Справа № 464/524/17
пр.№ 2/464/564/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

18.04.2017 м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

у складі: головуючого-судді Мички Б.Р.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

у с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_3, зареєстрований 19.03.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ялтинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим, актовий запис № 142.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19 березня 2014 року зареєструвала з відповідачем шлюб. Мають спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час проживає із нею та перебуває на її утриманні. Зазначає, що спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходженням поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення у сімї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їхня дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє їй та дитині душевні страждання. Вказує, що спільне господарство не ведеться з листопада 2016 року, коли відповідач зібрав свої речі і переїхав у невідомому напрямку, саме з цього часу між ними припинені фактичні шлюбні відносини, між ними втрачені усі фізичні і духовні звязки. Вважає, що збереження сімї неможливе і суперечить їхнім інтересам. Крім цього, як мати їхнього спільного сина, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоровя, духовного та розумового розвитку, вважає, що їхній син має проживати із нею. У звязку із вищенаведеним, вимушена звернутися до суду із вказаним позовом.

Позивач та її представник ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилися, остання подала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу у їх відсутності, позов підтримують та просять задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечують.

Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином у порядку ст.ст. 74-76 Цивільного процесуального кодексу України викликався до суду, а тому згідно із вимогами ст.224 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу заочно у його відсутності.

У зв'язку із неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося згідно із вимогами ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши її дійсні обставини та причини позову, повно та всебічно зясувавши фактичні взаємини сторін, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19 березня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ялтинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим, про що складено відповідний актовий запис за № 142. Мають спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Сімейне життя між сторонами не склалось, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з 2014 року, міцної сімї вони не утворили, між ними систематично виникали непорозуміння, які призвели до розпаду сімї. На протязі тривалого часу сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують подружні відносини та проживають окремо.

Враховуючи те, що сторони втратили один до одного почуття любові, поваги, довіри та взаємодопомоги, без яких повноцінна сімя існувати не може, а також переконання позивача, що не буде вживати заходів для збереження формально існуючого шлюбу, наведені обставини приводять суд до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечать інтересам сторін, відновлення сімейних стосунків неможливе, сімя розпалась остаточно та шлюб існує формально. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним формально існуючий шлюб розірвати.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначене питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

З матеріалів позовної заяви не вбачається чи існує між сторонами, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, спір з приводу визначення місця проживання їхньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, також суд у звязку із неявками відповідача ОСОБА_3 не мав змоги зясувати ставлення останнього до даного питання, а тому, за наведених вище обставин, враховуючи принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, суд вважає, що неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, слід залишити проживати разом із матірю ОСОБА_2

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А відтак, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 640 грн. судового збору.

На підставі ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та керуючись ст.ст. 10, 60, 74-76, 88, 174, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України,

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 19 березня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ялтинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим, актовий запис № 142.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення, - у той же строк з дня отримання його копії. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання такої рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою до Сихівського районного суду м.Львова протягом 10 днів з дня отримання його копії. Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя Б.Р. Мичка