Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення.

Свої вимоги мотивує тим, що він є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 (1/4 частина внаслідок приватизації та 1/12 частина внаслідок спадкування після смерті батька ОСОБА_6). В даній квартирі він і зареєстрований.

Позивач зазначив, що у спірній квартирі він проживав до 2005 року, потім батьки розлучилися та він переїхав з даної квартири з матір'ю.

Вказав, що після смерті батька, з 2014 року відповідачі змінили замки у вхідних дверях квартири та почали чинити перешкоди у доступі до квартири.

Посилаючись на те, що на даний час між сторонами склалася конфліктна ситуація, відповідачі чинять йому перешкоди у вільному проживанні та користуванні своєю власністю, ОСОБА_1 просив зобов'язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити його до спірної квартири.

У судовому засіданні, ухвалою Подільського районного суду м. Києва, не виходячи до нарадчої кімнати, було залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_4.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини поважності неявки суду не повідомили. Надали суду заперечення проти позову, в яких зазначили, що вони позов не визнають та просили відмовити у його задоволенні. Зазначили, що позивач не проживає у спірній квартирі з 2005 року, між ними та ОСОБА_1 існують неприязні стосунки. Крім того, вказали, що позивач не має належних та допустимих доказів права власності на 1/4 частину спірної квартири по приватизації та 1/12 частини, отриманих у спадщину після смерті ОСОБА_6 (а.с. 28-31).

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити. Пояснила, що вона є сестрою позивача та також успадкувала після смерті батька ОСОБА_6 частину квартири, однак на даний час ще не встигла оформили право власності. Зазначила, що вона з братом (позивачем по справі) неодноразово приходили до спірної квартири, намагалися порозумітися з відповідачами, щоб вони не перешкоджали у праві користування квартирою ОСОБА_1, однак на даний час існує конфліктна ситуація (а.с. 57-58).

Заслухавши пояснення позивача та його представника, третю особу, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 15 червня 2011 року квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в рівних долях (а.с. 5). Спірна квартира набута останніми в ході приватизації житла.

У судовому засіданні позивач вказав, що після смерті діда ОСОБА_7 його 1/4 частину спірної квартири успадкував ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача та третьої особи ОСОБА_6 (а.с. 63).

Позивач вказував, що після смерті батька його частку квартири успадкували він, ОСОБА_2 та ОСОБА_5, однак на даний час не оформили у встановленому порядку право власності.

Згідно договору дарування 1/4 частини квартири, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_4 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 37).

Спірна квартира має житлову площу 37 кв.м., та складається з трьої кімнат (а.с. 7).

Згідно довідки форми № 3, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» від 19.10.2016 року № 3530 в спірній квартирі зареєстровано три особи - ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 7). Позивач зареєстрований у спірній квартирі з 1986 року.

Посилаючись на те, що між сторонами виникла конфліктна ситуація з приводу користування квартирою, відповідачі перешкоджають позивачу користуватися та проживати у даній квартирі, ОСОБА_1 звернулася до суду з даними позовами.

В ст. 317 ЦК України закріплено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Як визначено ч. ч. 1, 2, 3, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Приписами частини першої статті 1 Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 ч. 4 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, в т.ч. те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, відповідачі протягом тривалого часу перешкоджають позивачу у користуванні спірною квартирою, не бажають надати доступ до квартири.

З цього приводу ОСОБА_1 звертався із заявою до Подільського УП ГУНП в м. Києві (а.с. 35, 64-65).

21 жовтня 2016 року, за результатами розгляду заяви позивача, стосовно перевірки дій щодо перешкоджанню йому увійти до квартири АДРЕСА_1, начальником Подільського УП ГУ НП в м. Києві В.М. Іщенком, надіслано лист, з повідомленням того, що відносини, що виникли між сторонами носять цивільно-правовий характер, та рекомендовано звернутися до суду з позовом ( а.с. 61).

Крім того, матеріали справи свідчать, що позивач у квітні 2015 року та у червні 2016 року направляв листи до відповідачки ОСОБА_2, яка є його бабусею, з приводу надання йому доступу до квартири (а.с. 8-11).

У судовому засіданні позивач та третя особа вказували, що відповідачі змінили замки від вхідних дверей.

Обставини стосовно того, що відповідачами створюються перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

В справі відсутні будь-які переконливі докази, які б свідчили про те, що позивачу не чиняться відповідачами перешкоди в користуванні квартирою, і він має можливість користуватися спірним помешканням.

Позовні вимоги щодо порушення права власності позивача є цілком законні та обгрунтовані, оскільки він є співвласником спірної квартири, і вправі вимагати вселення до неї.

Оскільки відповідачі незаконно перешкоджають позивачу у здійсненні прав щодо користування майном, тому необхідно захистити його права судовим рішенням, а саме усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 3 ст.10 ЦПК України та ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доводи відповідачів про те, що позов не може бути задоволений у зв'язку з тим, що частка позивача не виділена в натурі, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1

Також, суд не бере до уваги посилання відповідачів на ту обставину, що право власності позивача на 1/12 частину документально не підтверджено, оскільки у судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він прийняв спадщину після смерті свого батька, однак на даний час не встиг оформити документи.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі по 183 грн. 73 коп. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 67, 71, 72, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 56, 58, 60, 88, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), ОСОБА_3, ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) судовий збір по 183 грн. 73 коп. (сто вісімдесят три гривні сімдесят три копійки)

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. О. Шаховніна