звільнено з посади директора ДП «ОСОБА_3 РСС» по п.4 ст.40 КЗпП України за прогул (у тому числі відсутність на робочому місці більше трьох годин продовж робочого дня) без поважних причин при цьому, у названому розпорядженні не конкретизовано, коли саме позивач вчинив прогул.

Позивач зазначив, що 23 жовтня 2016 року він працював не у своєму робочому кабінеті, розташованому в адмінбудівлі ДП «ОСОБА_3 РСС», а на протязі робочого дня перебував в магазині ОСОБА_6, розташованому на території ДП «ОСОБА_3 РСС», де працював з бухгалтерськими документами та готував заяву до ОСОБА_3 відділення поліції з приводу виявлених ним порушень фінансової дисципліни керівництвом ОСОБА_3 РСС. Вказану заяву позивач подав до ОСОБА_3 відділення поліції 12 листопада 2016 року, і за якою до ЄДРР було внесено дані про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 191 КК України.

Судом першої інстанції було повно і обєктивно встановлені обставини справи, і з урахуванням вимог закону встановленим фактам дана належна правова оцінка, з якою погоджується і судова колегія.

Посилання апеляційної скарги на те, що районний суд неправильно оцінив надані йому докази скоєння дисциплінарного проступку позивачем і прийшов до необґрунтованого висновку про те, що він прогулів не скоював, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення суду, оскільки саме суду надано право оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням і у відповідності до діючого законодавства.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував надані сторонами докази, попередню роботу працівника, який у процесі роботи неодноразово заохочувався власником чи уповноваженим ним органом за успіхи в роботі, атому прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

У частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, рішення суду не оскаржується, а тому підстави для перегляду його у цій частині відсутні.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись: ст. 304; п. 1 ч. 1 ст. 307; ст. 308; 315; 317; 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 районної спілки споживчих товариств - відхилити.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 27 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9