_________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/3145/14-ц
Провадження № 2/520/6746/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Єгорової Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до Одеської міської ради,

за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №1

в інтересах держави в особі Одеської міської ради,

Інспекції державного архітектурно будівельного контролю в Одеській області,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 Вагіф огли та ОСОБА_3,

про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2010року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради, в якому, з урахуванням уточнень до позовної заяви, просила суд визнати за нею право власності на нежитлову будівлю кафе по вулиці Академіка Корольова, №60-ц у м. Одесі, загальною площею 273,6кв.м., посилаючись на те, що вона є власником нежитлового приміщення за вищезазначеною адресою, з метою реалізації свого права нею була проведена реконструкція зазначеного приміщення без належного дозволу, але при цьому з дотриманням санітарно-будівельних і державно-будівельних норм, однак в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене приміщення, позивачка не може реалізувати свої права як власника та вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2010року у справі №2-6041/10 позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності було задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю кафе, загальною площею 273,6кв.м., яка розташована на земельній ділянці площею 327,7кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, №60-ц.

21 березня 2014року заступник прокурора Київського району м. Одеси звернувся до суду з заявою в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно будівельного контролю України в Одеській області про перегляд вказаного заочного рішення, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні заочного рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 31.07.2014року заяву заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно будівельного контролю України в Одеській області про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2010 року у справі №2-6041/10 було задоволено. Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2010 року у справі №2-6041/10 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності скасовано і призначено справу до судового розгляду.

Крім того, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.03.2015року у зазначеній справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, а провадження у справі зупинено до закінчення проведення експертизи та повернення справи до Київського районного суду м. Одеси.

03.07.2015року до Київського районного суду м. Одеси від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок №1447 від 23.06.2015року судової будівельно-технічної експертизи та матеріали вищезазначеної справи.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.07.2015року провадження у справі №520/3145/14-ц за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за участю Заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно будівельного контролю України в Одеській області про визнання права власності було відновлено.

Вищезазначена справа перебувала на розгляді судді Київського районного суду міста Одеси Петренка В.С.

Згідно з доповідною запискою консультанту суду від 04.08.2015 року, у зв'язку з припиненням у судді Петренка В.С. повноважень щодо здійснення правосуддя, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, справу було передано до автоматичного розподілу.

Вказана цивільна справа на підставі ст. 11-1 ЦПК України, розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В. від 05.08.2015року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за участю Заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно будівельного контролю в Одеській області про визнання права власності було прийнято до свого провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2015року позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за участю заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно будівельного контролю в Одеській області про визнання права власності на нежитлову будівлю - кафе, загальною площею 273,6 кв.м., що розташоване на земельній ділянці, площею 327,7 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 60ц, було залишено без розгляду, на підставі п. 3 ч.1 ст. 207 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.03.2016року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2015року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.10.2016року позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно будівельного контролю в Одеській області про визнання права власності на нежитлову будівлю - кафе, загальною площею 273,6 кв.м., що розташоване на земельній ділянці, площею 327,7 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 60ц, було залишено без розгляду, на підставі п. 3 ч.1 ст. 207 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.02.2017року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11.10.2016року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У судовому засіданні 16.05.2017року, у звязку з тим, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, власником спірного нерухомого майна - нежитлової будівлі - кафе, загальною площею 273,6 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 60ц, ОСОБА_3, надалі ОСОБА_2 Вагіф огли, та останніх було залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Позивачка - ОСОБА_1 про час та місце судових засідань повідомлялася належним чином шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу, зазначену нею у позовній заяві та на адресу її представника, однак у жодне судове засідання позивачка або її представник не з'явились, про поважність причин відсутності не повідомили.

При цьому суд зазначає, що відповідно до п. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Однак судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Позивачка також повідомлялася про час та місце судового засідання шляхом надання оголошення в газеті «Одеські вісті».

Суд зазначає, що позивач та її представники сповіщались судом за їх адресами реєстрації та усіма відомими адресами мешкання, однак позивач та її представники судові повістки не отримують.

Крім того, суд вказує на те, що в апеляційних скаргах на ухвали суду про залишення її позову без розгляду ОСОБА_1 зазначала, що має інтерес до позову, однак відповідальність за сповіщення осіб є цілком завданням суду.

Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа ОСОБА_4 проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Однак, навіть після скасування ухвал Київського районного суду міста ОСОБА_5 про залишення її позову без розгляду, позивач та її представники жодного разу по цей час не отримують судові повістки за своїми місцями реєстрації та місцями мешкання, жодного разу за цей час не дізнались про стан провадження в цій справі, що призводить до затягування розгляду справи, неможливість проведення судового засідання і здійснення судочинства належним чином, та порушення строків розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, судом в судовому засіданні, за згодою сторін по справі, було ухвалено провести розгляд справи за відсутності позивача та її представника, за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 23.06.2017року прокурор Одеської місцевої прокуратури №1 проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

У судовому засіданні 23.06.2017року представник Одеської міської ради проти позову також заперечував та просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник Інспекції державного архітектурно будівельного контролю в Одеській області у судове засідання 23.06.2017року не зявився, повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне у матеріалах справи.

Треті особи - ОСОБА_2 Вагіф огли та ОСОБА_3 про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, у судове засідання 23.06.2017року не зявились, про поважність причин відсутності не повідомили, заперечення або письмові пояснення на позовну заяву не надали.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення прокурора та представника Одеської міської ради, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 08 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі продажу, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купила одноповерхове нежиле приміщення, загальною площею 92,8 кв.м., що знаходиться в місті Одеса по вулиці Академіка Корольова під номером 60, розташоване на земельній ділянці площею 302кв.м., що знаходиться у фактичному користуванні.

Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за №17278.

У подальшому, ОСОБА_1 була проведена реконструкція вищезазначеного приміщення відповідно до проекту, розробленого ТОВ «БИС-ПЛЮС».

Наказом Інспекції з благоустрою міста Одеської міської ради за №53/385 від 24 грудня 2009року «Про надання дозволу ОСОБА_1 на видалення зелених насаджень за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 60» було дозволено ОСОБА_1 провести видалення аварійних дерев за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 60.

Довідкою Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта» за №07-31/1423 від 18.08.2010року нежитловому приміщенню було присвоєно поштову адресу: вулиця Академіка Корольова №60ц.

У звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене реконструйоване приміщення, ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом, оскільки не може реалізувати свої права як власника.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.03.2015року у зазначеній справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №1447, складеного 23.06.2015року, досліджувана будівля, розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 60-ц, яка використовується на даний час як кафе, відповідає:

- за несучою здатністю - СНіП 3.03.01-87 «Несучі та огороджувальні конструкції»;

- за складом приміщень - ДБН В.2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди. Основні положення»;

- по прийнятим конструктивним рішенням - СНіП ІІ-22-81 «Камяні та армокамяні конструкції»;

- по лінійним розмірам, площам і висоті приміщень - розділу 6 ДБН В.2.2-9-2009;

- за наявністю санітарно-гігієнічних приміщень - п.п.8.1.1 + 8.1.6 ДБН В.2.2-9-2009;

- за наявністю електрообладнання і електроосвітлення - п.7.4.1 ДБН В.2.2-9-2009;

- за наявністю центрального опалення - п.п.7.2.1 ДБН В.2.2-9-2009;

- за наявністю системи кондиціювання повітря - п.7.2.1 ДБН В.2.2-9-2009;

- за наявністю системи водопостачання та каналізації п.7.1.1 ДБН В.2.2-9-2009;

- за наявністю евакуаційних виходів п.5.13 ДБН В.1.1-7-2002 «Пожарна безпека обєктів будівництва»;

- по ширині і висоті шляхів евакуації п.5.27 ДБН В.1.1-7-2002;

- по виконаним оздоблювальним покриттям та підлогам п.3.67, табл..15; п.4.43, табл.25 СНіП 3.04.01-87 «Ізоляційні та оздоблювальні покриття».

Відповідно до 376 ЦК України житловий будинок, будівля споруда інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для зазначеного будівництва, а відповідно до частини 7 вказаної статті у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може поновити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила(здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ст. 9 Закону України „Про архітектурну діяльність будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання

містобудівної діяльності".

Згідно до ст. 26 та ч. 1 ст. 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва. Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Таким чином позивачка мала отримати дозвіл на виконання будівельних робіт відповідно до чинного на той час Порядку надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2009 року №1104.

Відповідно до п. 19 зазначеного порядку, виконання будівельних робіт на об'єктах без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також виконання не зазначених у дозволі будівельних робіт або без належно затвердженого проекту вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст.ст. 23, 29 Закону України Про планування і забудову територій, який був чинний на момент здійснення реконструкції, будівництво обєктів містобудування має здійснюватися відповідно до проектної документації. Здійснення будівельних робіт на обєктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законодавством.

Дії позивачки з реконструкції нежитлового приміщення проводяться з порушенням норм, встановлених Положенням про порядок реконструкції вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень в м. Одесі, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 2153-ХХІІІ від 17.04.2001р. відповідно до п. п. 5.5-5.6 вищезазначеного положення реконструкція приміщень, що була розпочата або провадиться без реєстрації в інспекції ДАБК і без дозволу на виконання будівельних робіт, вважається самочинною і не допускається всіма субєктами містобудування, органами державного управління, а також організаціями і підприємствами, що забезпечують фінансування.

Суд вважає, що проведення робіт з самовільного будівництва без належним чином затвердженого проекту будівництва, відповідних погоджень та дозволів є потенційно небезпечним, так як проведення таких робіт здійснюється без контролю з боку відповідних органів та служб, що в свою чергу є порушенням діючих архітектурно-будівельних, протипожежних, санітарних та інших норм.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Таким чином, суд зазначає, що позивачкою, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, не надано суду жодних доказів, які б підтверджували отримання дозволу на виконання будівельних робіт, та документів, які б підтверджували той факт, що вона у встановленому законом порядку реконструювала вказане нежитлове приміщення, отримавши на це необхідні дозвільні документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Виходячи з положень ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, цивільно-правовою угодою, свідоцтвом про право на спадщину. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

З аналізу наведених правових норм, для здійснення будівництва громадянин чи юридична особа зобовязані набути у встановленому порядку право власності на землю чи право користування земельною ділянкою, одержати Державний акт на право власності на земельну ділянку чи договір оренди землі, або Державний акт на право постійного користування землею, зареєструвати обраний правовий титул використання землі, а також визначити межі земельної ділянки в натурі (на місцевості). Без виконання цих юридично значимих дій приступати до освоєння земельної ділянки забороняється. Тому будь-які дії осіб щодо фактичного користування земельною ділянкою, яка перебуває у комунальній власності, є порушенням виключного, передбаченого Конституцією України, права органу місцевого самоврядування на здійснення права власності від імені Українського народу та управління землями, яке підлягає захисту.

Позивачкою не надано будь-яких документів, які б підтверджували її право користування земельною ділянкою, на якій здійснено самовільне будівництво.

За таких обставин, реконструкція нежитлової будівлі-кафе, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, №60-ц, є самочинним будівництвом.

Наявність в матеріалах справи технічного висновку, виготовлено в ліцензійній організації ТОВ «БИС-ПЛЮС» на реконструйоване нежитлове приміщення, технічного паспорту та висновку судової будівельно-технічної експертизи, не спростовують висновків суду, що викладені у цьому рішенні щодо здійснення самовільного будівництва.

Крім того, судовим розглядом встановлено, що позивачка - ОСОБА_1 на даний час не є власником спірного нерухомого майна, оскільки згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 16.05.2017року №87188523, право власності на спірне нерухоме майно - нежитлової будівлі - кафе, загальною площею 273,6 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 60ц, 13.12.2010 року було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 17.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за №2879. Надалі на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №594, та на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №595, право власності на вказану нежитлову будівлю набув ОСОБА_2 Вагіф огли.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що позивачкою не надано суду доказів отримання відповідних дозволів для проведення будівельних робіт згідно чинного законодавства, та на підставі того, що на цей час ОСОБА_1 взагалі не є власником спірного нерухомого майна, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у звязку з відмовою у позові, судові витрати позивачці не відшкодовуються.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 3, 11, 60, 88, 209, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно будівельного контролю в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 Вагіф огли та ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий Калініченко Л. В.