Справа № 345/2217/17
Провадження № 22-ц/779/1271/2017
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І.
Суддя-доповідач Васильковський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретар Возняк В.Д.,

з участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Целестія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба Віталій Миколайович про визнання недійсним договору купівлі-продажу, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Целестія» на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 27 червня 2017 року про забезпечення позову,-

в с т а н о в и л а :

у червні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», ТОВ «Целестія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба В.М., про визнання недійсним договору купівлі-продажу готелю «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого в АДРЕСА_1, що був укладений 19 червня 2017 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ТОВ «Целестія» та посвідчений приватним нотарісом Вербою В.М., а також про скасування державної реєстрації права власності ТОВ «Целестія» на це нерухоме майно. Разом із позовною заявою позивач подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та забороною вчинення ТОВ «Целестія» будь-яких дій, направлених на відчуження та/або обтяження зобов'язаннями щодо цього майна.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 27 червня 2017 року заяву задоволено. З метою забезпечення позову накладено арешт та заборону на будь-які дії, пов'язані із вступом у володіння, користування, відчуження чи передачею третім особам нерухомого майна, заборонено вчиняти будь-які дії чи будь-яким іншим особам укладати договори стосовно цього майна шляхом заборони ТОВ «Целестія» вступати у володіння, користування, розпорядження, проводити реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати обтяження чи відчуження готелю «ІНФОРМАЦІЯ_1» (зазначений у плані літ. «А» загальною площею 2697,21 кв.м, а саме: підвал № 1 - XIII, площею 629,8 кв.м, готельні приміщення № 1-99 площею 1280, 4 кв.м, приміщення № XIV-LXV, площею 725,2 кв.м, приміщення № 38-46, площею 61,8 кв.м, що складає цілу ідеальну частку), що розташований по АДРЕСА_1. Ухвалу допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ТОВ «Целестія» посилається на порушення судом при вжитті заходів забезпечення позову норм процесуального права. Зазначає, що оскаржувана ухвала не містить мотивувальної частини, що не дає змоги встановити фактичні обставини, яким судом надано оцінку при постановлені ухвали. Вказує, що суд заборонив апелянту здійснення комерційної діяльності та отримання прибутку за рахунок використання набутого у власність спірного приміщення. Крім того, суд, заборонивши апелянту, власнику готелю «ІНФОРМАЦІЯ_1», користуватися і розпоряджатися цим майном, надав таку можливість позивачу як колишньому власнику готелю. Оскільки частина приміщень спірного готелю орендується різними комерційними структурами, то апелянт має права й обов'язки наймодавця, однак оскаржувана ухвала породжує юридично значимі наслідки у вигляді сплати орендної плати неналежному орендодавцю, що порушує права законних користувачів орендованих приміщень. Тому просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволені заяви про забезпечення позову відмовити.

В засіданні апеляційного суду представники ТОВ «Целестія» і ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримали, представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

За змістом статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 152 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (ст. 154 ЦПК України).

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Встановлені судом в ухвалі обмеження самі по собі не можуть слугувати підставою для висновку про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу достеменно відомо.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Згідно роз'яснень, даних у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання можливого рішення суду у разі його задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, позов ОСОБА_4 мотивований тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк», не маючи на те достатніх законних підстав, уклав з ТОВ «Целестія» договір купівлі-продажу іпотечного майна готелю «Прикарпатськй», чим були порушені її законні майнові права та інтереси, які полягають у переважному праві на викуп предмету іпотеки.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_4 посилалася на те, що ТОВ «Целестія» може розпорядитися приміщеннями готелю, заблокувати до нього доступ, на власний розсуд вчиняти перепланування чи вносити інші конструктивні зміни, а також безперешкодно відчужити його на користь третіх осіб, обтяжити його заставою або вчинити інші дії, що в подальшому ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на її користь.

Колегія суддів вважає, що застосовані судом заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на майно та заборони вчинення будь-яких дій, направлених на відчуження та (або) обтяження будь-якими зобов'язаннями нерухомого майна, є співмірними та співвідносяться з предметом позову, відповідають змісту позовних вимог, а також викладеним у клопотанні позивача доводам про вжиття таких заходів, унеможливить утруднення виконання можливого рішення суду щодо даного спору.

Крім того, як видно із доданих матеріалів, між ОСОБА_4 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 було укладено договір позички нерухомого майна, за умовами якого остання прийняла в безоплатне користування готель «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 2 697,2 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 та приміщення ресторану «Асторія», загальною площею 576,3 кв.м, розташованого за тією ж адресою, строком користування до 27 жовтня 2018 року.

У свою чергу ОСОБА_6 уклала договори на постачання електроенергії та природного газу до цього об'єкту нерухомості, діючі договори оренди та суборенди приміщень і даху готелю.

Ураховуючи, що між сторонами дійсно виник спір щодо готелю «ІНФОРМАЦІЯ_1», частина приміщень якого орендується ФОП ОСОБА_6, то скасування заходів забезпечення позову може вплинути на права та інтереси господарюючого суб'єкта - орендаря у його відносинах з позивачем.

Апелянтом не наведено достатньо обґрунтованих доводів про відсутність підстав для вжиття заходів щодо забезпечення позову.

Водночас колегія суддів зазначає, що заборона відчуження майна не має наслідком припинення господарської діяльності підприємства, а лише обмежує право розпорядження об'єктом нерухомості, яке є предметом договору, що визнається недійсним у позовному провадженні.

Посилання апелянта на те, що суд належним чином не мотивував свої висновки при постановлені даної ухвали, не спростовують правильності вжитих судом заходів забезпечення позову.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Целестія» відхилити.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Бойчук І.В.

Горейко М.Д.