АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3624/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1564/17Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю. Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Дряниці Ю.В.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 травня 2017 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03 травня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у сумі 28233,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.

З цим рішенням не погодився відповідач, який посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що Анкета-Заява не містить жодних відомостей щодо істотних умов договору, а, відповідно до вимог чинного законодавства, кредитний договір набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов (ч.1 ст.638 ЦК України). Окрім того, вважає, що Анкета-Заява не свідчить про бажання позивача укладати кредитний договір без номеру від 13.09.2010 року та отримати будь-яку кредитну карту.

Зауважує, що, оскільки долучені до справи ОСОБА_3 та Правила надання банківських послуг не містять підпису Відповідача (позичальника), то їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги доводи Відповідача щодо того, що ані в позовній заяві, ані в Анкеті-Заяві не вказано, який саме із видів кредитного договору було укладено між сторонами, та, відповідно, умови саме якого із видів договорів було порушено відповідачем.

На думку апелянта, оскільки у справі відсутній договір на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, ОСОБА_3 та Правила надання банківських послуг не містять його підпису та відсутні жодні інші письмові докази, які б вказували на те, що сторони погодили істотні умови договору кредиту щодо суми кредиту, строку його повернення та розміру процентів, то відсутні правові підстави для того, щоб стверджувати про існування між сторонами кредитних правовідносин.

Вважає, що ані фото клієнта з карткою, ані наявна в матеріалах справи Виписка не є належним та допустимим доказом по справі на підтвердження законності позовних вимог Банку.

У судовому засіданні відповідач доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення відповідача, дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13.09.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 3700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6-31).

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_2 кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 30.09.2016 року у нього перед позивачем наявна заборгованість у розмірі 28233,80 грн., яка складається з:

- 2601,22 грн. - заборгованість за кредитом;

- 20711,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг:

500,00 грн. - штраф (фіксована частка);

1320,66 грн. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що, внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у відповідному розмірі.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За правилами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зі змісту ст.ст.546, 611 ЦК України неустойка є видом забезпечення виконання зобов'язань та правовим наслідком порушення зобов'язання.

Також, як убачається з Довідки про умови кредитування, ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг, комісію позивач визначає як плату за певні послуги (а.с.7-31).

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобовязання за кредитним договором №б/н від 13.09.2010 року, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 28233,80 грн., яка складається з: 2601,22 грн. - заборгованість за кредитом; 20711,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частка); 1320,66 грн. - штраф (процентна складова) та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що, оскільки у справі відсутній договір на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, Анкета-Заява не містить жодних відомостей щодо істотних умов договору, ОСОБА_3 та Правила надання банківських послуг не містять його підпису та відсутні жодні інші письмові докази, які б вказували на те, що сторони погодили істотні умови договору кредиту щодо суми кредиту, строку його повернення та розміру процентів, то відсутні правові підстави для того щоб стверджувати про існування між сторонами кредитних правовідносин, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до Розділу 1 Загальних положень ОСОБА_3 та Правил надання Банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує ОСОБА_3 та Правила надання банківських послуг.

Тобто, ОСОБА_3 та Правила надання банківських послуг є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг Банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку (п.п.1.1.1.58, 1.1.1.59 ОСОБА_3).

При цьому з матеріалів справи вбачається, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до ОСОБА_3 та Правил надання банківських послуг (а.с.6). Таким чином, ОСОБА_2, підписавши Заяву-Анкету, ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з Заявою-Анкетою складають Договір банківського обслуговування.

З урахуванням наведеного, на підставі наявних у матеріалах справи належних та допустимих доказів, судом установлено, що між сторонами було укладено кредитний договір № б/н від 13.09.2010 року у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 3700,00 грн. на платіжну картку. Анкета-Заява в сукупності з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає Договір банківського обслуговування, який містить всі істотні умови договору.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_3 та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, що суперечить правовій позиції, висловленій Верховним судом України від 11.03.2015 року у справі № 6-16цс15, та відсутні жодні інші письмові докази, які б вказували на те, що сторони погодили істотні умови договору кредиту щодо суми кредиту, строку його повернення та розміру процентів, є безпідставними, оскільки в підписаній ОСОБА_2 Анкеті-Заяві, яка є складовою Договору банківського обслуговування, він погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Також, в матеріалах справи міститься довідка про ОСОБА_3 кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій детально розписано характеристики укладеного Договору банківського обслуговування та приклади використання кредитних коштів та з якою погодився ОСОБА_2, засвідчивши свою згоду власноручним підписом (а.с.7).

Посилання в апеляційній скарзі на правову позицію, висловлену Верховним судом України 11.03.2015 року у справі №6-16цс15, є необґрунтованим, оскільки вказана справа стосувалась позовної давності щодо надання споживчого кредиту фізичним особам. Окрім того, у Заяві-Анкеті позичальник зобовязувався регулярно ознайомлюватися зі змінами ОСОБА_3 та Правил надання банківських послуг на сайті ПриватБанку (а.с.6, зворот).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що у Виписці зазначено номер основної картки: 5457********3869, який не можливо ідентифікувати, є безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що вказаний номер не є номером основної картки, а становить картковий рахунок №893869, який відкрито Банком відповідачу, згідно п.п. 1.1.1.90, 2.1.1.11 ОСОБА_3, ключем до даного карткового рахунку є пластикова картка (п.1.1.1.62 ОСОБА_3), яку отримав відповідач, та номер його мобільного телефону. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 Банком було видано кредитну картку № 627053 зі строком дії до 08/12, після чого відповідачем 07.07.2012 року було отримано нову картку зі строком дії до 07/16 (а.с.145).

Твердження апелянта про те, що надана Банком, на підтвердження своїх вимог, Виписка з зазначеним періодом з 01.01.2009 року по 01.02.2017 року та кредитним лімітом 2610,00 при тому, що із позовних вимог убачається, що договір №б/н було укладено 13.09.2010 року з кредитним лімітом 3700,00 грн., також не можуть спростувати правильних висновків місцевого суду про законність вимог Банку, оскільки згідно даної Виписки датою опрацювання та датою першої операції зазначено саме 14.09.2010 року, тобто вчинення операції мало місце після укладення Договору Банківського обслуговування (а.с.90-94). Окрім того, згідно п. 2.1.1.2.3 ОСОБА_3 має право у будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт.

Посилання на безпідставне незастосування місцевим судом вимог ст.256 ЦК України щодо позовної давності по даній справі, є необґрунтованим, оскільки, згідно довідки № 30.1.0.0/2-20161018/178 від 01.02.2017 року, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк», клієнт ОСОБА_2 отримав картку №893869, яка мала термін дії до останнього дня 08.2014 року (а.с.108), а тому місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається з 01.09.2014 року. Банком подано позовну заяву до суду 18.10.2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Окрім того, на думку апелянта, штраф та пені є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування є незаконним. Проте, таке твердження не відповідає дійсності, оскільки чинне законодавство не позбавляє банк права на встановлення штрафу, як виду відповідальності, у встановлений у відсотковому відношенні до суми боргу, або у визначеному розмірі, також не виключена можливість Банку для визначення розміру штрафу шляхом застосування цих двох підходів. Нарахування складової заборгованості «пеня та комісія» також не можна вважати подвійним притягнення до одного виду відповідальності, оскільки правова природа даного нарахування, підстави застосування і формула розрахунку є відмінною від попереднього. Твердження про необхідність зменшення розміру неустойки не заслуговують на увагу, оскільки, вивчивши матеріали справи, колегія не вбачає підстав, визначених ст.551 ЦК України, для такого зменшення.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та обєктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 травня 2017 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ : /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ : /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1