ухвала

іменем україни

19 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи: Третя харківська державна нотаріальна контора, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про визнання права власності в порядку спадкування, визнання договорів припиненими, скасування запису про заборону відчуження, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 07 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що після смерті її чоловіка відкрилася спадщина. Вона спадщину прийняла. До складу спадщини входило нерухоме майно, яке перебувало в іпотеці за зобов'язаннями померлого. Позивач вчасно повідомила кредитора про смерть боржника, але банк не скористався своїм правом і протягом шести місяців не звернувся із заявою кредитора до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Проте, існування записів про заборону відчуження нерухомого майна, перешкоджає реалізації її законних права та інтересів, що змушує її звернутися до суду.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1.

Визнано договори про надання споживчого кредиту № 0 та № 0 від 28 січня 2008 року припиненими.

Визнано договір іпотеки від 28 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Погрібною Т.П., за реєстраційним № 213, припиненим.

В Державному реєстрі іпотек за № 6472637 та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 6472536 скасовано записи про заборону відчуження квартири АДРЕСА_1, внесені на підставі договору іпотеки від 28 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Погрібною Т.П., за реєстраційним № 213.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07 липня 2016 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2015 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи: Третя харківська державна нотаріальна контора, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про визнання права власності в порядку спадкування, визнання договорів припиненими, скасування запису про заборону відчуження відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що матеріали справи не містять даних з нотаріальної контори про коло спадкоємців, які прийняли спадщину або відмовилися від неї, письмової відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину і не з'ясовано, чи втрачена можливість позивача отримати правовстановлюючий документ на спірну квартиру. Отже, вказані позовні вимоги є передчасними і у їх задоволенні слід відмовити.

Крім того, якщо боржник та іпотекодавець одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов'язань переходять обов'язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

Доводи касаційної скарги про те, що витягом зі спадкового реєстру підтверджено відсутність інших спадкоємців та не заведення спадкової справи, а також про те, що позивач фактично та юридично прийняла спадщину, а банком пропущено строк для звернення до неї із вимогами, не знайшли свого підтвердження.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 08 січня 1988 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на трикімнатну квартиру № 12, загальною площею 96,8 кв. м, житловою площею 53,3 кв. м, що розташована у АДРЕСА_1, та належала померлому на підставі договору купівлі-продажу від 28 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. за реєстраційним номером № 210, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 20889787.

Вказана квартира була придбана померлим за рахунок кредитних коштів на підставі договорів про надання споживчого кредиту від 28 січня 2008 року № № 0, 0 та передана ним в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» за договором іпотеки від 28 січня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. за реєстраційним номером № 213.

Оригінали правовстановлювальних документів на зазначену квартиру були передані іпотекодержателю ПАТ «УкрСиббанк» згідно з актом приймання передачі від 28 січня 2008 року.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Згідно з п. 216 інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві.

З урахуванням наведених положень закону, право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність в матеріалах справи постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, відмови у видачісвідоцтва про право на спадщину .

Згідно із роз'ясненнями ВССУ, викладеними у п. 3.3. Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду судових справ про спадкування», коли правовстановлюючі документи на спадкове майно відсутні у зв'язку з їх втратою, особа може звернутися до суду з позовом про визнання права на спадщину. В даному випадку позивачкою ставиться питання про визнання за нею права власності на майно, при цьому правовстановлюючі документи на спірне майно не втрачені, а знаходяться у відповідача, оскільки спадкове майно знаходиться в іпотеці.

Апеляційним судом взято до уваги, що матеріали справи не містять даних з нотаріальної контри про коло спадкоємців, які прийняли спадщину, зокрема, фактично, або відмовилися від неї, письмової відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину і не з'ясовано, чи втрачена можливість позивачки отримати правовстановлюючий документ на спірну квартиру.

Відповідно до наданих ПАТ «УкрСиббанк» документів, 13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 2 та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за якими ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» своє право грошової вимоги до ОСОБА_6 відповідно до ст. 1077 ЦК України, що свідчить про заміну кредитора у зобов'язанні.

Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини, визначені статтею 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини.

За змістом статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку»передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов'язань переходять обов'язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

Отже, аналізуючи вищезазначені цивільно-правові норми слід дійти висновку про те, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-31цс16.

Таким чином, підстави для визнання договорів припиненими та скасування запису про заборону відчуження відсутні.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік О.В. Ступак