____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/1229/16-ц
Провадження № 2/520/6090/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгорової Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

та ОСОБА_3

про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

5 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом, який 7 листопада 2016 року був уточнений його представником ОСОБА_4, згідно з яким просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті: 26 грудня 2002 року ОСОБА_5, та 21 липня 2004 року ОСОБА_6.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з посиланням на те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_6. 4 жовтня 2002 року він виїхав на постійне місце проживання до Італії, та у звязку з необхідністю отримання громадянства не міг покидати територію Італії певний час. У вересні 2010 року він вперше після свого відїзду до Італії повернувся до України та дізнався, що 26 грудня 2002 року помер його батько ОСОБА_5, а 21 липня 2004 року померла його мати ОСОБА_6. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є позивач ОСОБА_1 та його рідний брат ОСОБА_7. Під час свого чергового відвідування м. Одеси у 2012 році йому стало відомо, що його брат ОСОБА_7 21 квітня 2005 року одноособово отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, яка відкрилася після смерті їх батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Однак ОСОБА_8 завірив позивача, що оформлення спадщини без врахування інтересів ОСОБА_1 було здійснено у звязку з побоюванням втратити квартиру, та між ними була досягнута домовленість щодо переоформлення 1/2 частки квартири на імя ОСОБА_1 8 листопада 2015 року ОСОБА_7 помер, не встигнувши виконати їх домовленість. У звязку з даними обставинами позивач вимушений був звернутися до суду для захисту його порушених прав.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов не визнали, вважали, що ОСОБА_1 пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини без поважних причин, про існування домовленості між ним та їх померлим батьком ОСОБА_7 їй нічого не відомо.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів та їх представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

У судовому засіданні встановлено, що 26 грудня 2002 року помер ОСОБА_9 (а.с. 64). Після його смерті у встановлений законом строк звернулася з заявою про прийняття спадщини дружина померлого ОСОБА_6, вказавши при цьому в заяві про наявність ще двох спадкоємців першої черги - ОСОБА_7 та ОСОБА_1. 19 червня 2003 року ОСОБА_7 звернувся з заявою, в якій відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_6, ОСОБА_1 до нотаріальної контори з будь-якими заявами не звертався. 21 липня 2004 року померла ОСОБА_6 (а.с. 109), яка хоча й подала заяву про прийняття спадщини, отримати свідоцтво не встигла. Після її смерті у встановлений законом строк звернувся з зявою про прийняття спадщини ОСОБА_7, якій в даній заяві вказав про наявність ще одного спадкоємця першої черги ОСОБА_1, який в свою чергу будь-яких заяв до нотаріальної контори не подав. 18 березня 2005 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 було видано ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину за законом.

ОСОБА_1 при поданні позову вважав, що його право, як спадкоємця першої черги порушено, та підлягає захисту в судовому порядку.

ОСОБА_5 помер 26 грудня 2002 року, таким чином правовідносини, що стосуються спадкового майна регулюються нормами ЦК 1963 року.

Так, ст. 548 ЦК України 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, статтею 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майно, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 не здійснив жодної дій передбаченої ст.. 549 ЦК України 1963 року, які б свідчили про прийняття ним спадщини.

21 липня 2004 року померла ОСОБА_6, таким чином правовідносини, що стосуються спадкового майна регулюються нормами ЦК, який набрав чинності 1 січня 2004 року.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"зазначено, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Суд звертає увагу, що належного доказу, який би підтверджував наявність причин, повязаних з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для подання заяви про прийняття спадщини (після смерті 26 грудня 2002 року ОСОБА_9 14 років, після смерті 21 липня 2004 року ОСОБА_6 12 років ), ОСОБА_1 до суду не надав.

Посилання представника позивача на його відсутність на території України протягом тривалого часу у даному випадку не можуть бути визнанні судом поважними причинами відповідно до ст. 1272 ЦК України.

Тому, враховуючи те, що позивачем в порушення ч.1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України, не доведено допустимими доказами про справі поважність причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оцінюючи по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов ОСОБА_1 не підлягаючим задоволенню у звязку з недоведеністю вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213 ЦПК України, ст.ст. 1272 ч. 3 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Калініченко Л. В.