АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/390 /2017 р. Головуючий у 1 інстанції - Щаховніна М.О.
Доповідач - Мараєва Н.Є
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Перетятько А.К.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_1 та її представника

на рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 р.

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про зменшення розміру аліментів

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про зміну розміру аліментів, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 р. відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та її представник просять це рішення скасувати і постановити нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, рішенням Подільського районного суду м Києва від 18.02.2016 р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 в сумі по 3 500 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття (а.с. 9-10).

З вказаного рішення вбачається, що стороною позивача ОСОБА_2 визнано позовні вимоги щодо стягнення аліментів у розмірі по 3 500 грн. на кожну дитину.

На підставі зазначеного рішення було видано виконавчий лист № 758/10290/15-ц від 18.02.2016 р. та відкрито виконавче провадження ВДВС Солом»янського ГТУЮ у м.Києві (а.с.30-32.).

Згідно довідки Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві від 01.06.2016 р. заборгованість ОСОБА_2 по аліментам станом на 2016 р. становить 25 000 грн. (а.с 71).

З метою забезпечення виконання зазначеного вище рішення Подільського районного суду м. Києва, 10 травня 2016 р. постановою старшого державного виконавця Солом'янського районного відділу ДВС м.Києва ГТУЮ у м. Києві накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 та оголошено заборону на його відчуження (а.с.33).

Обгрунтовуючи свій позов, позивач посилався, зокрема, на те, що на даний час його матеріальне становище погіршилося, оскільки, за наказом від 25.05.2016 р. його було звільнено з посади директора ПТ «Ломбард «Алдан» Бертольд і компанія» за власним бажанням, на його утриманні знаходиться батько ОСОБА_5, 1937 р.н., а також він сам хворіє на закриту форму туберкульозу, а тому, потребує значних коштів на своє лікування.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,- розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв»язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Виходячи із змісту зазначених правових норм, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Постановлюючи рішення суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення цих вимог з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме витягів про підприємства та товариства, позивач є засновником ПП «НАРА-АН», якому належить 100% статутного капіталу. В свою чергу ПП «НАРА-АН» є співзасновником повного товариства «ЛОМБАРД «АЛАДДІН» ТОВ «ГРОШІ.МОБІ» І КОМПАНІЯ, якому належить 50% статутного капіталу (а.с. 34-52).

Згідно наказу від 25.05.2016 р. позивача було звільнено з посади директора ПТ «Ломбард «Алдан» Бертольд і компанія» за власним бажанням.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку, що позивач на власний розсуд вирішив свій майновий стан, що не повинно впливати на зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей; що приймаючи рішення про звільнення за власним бажанням, позивач повинен був врахувати свої обов'язки по утриманню дітей.

Згідно довідки Української православної церкви Київського патріархату Управління Житомирської єпархії вбачається, що ОСОБА_2 дійсно є штатним священнослужителем Житомирської єпархії Української православної церкви Київського патріархату і є насельником Свято-Духівськото чоловічого монастиря с.Городське, Коростишівського p-ну, Житомирської області (а.с.15 ).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем та його представником не надано належних та устимих доказів того, що його матеріальний стан змінився у такій мірі, що є підставою для зменшення розміру стягнутих аліментів на утримання дітей з 3 500 грн. на дитину до 1 000 грн. на кожну дитину на місяць, а також не надано допустимих доказів того, що він має матеріальної можливості утримувати своїх дітей, що є його обов»язком; що на його утриманні перебуває батько та він сам хворіє на закриту форму туберкульозу, а тому, потребує значних коштів на своє лікування, оскільки, ця обставина не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, представником позивача не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджувати ці обставини.

Тому, суд першої інстанції правильно вважав, що відповідач працює та має дохід, що ця сума була визначена сторонами за взаємною згодою у судовому засіданні при постановленні рішення від 18.02.2016 р., а тому, саме такий розмір аліментів, з урахуванням обставин визначених у ст.182 СК України, є необхідним та достатнім для забезпечення утримання дітей та їх розвитку.

Тому, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про недоведеність вимог ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

До того ж, своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 не підтримав, направив апеляційному суду клопотання про залишення її без розгляду (а.с.193).

Що стосується зустрічних позовних вимог, то суд також правильно вважав, їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки, стороною позивачки за зустрічним позовом не було надано переконливих доказів на підтвердження цих позовних вимог.

Так, з часу постановления зазначеного рішення про стягнення аліментів матеріальний стан відповідача в бік покращення не змінився, інших доходів, аніж ті, що були досліджені в судовому данні при винесенні рішення, немає, що не може бути підставою для збільшення розміру аліментів.

Крім того, позивачкою за зустрічним позовом не надано суду будь-яких доказів в розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України щодо покращення матеріального стану платника аліментів або погіршення стану здоров'я стягувача аліментів чи дитини, що є підставою для збільшення розміру аліментів, так як наявність медичних документів різних медичних закладів не свідчить про зміну стану здоров'я дітей, що позивачем не доведено, що стан здоров'я дітей погіршився і що вони потребують коштовного лікування.

Щодо стягнення додаткових витрат, то суд також правильно вважав що ці вимоги також не підлягають задоволенню.

Згідно ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Так, розмір додаткових витрат на дитину повинен обгрунтовуватись відповідними документами, зокрема, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг, витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обгрунтування необхідності майбутніх витрат.

Проте, на підтвердження понесення додаткових витрат на утримання дітей позивачем не надано належних доказів, зокрема, таких : які конкретно додаткові витрати будуть понесені, розрахунок цих витрат, обгрунтування необхідності цих витрат у майбутньому, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню також не підлягають.

Таким чином, при вирішенні питання щодо розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, судом враховано вимоги ст.ст.182, 183 СК України, а також всі обставини справи, зокрема й ті, на які посилається апелянт та представник, а тому, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - відхилити, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :