Справа № 163/1844/17
Провадження № 2/163/342/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

30 листопада 2017 року Любомльський районний суд Волинської області

у складі: головуючої - судді Гайдук А.Л.,

за участі секретаря Голядинець О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення, -

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 звернулись в суд з зазначеним позовом, у якому просили виселити відповідачів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з житлового будинку, який розташований за адресою: с.Штунь, вул.Миру, 61, Любомльського району Волинської області.

Вимоги позову обґрунтовано тим, що позивачі є власниками спірного житлового будинку на підставі свідоцтв про право на спадщину від 29.05.2017 року, який вони успадкували після смерті ОСОБА_7 (дата смерті 31.01.2015 року). Відповідачі вселились та зареєструвались у цьому будинку ще за життя попереднього власника ОСОБА_7, де й по сьогоднішній день проживають та зареєстровані. З часу набуття позивачами права власності на будинок, на неодноразові звернення відповідачі відмовлялись знятись з реєстрації, виселитись з будинку та до нього їх не допускають. Також вказують, що відповідачі не були членами сімї попереднього власника в розумінні ст.3 СК України та ст.64 ЖК України, що підтверджується рішенням апеляційного суду Волинської області від 17.06.2016 року. Оскільки реєстрація та проживання відповідачів у спірному домоволодінні не має жодної правової підстави для цього та заважає позивачам належним чином використовувати свою власність, тому, посилаючись на положення ст.ст.316-319, 379, 382, 383 ЦК України, ст.150 ЖК України, ст.41 Конституції України та положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважають їх право власності порушеним, яке підлягає захисту у спосіб, передбачений ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Сторони в судове засідання не зявились.

Представник позивачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_8 подала в канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності її довірителів, одночасно вказавши, що позов вони підтримують та не заперечують проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 будь-яких заяв чи клопотань з приводу розгляду справи чи суті позовних вимог не подали. Надіслані на їх адреси поштові відправлення з вмістом судових повідомлень повернулись на адресу суду з причин незапиту, тому виклик відповідачів в судове засідання здійснювався в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України шляхом опублікування судового оголошення в газеті «Волинь нова» (№130 (16381)) від 23.11.2017 року), що вважається належним повідомленням про час та місце розгляду справи.

За викладених обставин, зі згоди сторони позивачів, суд провів заочний розгляд справи в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про підставність позову та необхідність його задоволення, виходячи з наступного.

У справі встановлені такі факти та обставини.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ГЮ №175862, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Млинівського районного управління юстиції у Рівненській області 14.05.2015 року, ОСОБА_7 помер 31.01.2015 року (а.с.6).

Житловий будинок по вул.Миру, 61, в с.Штунь Любомльського району Волинської області належав на праві власності ОСОБА_7 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, за яким дарувальником виступав ОСОБА_9

Відповідач ОСОБА_5 у 2015 році зверталась в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_3, яка діяла в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_10, ОСОБА_4, заінтересована особа: виконавчий комітет Штуньської сільської ради, служба в справах дітей Любомльської райдержадміністрації, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Любомльського районного нотаріального округу ОСОБА_11 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем ОСОБА_7 з травня 2009 року по день його смерті, визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки удаваними, визнання договорів дарування будинку та земельної ділянки такими, що укладені як договори купівлі-продажу, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 22.02.2016 року позов ОСОБА_5 було задоволено повністю, однак рішенням апеляційного суду Волинської області від 17.06.2016 року зазначене судове рішення суду першої інстанції було скасовано з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову (а.с.11-17).

Таке рішення суду апеляційної інстанції залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.12.2016 року (а.с.18-20).

Батькам спадкодавця ОСОБА_7: батьку ОСОБА_1, матері ОСОБА_2 та його дітям: сину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, приватним нотаріусом Любомльського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_12 29.05.2017 року та 12.07.2017 року, відповідно, кожному із них видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частки житлового будинку №61 по вулиці Леніна в селі Штунь Любомльського району Волинської області (а.с.9, 10).

На підставі виданих свідоцтв про право на спадщину за законом, за позивачами: ОСОБА_1 - 30.05.2017 року, ОСОБА_2 31.05.2017 року та неповнолітніми: ОСОБА_4, ОСОБА_10, 12.07.2017 року, зареєстровано право спільної часткової власності по ? частки житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: с.Штунь, вул.Миру, 61, Любомльського району Волинської області.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками по ? частки спірного домоволодіння з 30.05.2017 року та 31.05.2017 року, відповідно, а неповнолітні: ОСОБА_4, ОСОБА_10 з 12.07.2017 року.

З копії довідки Вишнівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 12.07.2017 року №8512 встановлено, що у спірному домоволодінні зареєстровані та проживають відповідачі: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.6 на звороті).

Факт реєстрації відповідачів за вказаною адресою також підтверджується інформацією Вишнівської сільської ради Любомльського району від 07.08.2017 року за вих.№ 44/2 та вих.№45/2, наданою суду в порядку ч.3 ст.122 ЦПК України (а.с.28, 29).

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.3 СК України, ст.64 ЖК України, сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, ведуть спільне господарство, мають взаємні права та обовязки.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, ч.1 ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування приміщенням.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього.

Дослідженими доказами встановлено, що позивачі на законних підставах є власниками спільної часткової власності спірного нерухомого майна, а тому мають право вимагати усунення будь-яких порушень їх прав.

Створювані відповідачами перешкоди полягають у тому, що їх проживання у будинку позбавляє позивачів, як власників, права вільно користуватися та розпоряджатися належним їм майном, тобто спірним будинком.

Спірний будинок, де на даний час зареєстровані та проживають відповідачі, попередньо належав на праві власності ОСОБА_7, який помер 31.01.2015 року. За життя останнього відповідачі були вселені та зареєстровані у цьому будинку з його доброї волі, тобто ОСОБА_7, будучи власником на той час цього майна, надав право відповідачам користуватися ним.

Судовим рішенням відповідачу ОСОБА_5 було відмовлено у встановленні факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 Доказів того, що відповідачі були членами сімї останнього, суду не надано та судом такої обставини з наявних матеріалів справи не встановлено.

На даний час власник спірного будинку змінився, а саме будинок перебуває у спільній частковій власності позивачів, по відношенню до яких відповідачі не мають статусу членів їх сім'ї, та, окрім цього, між ними договору найму житла не укладалось.

З наведеного слід дійти висновку, що у звязку з переходом права власності на будинок до позивачів, у відповідачів, за відсутності згоди позивачів, відсутні законні підстави для подальшого проживання у ньому, а тому вони є такими, що втратили право користування цим житлом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачі не є членами сім'ї позивачів, між ними договору найму укладено не було та відсутні умови, притаманні для договору найму жилого приміщення, а право власності є непорушним, тому є всі підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Частиною 6 статті 6 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі, коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

При зверненні до суду за подання позову позивачами: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 сплачено кожним по 640,00 грн. у відповідності до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», тому, з врахуванням прийнятого судом рішення, такі понесені позивачами судові витрати підлягають стягненню з відповідачів у рівних частках у їх користь.

Витрати за розміщення у пресі судового оголошення в розмірі 180,00 грн., сплачені позивачем ОСОБА_2, тому й на її користь підлягають стягненню з відповідачів у рівних частках.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 57, 60, 88, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.41 Конституції України, ст.ст.316, 319, 321, 391 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, з житлового будинку, який розташований за адресою: село Штунь, вулиця Миру, 61, Любомльського району Волинської області.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 сплачений останнім судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень в рівних частках з кожного, яка складає по 320 (триста двадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2 сплачений останньою судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень та витрати за судове оголошення в сумі 180 (сто вісімдесят) гривень в рівних частках з кожного, яка складає по 410 (чотириста десять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в користь ОСОБА_3 сплачений останньою судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень в рівних частках з кожного, яка складає по 320 (триста двадцять) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Любомльський районний суд протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча : суддя А.Л. Гайдук