Справа № 465/4280/14 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/4212/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Завод «Львівсільмаш» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2до Публічного акціонерного товариства «Завод «Львівсільмаш» третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - відділення виконавчої дирекції фонду в м. Львові Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про стягнення у відшкодування шкоди , -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства "Завод «Львівсільмаш»" третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - відділення виконавчої дирекції фонду в м. Львові Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про стягнення у відшкодування шкоди за попередній період за три роки ( з 14 липня 2011 року по 14 липня 2014 року) 81954, 00 грн., стягнення в подальшому щомісячних платежів в розмірі 2867,50 грн. та стягнення заподіяної моральної шкоди в розмірі 15 000 грн.

В обґрунтуванні своїх вимог покликався на те, що працюючи в ливарному цеху "Заводу "Львівсільмаш", 09 вересня 1964 року із ним стався нещасний випадок, про, що було складено відповідний акт щодо нещасного випадку на виробництві. Внаслідок отриманої травми, йому було встановлено інвалідність другої групи на один рік, а в подальшому інвалідність третьої групи довічно, у зв'язку із чим, підприємство виплачувало йому (пенсію) компенсаційні витрати за період з 1965 року по 2005 рік.

В 2005 році у зв'язку із виходом на пенсію він переоформив пенсію по інвалідності на пенсію за віком. Після отримання трудового каліцтва він до заводу за відшкодуванням шкоди не звертався, так як тоді шкода відшкодовувалась, якщо заробітна плата працюючого після нещасного випадку була меншою ніж до настання нещасного випадку і саме ця різниця була розміром відшкодування. Оскільки його заробітна плата після нещасного випадку була бльшою ніж до настання нещасного випадку, він до відповідача не звертався, у зв'язку із відсутністю на це правових підстав.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року, у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Завод «Львівсільмаш», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Львові, про відшкодування шкоди, заподіяної унаслідок травмування на виробництві, скасовано, передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2014року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014року залишено без змін.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ВАТ «Завод «Львівсільмаш» на користь ОСОБА_2 у відшкодування шкоди заподіяної каліцтвом, у зв'язку із нещасним випадком на виробництві, заборгованість у розмірі - 81 954,00 грн. Стягнуто з ВАТ «Завод «Львівсільмаш» на користь держави судовий збір у розмірі 1218,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ПАТ "Завод "Львівсільмаш".

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову про стягнення з ВАТ «Завод «Львівсільмаш» на його користь щомісячних страхових виплат, втраченого заробітку за період з 15.07.2011 року до 15.07.2014 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Тобто, на даний час розглядається апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Завод "Львівсільмаш" на рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт покликається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не встановлено і не зазначено в оскаржуваному рішенні, який розмір середньомісячного заробітку повинен братися до уваги при визначені розміру відшкодування, не встановлено розмір призначеного позивачу відшкодування та не перевірено розрахунки такого. Не взято до уваги, що позивач після отримання трудового каліцтва у зв"язку з нещасним випадком на виробництві, що стався 09.09.1964 року до відповідача за отриманням відшкодування шкоди не звертався і відсоток втрати працездатності вперше встановлений ОСОБА_2 лише 29.09.2015 року згідно довідки серії 10 ААА № 266206. Також апелянт зазначає, що вищезгаданою довідкою позивачу встановлено 60% втрати працездатності та не вказано про зв"язок такої втрати з виробничою травмою. Як встановлено ч. 6 ст. 47 Закону України "Про страхування від нещасного випадку" та ч. 3 ст. 28 "Правила возмещения предприятиями, учреждениями, организациями ущерба, причиненного рабочим и служащим увечьем либо иным повреждением здоровья, связанным с исполнением ими трудовых обязанностей" від 22.12.1961 року №483/25, виплати за минулий період більший за три роки можуть здійснюватись лише як продовження вже призначених виплат з дня їх припинення і до часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв"язку між настанням непрацездатності та ушкодження здоров"я, а відтак, судом безпідставно задоволено позовні вимоги щодо стягнення відшкодування за період що передує поданню заяви про відшкодування шкоди. Крім цього, апелянт просить врахувати, що позивач на момент оскарження рішення суду не звертався до відповідача із заявою про призначення відшкодування, а тому ПАТ "Завод "Львівсільмаш" не має змоги передати відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в районах та містах обласного значення документів, які підтверджують право працівників на страхові виплати. З наведених підстав просить оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати.

Учасники судового процесу в судове засідання не з'явилися. Тому розгляд справи згідно із приписами ст.305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2, перебував у трудових відносинах з ПАТ «Завод «Львівсільмаш» з 1964 року по 2012 роки (т.1 а.с. 9-10).

09 вересня 1964 року під час виконання позивачем своїх трудових обов'язків, із ним стався нещасний випадок - травма руки, про що було складено відповідний акт про нещасний випадок на виробництві № 82 від 09.09.1964 року (т. 1 а.с.5).

Внаслідок отриманої травми йому було встановлено інвалідність другої групи на один рік, а в подальшому інвалідність третьої групи довічно, що підтверджується довідками серії КП № 254908 від 30.11.1964 року та довідкою серії ЯЮ №198608 від 27.11.1965 року (т. 1 а.с.6-7). У зв'язку із цим, підприємство виплачувало йому компенсаційні витрати, починаючи з 1965 року по 2005 рік.

У ПАТ «Завод «Львівсільмаш» оригінал вказаного акта про нещасний випадок не зберігся, оскільки пройшов 45 річний строк його зберігання, справа позивача про нещасний випадок не може бути сформована і передана до структурного підрозділу Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, який розглядає такі питання.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2014 року у справі № 876/3779/14 зобов»язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Львові розглянути справу про страхові виплати на підставі поданої ОСОБА_2 заяви та доданих до неї документів та прийняти рішення відповідно до вимог статті 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (т.1 а. с. 40-43).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон №1105-ХІV) особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов»язаних з виконанням ними трудових обов»язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Відповідно до Перехідних положень Закону №1105-ХІV, вся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями.

Абзацом 4 ч. 3 Перехідних положень Закону №1105-ХІV передача документів, що підтверджують право працівника на страхову виплату, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також розміри цієї виплати та послуг здійснюється підприємствами Фонду соціального страхування від нещасних випадків по акту. Форма акта, перелік документів, а також строк передачі встановлюються Фондом.

Відповідно до п. п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» на підставі Закону № 1105-XIV у вигляді страхових виплат відшкодовується шкода особам, які застраховані від нещасного випадку відповідно до цього Закону, та особам, право яких на отримання відшкодування шкоди, заподіяної їм унаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов»язаних із виконанням ними трудових обов'язків, було встановлено раніше згідно з відповідним законодавством СРСР, Української РСР або України.

Особам, які потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001 року, Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їхніх сімей) на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Уся заборгованість із відшкодування зазначеної матеріальної та моральної шкоди виплачується потерпілим на виробництві та членам їхніх сімей (утриманцям) роботодавцями, а в разі їх ліквідації без створення правонаступника Фондом.

Таким чином, встановивши, що нещасний випадок на виробництві стався 09 вересня 1964 року, а ПАТ«Завод «Львівсільмаш» не передало Фонду в установленому порядку документи, що підтверджують право позивача на страхові виплати, та врахувавши, що особам, які потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001 року, Фонд сплачує страхові виплати з того часу, коли відповідне підприємство передало йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників на такі виплати, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відшкодування шкоди має провадитися роботодавцем.

Встановлено й те, що у 2005 році у зв'язку із виходом на пенсію позивач переоформив пенсію по інвалідності на пенсію за віком. Після отримання трудового каліцтва він до заводу за відшкодуванням шкоди не звертався.

Згідно довідки серія 10 ААА № 266206 від 29.09.2015 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, виданої безтерміново на підставі акту огляду МСЕК №1130, ОСОБА_2 встановлено 60% втрати професійної працездатності на підставі акта №82 від 09 вересня 1964 року. ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи.

Статтею 173 КЗПП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.1195 ЦК України, юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати. Шкода відшкодовується без врахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, а також інших доходів.

Порядок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я визначений ст. 1202 ЦК України та здійснюється щомісячними платежами.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону №1105-ХІV страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Згідно зі ст. 21 Закону №1105-ХІV в разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; забезпечити згідно з медичним висновком домашній догляд за потерпілим (або компенсувати йому відповідні витрати). Усі види соціальних послуг та виплат, передбачених цією статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків, чи ні.

Статтею 28 Закону №1105-ХІV встановлено, що застрахованим особам у разі настання страхового випадку виплачуються страхові виплати, однією з яких є страхова виплата втраченого заробітку залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Згідно зі ст. 30 Закону №1105-ХІV ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду соціального страхування від нещасних випадків і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров'я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, причину, час настання та групу інвалідності у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги.

Огляд потерпілого проводиться МСЕК за умови подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту профпатології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Позачергова експертиза проводиться МСЕК за заявою потерпілого, інших заінтересованих осіб, суду чи прокуратури.

Частинами 4, 6 ст. 40 Закону №1105-ХІV встановлено, що виплати призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду соціального страхування від нещасних випадків. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв'язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров'я.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Однак, відповідач, заперечуючи позовні вимоги, не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Оскільки позивачу 29 вересня 2015 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60% безтерміново і відповідно за 3 роки відповідач не відшкодував йому втраченого заробітку у зв'язку з втратою працездатності, суд першої інстанції прийшов до висновку про підставність позову у цій частині.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував зазначені положення законодавчих актів та обставини справи, належним чином перевірив доводи та заперечення сторін, врахувавши, що позива ОСОБА_2, якому заподіяно шкоду каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, має право вимагати від фізичної або юридичної особи, яка її завдала, відшкодування заробітку (доходу), втраченого ним унаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, характер отриманої травми внаслідок трудового каліцтва, що справа позивача про нещасний випадок не була сформована й передана своєчасно до структурного підрозділу Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України внаслідок винних дій підприємства, а не позивача, що висновком МСЕК від 29 вересня 2015 року позивачу встановлено 60% втрати працездатності довічно, що ОСОБА_2 не може надати оригінал акта про нещасний випадок, оскільки він не зберігся на підприємстві, врахував право позивача на звернення безпосередньо до суду за захистом у разі порушення своїх прав, свобод чи інтересів та вірно прийшов до висновку про задоволення позову в частині стягнення шкоди за попередній період 3 роки (з 14 липня 2011 року по14 липня 2014 року) в сумі 81954 грн. 00 коп.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення в цій частині ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду в цій частині ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду в цій частині слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року в цій частині відсутні.

В той же час суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року, відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року в цій частині рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року залишено без змін.

А відтак, за наявності рішення, яке набрало законної сили, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд першої інстанції всупереч вимогам ст.205 ЦПК України повторно ухвалив рішення.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених п.2 ч. 1 ст. 205 ЦПК Укркаїни (набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав).

Також колегія суддів приходить до висновку, що не підлягає до задоволення клопотання відповідача про закриття провадження справі у зв»язку з ліквідацією юридичної особи ПАТ «Завод Львівсільмаш», з наступних підстав.

Згідно вимог ст.310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони у спірних правовідносинах після ухвалення рішення, що не допускає правонаступництва, не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Оскільки оскаржуване рішення ухвалене судом 16 грудня 2015 року, а юридичну особу припинено 20 січня 2017 року без правонаступництва, і колегія суддів прийшла до висновку про законність і обгрунтованість судового рішення, тому заявлене клопотання є безпідставним, а відтак таким у задоволенні якого слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 205 ч.1 п.2, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 310 ч.1, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Завод «Львівсільмаш» - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди скасувати та провадження у справі в цій частині закрити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.