Справа № 369/6032/14-ц Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/5044/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 14.11.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

14 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про стягнення 3 % річних та інфляційних збитків,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року позивач звернулася з даним позовом до суду, посилаючись на те, що 24.03.2000 року Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача суми боргу, а саме 49167 грн. та судового мита в розмірі 2026 грн., що разом складає 51193 грн.

Так як боржник не повернув позивачу вказаний борг рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.04.2009 року, що набрало законної сили, було стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача інфляційних збитків на суму боргу 48902 грн. 69 коп., 30, 00 грн. витрат на ІТЗ та 489 грн. 02 коп. державного мита.

15.09.2009 року було видано виконавчий лист № 2-656 про стягнення з боржника на користь стягувача 48902,69 грн.

18.09.2009 року виконавчий лист пред'явлено до виконання у Відділ ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області та відкрито виконавче провадження № 168/5.

Таким чином станом на вересень місяць 2009 року сума боргу відповідача складала 100094,69 грн. (51193 грн.+48902,69 грн.)

02.10.2009 року виконавчі провадження у відділі Києво-Святошинському ДВС Київської області були об'єднані у зведене виконавче провадження № 168/5 на загальну суму 100094 грн. 69 коп.

Оскільки боржник суму боргу не повернув, позивач остаточно просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь завдані збитки із суми заборгованості 51193,00 грн. за період з березня 2000 року по лютий 2017 року включно: інфляційну складову в сумі 354 050,00 грн. та 3 % річних в сумі 245 76,00 грн., що разом складає 378 626,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на її користь завдані збитки із суми заборгованості 48 902,00 грн. за період з квітня 2009 року по лютий 2017 року включно: інфляційну складову в сумі 121 912,00 грн. та 3 % річних в сумі 10269,00 грн., що разом складає 132181,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на її користь завдані збитки із суми заборгованості 42 228,00 грн. за період з вересня 2014 року по лютий 2017 року включно: інфляційну складову в сумі 76 813,00 грн. та 3 % річних в сумі 2533,00 грн., що разом складає 79 346,00 грн.

При цьому позивач просила відшкодувати їй моральну шкоду, в розмірі 1770 459,00 грн., посилаючись на те, що вона є людиною похилого віку, живе на одну пенсію, яка складає 1598,69 грн. Кошти які вона позичила відповідачу в 1996 році на купівлю житлового будинку, відповідач не повернув до цього часу. З 2000 року вона по вині відповідача, який не повертає борг, змушена ходити по судах та в судовому порядку стягувати свої кошти та подавати знову і знову позови до суду про стягнення завданих збитків, адже кошти які вона позичала на той час складали одну вартість, а тепер зовсім іншу, ціни на все значно виросли. Все це, призводить стару жінку до моральних страждань. А тому вона змушена постійно нервувати та купувати собі ліки.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення суду скасувати і позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.03.2000 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі саме 49 167,00 грн.

31 липня 2000 року державним виконавцем Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області винесено постанову № 2-607 про відкриття виконавчого провадження на суму стягненого судом боргу 49 167 грн. та сплату держмита 2026 грн., що разом складало 51 193 грн..

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 10 квітня 2009 р., по справі №2-565/09 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 48902,69 грн. боргу та на користь держави 489,02 грн. державного мита та 30,00 грн витрат на інформаційно- технічне забезпечення судового процесу.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області від 24 вересня 2009 року відкрито виконавче провадження ВП № 15049501 по виконанню рішення Києво-Святошинського райсуду від 10.04.2009 р., по справі №2-565/09. по виконавчому листу про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 48902 грн 69 коп.

15 вересня 2009 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист № 2-565 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 48 902,69 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 10 квітня 2009 р., по справі №2-565/09 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 48902,69 грн. боргу та на користь держави 489,02 грн. державного мита та 30,00 грн витрат на інформаційно- технічне забезпечення судового процесу.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області від 24 вересня 2009 року відкрито виконавче провадження ВП № 15049501 по виконанню рішення Києво-Святошинського райсуду від 10.04.2009 р., по справі №2-565/09. по виконавчому листу про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 48902 грн 69 коп.

Вказані виконавчі провадження 02 жовтня 2009 року постановою державного виконавця об'єднані в одне зведене виконавче провадження за № 168/5, на загальну суму 100094 грн., 69 коп.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області від 5 жовтня 2009 року відкрито виконавче провадження ВП № 15452337 по виконанню рішення Києво-Святошинського райсуду від 10.04.2009 р., по справі №2-565/09. по виконавчому листу про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави 489,02 грн державного мита.

Вказане виконавче провадження 14 жовтня 2009 року постановою державного виконавця приєднане до зведеного виконавчого провадження за № 168/5, на загальну суму 100584 грн 71 коп.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області від 12 грудня 2010 року відкрито виконавче провадження ВП № 18383950 по виконанню рішення Києво-Святошинського райсуду від 10.04.2009 р., по справі №2-565/09. по виконавчому листу про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави 30,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Вказане виконавче провадження 22 лютого 2010 року постановою державного виконавця приєднане до зведеного виконавчого провадження за № 154/5, на загальну суму 100614 грн. 71 коп.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в розумінні норм статті 625 ЦК України підставою для застосування цієї норми є визначення грошового зобовязання саме в договорі, а не в рішенні суду; нарахування індексу інфляції на суму боргу поширюється лише на випадки прострочення грошового зобовязання, а не на випадки невиконання судового рішення, отже, оскільки предметом спірного договору позики є іноземна валюта, то інфляційні втрати, 3 % річних нарахуванню та стягненню не підлягають.

Проте такі висновки суду не відповідають вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Таким чином в цій частині апеляційна скарга як обгрунтована підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що зобовязання було не у грошовій одиниці гривні, а у валюті тому не може відповідач нести заявлену позивачем відповідальність не може бути прийнята до уваги, оскільки рішенням суду стягнуто борг у грошовій одниниці гривні, виконавче провадження відкрито також у грошовій одиниці гривні і цей визначений борг не виконаний.

Наявність судового рішення про стягнення боргу за договором позики не припиняє нарахування санкцій за ст. 625 ЦК України (ВСУ у справі № 6-2311цс16 від 22 березня 2017р.)

За тахих обставин, суд необгрунтовано прийшов до висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення боргу позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі статті 625 ЦК України.

Проте в іншій частині, в частині стягнення моральної шкоди позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 60 ЦПК України позивачем не доведено належними та допустими доказами, ким саме на стадії виконавчого провадження виконання рішення суду йому завдано моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про стягнення 3 % річних та інфляційних збитків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2 завдані збитки із суми заборгованості 51193,00 грн. за період з березня 2000 року по лютий 2017 року включно: інфляційну складову в сумі 354 050,00 грн. та 3 % річних в сумі 245 76,00 грн., що разом складає 378 626,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2 завдані збитки із суми заборгованості 48 902,00 грн. за період з квітня 2009 року по лютий 2017 року включно: інфляційну складову в сумі 121 912,00 грн. та 3 % річних в сумі 10269,00 грн., що разом складає 132181,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2 завдані збитки із суми заборгованості 42 228,00 грн. за період з вересня 2014 року по лютий 2017 року включно: інфляційну складову в сумі 76 813,00 грн. та 3 % річних в сумі 2533,00 грн., що разом складає 79 346,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3на користь держави судовий збір у розмірі 5901 грн. 53 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді