АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Шахової О.В., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року, -

встановила:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року у задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечила.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не наведено, а судом не встановлено, виняткових обставин, що дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що проживання дитини разом з батьком буде відповідати її інтересам. Для дитини будуть створені кращі матеріальні та побутові умови, якщо вона буде проживати разом з батьком.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї позивача за адресою: АДРЕСА_1, умови проживання сім'ї добрі, в квартирі чисто, охайно, зроблено ремонт, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка

Відповідно до висновку № 5360/41/3/103 від 21 червня 2017 року, орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1

Висновок органу опіки та піклування обґрунтований тим, що ОСОБА_1 має стабільний дохід, за місцем проживання батька створено кращий комфорт для проживання, виховання та розвитку сина.

На підставі ст. 19 СК України суд здійснює перевірку висновку органу опіки та піклування на предмет обґрунтованості й повноти та може з ним не погодитись, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини.

Наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування не містить достатніх та обґрунтованих мотивів з яких орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність проживання дитини разом з батьком.

Крім того, висновок взагалі не визначає хоча б однієї виняткової обставини для розлучення малолітньої дитини з матір'ю.

При цьому колегія суддів вважає, що краще матеріальне забезпечення позивача не є вирішальним при визначенні даного питання.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Під час розгляду справи, будь-яких виняткових обставин, які б давали підстави для висновку, що дитина може бути розлучена з матір'ю не встановлено.

При вирішенні спору, суд врахував вищенаведені фактичні обставини, вірно застосував норми матеріального права, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визначення місцепроживання дитини разом з батьком.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, колегія суддів відхиляє, оскільки судом дано оцінку даному письмовому документу, та вирішено спір з урахуванням усіх наявних в справі доказів та встановлених фактичних обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не врахована заява матері ОСОБА_2 про те, що вона дійшла згоди з позивачем щодо місця проживання сина з батьком, колегія суддів оцінює критично, оскільки пред'явлений позивачем даний позов свідчить про наявність спору між сторонами про місцепроживання дитини.

Доводи про те, що судом не взято до уваги стать дитини, спільність інтересів дитини та батька, колегія суддів не приймає, оскільки судом ці обставини були враховані.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 05 жовтня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: Н.В. Поліщук

О.В. Шахова