АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/8567/14-ц Головуючий суддя І інстанції Назаренко О.В.
Провадження № 22-ц/790/295/17 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 cічня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Кіся П.В.,

Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 вересня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факториногова Компанія «Стандарт Кепітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, у якому просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитними договорами № ML708/028/2008 від 19.02.2008 року у розмірі 7 131 208,12 грн., а також окремо з ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договору № CL701/633/2007 від 22.06.2007 року в розмірі 3 171 111,48 грн. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно на свою користь витрати по сплаті судового збору.

Зазначені позовні вимоги судом задоволені заочним рішенням від 09.12.2014 року, але ухвалою суду від 26.10.2015 року заочне рішення скасовано, а справу призначено до судового розгляду на загальних підставах.

У березні 2016 року представником ОСОБА_2 було заявлено зустрічний позов, в якому останній просив суд визнати припиненими кредитні договори та договір іпотеки. Судом зустрічний позов не було прийнято до розгляду через те, що заявлено воно було вже після скасування заочного рішення.

28 березня 2016 року представником ОСОБА_2 було подано суду заяву про застосування строків позовної давності за обома кредитними договорами.

Ухвалою суду від 29.07.2016 року, в якості правонаступника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в частини зобов»язань за кредитним договором № ML708/028/2008 від 19.02.2008 року, було залучено ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал».

01.08.2016 року до суду надійшла заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про зменшення розміру позовних вимог. Відповідно до цієї заяви, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило суд зменшити розмір позовних вимог і вважати їх наступними: стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість по Кредитному договору в розмірі 3 171 111,48 грн. та судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

04.08.2016 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просили суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» заборгованість по кредитному договору № ML708/028/2008 від 19.02.2008 року в розмірі 7 131 208,12 грн. та судовий збір.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» повністю відмовлено, вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» задовольнити, вирішити питання про судові витрати. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, зазначає, що ані первісним позиваче, ані його правонаступником не заявлялися вимоги щодо предмета іпотеки чи застави. Однак, судом, на думку апелянта, не було враховано той факт, що іпотека та застава є способами забезпечення виконання зобов»язання, а не додатковими вимогами. Крім того, суд першої інстанції, не зважаючи на відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строків позовної давності, необґрунтовано зменшив розмір позовних вимог, що стосується пені.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна»ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», судові витрати покласти на відповідача. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, зазначає, що районний суд не повно з»ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об»єктивному та неупередженому її розгляду, та, як наслідок, безпідставно прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позову з підстав пропуску строків позовної давності.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі звернулись до суду з позовом з пропуском строку позовної давності..

Проте, повністю з такими висновками суду погодитися не можна за таких підстав.

Судом встановлено, що 22.06.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № CL-701/633/2007 (надалі Кредитний договір-1), згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 63 960 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,00% на рік та зобов»язався повернути кредит 22.06.2013 року.

В якості забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором-1 22.06.2007 року між Банком та відповідачем був укладений Договір застави №PCL-701/633/2007. Відповідно до п.3.1. договору застави предметом застави є легковий автомобіль: TOYOTA LAND CRUISER PRADA, реєстраційний НОМЕР_2, рік випуску 2007, колір сірий, кузов № НОМЕР_1, тип легковий.

В наступному, 24.02.2009 р., 23.03.2009 р. та 29.04.2010 р. до Кредитного договору укладались додаткові угоди, які підписані кредитором та позичальником.

19.02.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір №ML708/028/2008 (надалі Кредитний договір-2), згідно з яким, Банк надав, а відповідач отримав на умовах, визначених Кредитним договором-2, грошові кошти у розмірі 99 500,00 дол. США з терміном остаточного повернення 21.02.2033 р.

19.02.2008 року між Банком та Відповідачем, в якості забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором-2, був укладений Договір іпотеки № PML708/028/2008, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єрьоменко В.В., за реєстровим №157. Відповідно до п. 3.1 якого, предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, на забезпечення виконання кредитного договору між Банком та ОСОБА_3 (далі Відповідач-2) 19.02.2008 року був укладений договір поруки № SR708/028/2008 (далі - Договір поруки), згідно з п. 3.2 якого у випадку невиконання боржником взятих на себе зобовязань, поручитель приймає на себе зобов»язання здійснити виконання боргових зобовязань в обсязі, заявленому кредитором.

12.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н. Згідно із цим договором до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за Кредитним договором-2.

25.04.2016 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» укладено Договір факторингу №25/04/2016-01, за яким ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» отримало у власність право вимоги до фізичної особи громадянина України ОСОБА_2 Право вимоги виникла на підставі Кредитного договору-2.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов»язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов»язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов»язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов»язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов»язання в іноземній валюті.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 543 ЦК України встановлює, що у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов»язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

Відповідач-1 не надав своєчасно позивачам грошові кошти для погашення заборгованості за кредитами, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договорів, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Таким чином, в порушення умов кредитних договорів, а також всупереч вимогам ЦК України відповідач не виконав зобов»язання за вказаними договорами.

Щодо заборгованості по кредитному договору № СL-701/633/2007 від 22.06.2007 року.

Сторони договору погодили строк повернення кредиту до 22.06.2013 року.

Разом з тим, як убачається з кредитного договору, сторони погодили як строк повернення кредит) в повному обсязі, так і графік платежів щодо повернення кредиту та відсотків за його користування щомісячно, останній з яких - 24.06.2013 року.

Таким чином, оскільки умовами кредитного договору передбачено, що погашення кредиту та сплата відсотків за його користування повинна здійснюватися відповідачем частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно відраховувати з моменту (місяця, дня невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. З ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашения кредиту та відсотків з 24.02. 2010 року, з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся 22.09.2014 року, включивши до позовних вимог всю заборговану суму.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах яког особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовуєт до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давн пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору, Позичальник зобов'язаний здійснювати поверне кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинам і встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашения кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Разом з тим, необхідно зазначити наступне.

Обставиною, яка стала підставою для звернення 22.09.2014 року Позивача до суду з позовом про повернення кредиту є факт порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, а саме: припинення ним 24.02.2010 року передбачених договором виплат з погашення чергового платежу за кредитом.

Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання, вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

З урахуванням дати звернення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з позовом до суду - 22.09.2014 року, трирічна позовна давність для звернення за захистом своїх прав до суду обмежується 26.09.2011 року.

Відповідно графіку погашення заборгованості до Кредитного договору, позичальник зобов»язався здійснити 72 платежі за тілом кредиту, з них платіж №51 за графіком, повинен був сплачуватись 26.09.2011 року, але сплачений не був.

Відтак, у позичальника виникла заборгованіст за кредитом у періоди визначені з №51 по №72 Графіку включно, а саме за період з 26.09.2011 року по 24.06.2013 року включно.

Період з 26.09.2011 року по 24.06.2013 року відповідач мав сплатити 22 платежі, з яких: за тілом кредиту в розмірі 28 511,48 доларів США, що станом на 09.09.2014 року (1 долар США = 12,82203 грн.) складає 365 577,13 грн.; за нарахованими та несплаченим відсотками в розмірі 3 721,05 доларів США, що станом на 09.09.2014 року (1 долар США = 12,82203 грн.) складає 47 711,68 грн.

Пеня нарахована за період з 09.09.2013 року по 09.09.2014 року в розмірі 2 489 152,03 грн.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне зменшити розмір пені з 2 489 152, 03 грн. до 413 288, 81 грн., тобто, до суми заборгованості за тілом кредиту та несплачених відсотках, що цілком відповідає вимогам ч. 3 ст. 551 ЦК України.

А всього підлягає стягненню - 826 577, 62 грн.,

Встановлено, що сума пені у розмірі 2 489 152, 03 грн., яка нарахована позивачем відповідно до умов кредитного договору, значно перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК для зменшення розміру пені можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання) а також підвищення курсу долара США по відношенню до гривні, що є загальновідомими обставинами.

Сторонами не заперечується факт часткового погашення кредиту відповідачем.

Таким чином, підлягає зменшенню сума пені на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України, що узгоджується із правовим висновком, що висловлений Верховним Судом України в постанові від 3 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14).

Щодо кредитного договору № МL-708/028/2008 від 19.02.2008 року

Сторони договору погодили строк повернення кредиту до 21.02.2033 року.

Разом з тим, як убачається з кредитного договору, сторони погодили як строк повернення кредиту в повному обсязі, так і графік платежів щодо повернення кредиту та відсотків за його користування щомісячно, останній з яких - 21.02.2033 року.

Таким чином, оскільки умовами кредитного договору передбачено, що погашення кредиту та сплата відсотків за його користування повинна здійснюватися відповідачем частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно відраховувати з моменту (місяця, дня невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. З ст. 254 ЦК Українг спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та відсотків з 19.01. 2010 року, з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами пре дострокове повернення кредиту Позивач звернувся 22.09.2014 року, включивши до позовних вимог як всю заборговану суму, так і майбутні платежі.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчисленні строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

З урахуванням дати звернення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з позовом до суду - 22.09.2014 року, трирічна позовна давність для звернення за захистом своїх прав до суду обмежується 22.09.2011 року.

Відповідно графіку погашення заборгованості до Кредитного договору, Позичальник зобов'язався здійснити 300 платежів за тілом кредиту, з них платіж № 44 за Графіком, повинен був сплачуватись 19. 10. 2011 року, але сплачений не був.

Відтак, у позичальника виникла заборгованість за кредитом у періоди визначені з № 44 по № 300 Графіку включно, а саме за період з 19.10.2011 по 21.02.2033 включно ( з урахуванням суми, що стягується достроково).

Період з 19.10.2011 по 21.02.2033 Відповідач мав сплати 256 платежа, щомісячний платіж складає 1059,94 дол. США.

Сума боргу, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 за період з 19. 10. 2011 р. по 19. 02. 2014 року з урахуванням строку позовної давності складає за тіло кредиту - 2 522, 97 доларів США, що складає 32 349,78 грн., заборгованість по відсоткам - 27 155, 35 доларів США, що складає 348 188,69 грн.

Відповідно до статті 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у томуж самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Постановою Верховного Суду України по справі № 6-436цс15 висловлена наступна правова позиція.

«Судами встановлено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 25-27 числа кожного місяця, а останній платіж боржник повинен був здійснити не пізніше 25.07.2023 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо щомісячних платежів.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше, ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Відповідно до висновків визначених Верховним Судом України в Постанові № 6-53цс14 від 17. 09. 2014 р. в разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється лише в частині певних щомісячних зобов'язань повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Також, така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі за № 6-272 цс16.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, я кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов»язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому, з часу несплати кожного з платежів, відповідно до статті 261 ЦК України, починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Відповідно графіку погашення заборгованості до Кредитного договору, Позичальник зобов'язався здійснити 300 рівних платежів за тілом кредиту.

Ураховуючи переривання шестимісячного строку позовної давності за заявленими позовними вимогами до поручителя пред'явленням до нього позову 22.09.2014 року, судова колегія вважає, що дійсною є вимога до поручителя за період з 19.03.2014 року по 21.02.2033 року.

Таким чином, у солідарному порядку слід стягнути з відповідачів за вказаний період за тіло кредиту заборгованість у розмірі: тіло кредиту - 94 195,56 доларів США, що складає 1 207 785,17 грн.; заборгованість по відсоткам - 148 518,50 доларів США, що складає 1 904 319,50 грн. та зменшує розмір пені з 5 597 614, 98 до 3 873 121, 61 грн., до розміру суми заборгованості за тілом кредиту та несплачених відсотках

Також, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції про переривання позивачем строку позовної давності шляхом направлення на адресу ОСОБА_2 досудової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором.

Матеріали справи свідчать про те, що 09.04. 2010 року Банком було направлено ОСОБА_2 досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № ML708/028/2008 від 19.02.2008 року в якій зазначено, що банк вимагає виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі на протязі 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги.

Матеріали справи містять таку вимогу, однак, немає жодного доказу щодо дати отримання такоє вимоги ОСОБА_2 , також відсутні доказі щодо обставин отримання досудової вимоги, що позбавляє можливості суду визначитися зі строком перебігу позовної давності, який повинен початися з дати отримання цієї вимоги. (п. 1.9 Кредитного договору)

За змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, вказана досудова вимога була відкликана Банком.

Відповідно до п. 1.9.2 Кредитного договору, в будь - який час після пред'явлення Банком вимоги і до її фактичного виконання позичальником, Банк має право відкликати свою вимогу. Таке відкликання вимоги здійснюється Банком у письмовій формі. В разі такого відкликання Банком вимоги, боргові зобов'язання підлягають виконанню позичальником в розмірі, порядку та строки, що визначені цим договором, якщо сторони домовилися про інше.

Відповідно до застереження 2 до п. 1.9 Кредитного договору, вимога вважається надісланою, а відкликання здійсненим в день їх направлення на адресу позичальника, що значиться в цьому договорі, за допомогою поштового зв'язку.

Відповідно до п. 6.3 кредитного договору, всі повідомлення, які надсилаються сторонами одна одній у відповідності до цього договору, повинні бути складені у письмовій формі і будуть вважатися поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або кур'єром за місцезнаходженням відповідної сторони.

Листом Банку від 02.02. 2011 року № 42-2-2/196546 ОСОБА_2 було повідомлено про відкликання досудової вимоги від 09. 04. 2010 року та поставлено до відома про необхідність своєчасного погашення суми кредиту. Вказаний лист не було вручено ОСОБА_2 через не проживання боржника за вказаною адресою, однак відповідно до положень п. 1.9 та п. 6.3 Кредитного договору відкликання вказаної вимоги банком слід вважати поданим належним чином.

28.10.2010 року ПАТ «ОТП Банк» звертався до нотаріуса з заявою про видачу виконавчого напису в результаті чого було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на легковий автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADA, реєстраційний НОМЕР_2, рік випуску 2007, що належить на праві власності ОСОБА_2 Відкрите виконавче провадження. Однак станом на теперішній час виконавче провадження № 22954572 не виконане, має стан відкритого, за яким державний виконавець проводить дії щодо примусового виконання, що підтверджується витягом із сайту Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та не заперечується представником ОСОБА_2

Отже, вказане не свідчить про подвійне стягнення заборгованості за кредитним договором.

З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, судова колегія стягує з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 7 673 грн. 40 коп. за подання апеляційної скарги та позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 309, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факториногова Компанія «Стандарт Кепітал» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 вересня 2016 року - скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» заборгованість за кредитним договором № ML708/028/2008 від 19.02.2008 року за період з 19.10.2011 року по 19.02.2014 року: тіло кредиту - 2 522, 97 доларів США, що складає 32 349,78 грн., заборгованість по відсоткам - 27 155, 35 доларів США, що складає 348 188,69 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал» заборгованість за кредитним договором № ML708/028/2008 від 19.02.2008 року за період з 19.03.2014 року по 21.02.2033 року: тіло кредиту - 94 195,56 доларів США, що складає 1 207 785,17 грн.; заборгованість по відсоткам - 148 518,50 доларів США, що складає 1 904 319,50 грн. та пеня у сумі 3 873 121 грн. 61 коп.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CL701/633/2007 від 22.06.2007 року за період з 26.09.2011 року по 24.06.2013 року у розмірі: тіло кредиту - 28 511, 48 доларів США, що складає 365 577,13 грн.; заборгованість по відсоткам - 3 721,05 доларів США, що складає 47 711,68 грн. та пеня у розмірі 413 288,81 грн., а всього - 826 577,62 грн. та судовий збір у розмірі 7 673,40 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.М. Шаповал

Судді: П.В. Кісь

О.А. Кружиліна