Справа № 127/2-458/2011 Провадження № 22-ц/772/2078/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючої: Марчук B.C.

Суддів: Луценка В.В., Панасюка О.С.

при секретарі: Ліннік Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» в особі Вінницького центрального регіонального відділення ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2011 року, -

В с т а н о в и л а :

В серпні 2010 року ПАТ «Мегабанк» звернулось в Ленінський районний суд Вінницької області з даним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.09.2007 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №36-0ШВ/2007, за умовами якого позивачем було надано відповідачу кредит на споживчі цілі у розмірі 16 400 доларів США строком з 05.09.2007 року до 04.09.2013 року з виплатою 11% річних та поверненням кредиту згідно графіку його погашення, наведеному у додатку №1.

25.11.2009 року між позивачем та ОСОБА_2 було підписано додаткову угоду №1 до кредитного договору №36-0ШВ/2007 від 05.09.2007 року, якою змінено додаток №1 до кредитного договору графік погашення кредиту, а 27.11.2009 року між позивачем та ОСОБА_2 підписано додаткову угоду №2 до кредитного договору №36-0ШВ/2007 від 05.09.2007 року, якою підвищено розмір сплати процентів за кредит з 11% до 16%.

В забезпечення зобовязань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір застави майна № 36-01ПВ2007-з від 05.09.2007 року, за умовами якого, ОСОБА_2 передано в заставу ПАТ «Мегабанк» автомобіль IRAN-KHODRO, модель SAMANTA LX 1/6, номер шасі (кузова, рами) 477665/4301, №19600312, тип ТЗ легковий седан В, рік випуску 2007, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1, придбаний за кредитні кошти.

Крім того, в забезпечення зобовязань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №36-01 ПВ/2007-п від 06.09.2007 року.

Порушуючи умови кредитного договору, відповідач ОСОБА_2 станом на 02.06.2010 року допустив заборгованість по кредиту на загальну суму 10 416,99 доларів США, що в гривневому еквіваленті складало 82 555, 68 грн. та 9214,53 грн. штрафних санкцій.

Позивач направив відповідачам вимогу від 11.05.2010 року та повідомлення від 03.06.2010 року, щодо погашення заборгованості за кредитним договором, також проводив з ними бесіди з цього приводу, проте, вжиття зазначених заходів позитивного результату не дало і позивач звернувся в суд з вказаним позовом.

ПАТ «Мегабанк» просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь заборгованість на загальну суму 10 416,99 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 82555,68 грн. та 9214,53 грн. штрафів; звернути стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Мегабанк» на предмет застави за договором застави, а саме: автомобіль IRAN-KHODRO, модель SAMANTA LX 1/6, номер шасі (кузова, рами) 477665/4301, №19600312, тип ТЗ легковий седан В, рік випуску 2007, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом продажу вказаного автомобільного транспорту ПАТ «Мегабанк», а також стягнути судові витрати.

Заочним рішенням від 11.04.2011 року позов задоволено. Вирішено: стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Мегабанк» в особі Вінницького центрального регіонального відділення ПАТ «Мегабанк» заборгованість на загальну суму 10 416,99 доларів США в гривневому еквіваленті 82555,68 грн. та по штрафах 9214,53 грн.; звернути стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Мегабанк» на предмет застави за договором застави, а саме: автомобіль IRAN-KHODRO, модель SAMANTA LX 1/6, номер шасі (кузова, рами) 477665/4301, №19600312, тип ТЗ легковий седан В, рік випуску 2007, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом продажу вказаного автомобільного транспорту ПАТ «Мегабанк» в особі Вінницького центрального регіонального відділення ПАТ «Мегабанк», в порядку передбаченому договором застави та Законом України «Про заставу» з правом укладання від імені ОСОБА_2, договору купівлв-продажу будь-яким способом з іншою будь-якою особою-покупцем та з наданням ПАТ «Мегабанк» всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: з правом зі зняттям вказаних автомобільних транспортів з обліку в органах ДАІ України, отримання дублікатів реєстраційних документів на дані автомобільні транспорти, здійснення будь-яких платежів за продавця), необхідних для здійснення такого продажу, а кошти від реалізації направити для погашення заборгованості. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку, як незаконне, необєктивне та ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки суд допустив подвійне стягнення з огляду на те, що боржник і заставодатель одна особа, а також тому, що суд безпідставно застосував до зазначених правовідносин норми Закону України «Про іпотеку» та не перевірив наявність у позивача витягу з Державного реєстру письмових повідомлень всіх обтяжувачів.

Просить скасувати заочне рішення Ленінського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2011 рокута ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «Мегабанк».

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні оскаржуваного рішення суду, вказані правові вимоги не були дотримані в повному обсязі.

Так, задовольняючи позовні вимоги банку, суд виходив з наступних обставин.

05.09.2007 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №36-01ПВ/2007, за умовами якого позивачем було надано відповідачу кредит на споживчі цілі у розмірі 16 400 доларів США строком до 04.09.2013 року з виплатою 11% річних (а/с8).

ВАТ «Мегабанк» у звязку з необхідністю приведення діяльності у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Мегабанк» (а/с26).

Повернення кредиту мало здійснюватися згідно з графіком погашення кредиту, наведеним у додатку №1 до кредитного договору, який є його невідємною частиною, згідно п.1.1 кредитного договору.

25.11.2009 року між позивачем та ОСОБА_2 підписано додаткову угоду №1 до кредитного договору №36-01ПВ/2007 від 05.09.2007 року, якою змінено додаток №1 до кредитного договору(а/с10-12).

27.11.2009 року між позивачем та ОСОБА_2 підписано додаткову угоду №2 до кредитного договору №36-01ПВ/2007 від 05.09.2007 року, якою підвищено розмір сплати процентів за кредит з 11% до 16% (а/с13).

В забезпечення зобовязань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір застави майна № 36-01ПВ2007-з від 05.09.2007 року, за умовами якого ОСОБА_2 передано в заставу ПАТ «Мегабанк» автомобіль IRAN-KHODRO, модель SAMANTA LX 1/6, номер шасі (кузова, рами) 477665/4301, №19600312, тип ТЗ легковий седан В, рік випуску 2007, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а/с14).

Крім того, в забезпечення зобовязань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №36-01 ПВ/2007-п від 06.09.2007 року, відповідно до п.1.1 якого відповідач ОСОБА_3 поручився перед позивачем за виконання всіх обовязків відповідачем ОСОБА_2 за кредитним договором №36-01ПВ/2007 від 05.09.2007 року ( а/с16).

Відповідно до п.3.1 Договору поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають солідарну відповідальність перед позивачем за виконання умов кредитного договору.

Далі судом було встановлено, що в порушення умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_2 несвоєчасно погашав взяті кредитні кошти, в результаті чого станом на 02.06.2010 допустив заборгованість у розмірі 10 466,99 дол. США, що у гривневому еквіваленті становило на час предявлення позову 82 555,68 грн. і 9214,53 грн. штрафів за порушення умов кредитного договору. Сума заборгованості 10 466,99 дол. США складається з : залишку заборгованості за кредитним договором у розмірі 9104 дол. США, що еквівалентно 72150,11 грн.; простроченої заборгованості за основним боргом у розмірі 784 дол. США, що еквівалентно 6231,27 грн.; простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 392,76 дол. США, що еквівалентно 3112,66 грн.; заборгованості по нарахованих відсотках у розмірі 136,23 дол. США, що еквівалентно 1079,63 грн.; нарахованих штрафів у розмірі 10% від суми заборгованості за кредитом у розмірі 78,4 дол. США, що еквівалентно 621,32 грн. та нарахованих штрафів у розмірі 10% від суми заборгованості за відсотками у розмірі 39,27 дол. США, що еквівалентно 311,21 грн.; штрафу за невиконання прийнятих на себе обовязків згідно п.2.1.3 Договору застави у розмірі 10% від вартості предмета, зазначеної у п.1.5 договору, що складає 8282, 00 грн. застави.

Наявність зазначеної заборгованості підтверджується довідкою на а/с18 та не спростовується обома відповідачами.

За вказаних обставин та з огляду на норми параграфа 1, 2 глави 71 ЦК України і глави 48 ЦК України, якими регулюються кредитні правовідносини та відносини щодо виконання зобовязань, дійсно слід було задовольнити вимоги позивача щодо солідарного стягнення з обох відповідачів заборгованості за кредитним договором №36-01ПВ/2007 від 05.09.2007 року, що суд і зробив у своєму рішенні.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі не наводить доводів на спростування рішення суду в цій його частині.

Щодо позовної вимоги про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки IRAN-KHODRO, то слід було керуватися нормами ЦК України, які регламентують такий вид забезпечення зобовязання, як застава, тобто нормами параграфа 1 та 6 глави 49 ЦК України та Законом України «Про заставу», а не Законом України «Про іпотеку».

І відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель дійсно набуває права звернення стягнення на предмет застави.

А у ч.1 ст. 590 ЦК України вказано, що звернення стягнення на предмет застави, здійснюється за рішенням суду.

При цьому, відповідно до п. 9 Постанови № 5 ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Тобто, позивач мав право звернутися в суд за захистом своїх прав за кредитним договором одночасно шляхом вимоги про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави лише при умові, що позичальник є відмінною особою від заставодавця, а у даному випадку це одна і та ж особа ОСОБА_2, тому суд не вправі був задовольняти дану позовну вимогу.

Отже, рішення суду в частині задоволення позовної вимоги про звернення стягнення на предмет застави не відповідає нормам матеріального права, тому його в цій частині необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні даної позовної вимоги, в силу ст. 309 ЦПК України. В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2011 рокускасувати в частині задоволення вимоги про звернення стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» в особі Вінницького центрального регіонального відділення ПАТ «Мегабанк» на предмет застави за договором заставита в цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовної вимоги Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» в особі Вінницького центрального регіонального відділення ПАТ «Мегабанк» про звернення стягнення на його користь з ОСОБА_2 на предмет застави за договором заставимайна №36-01ПВ2007- з від 05.09.2007 року - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та з цього ж моменту протягом 20 днів може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: ОСОБА_4