Справа № 307/2514/17
Провадження № 2/307/1457/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Фера В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах яких звернувся представник ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, де третя особа Тячівська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом та зняття з реєстраційного обліку у будинку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах яких звернувся представник ОСОБА_3, звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, де третя особа Тячівська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом та зняття з реєстраційного обліку у будинку. В позовній заяві представник зазначив, що згідно із нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу житлового будинку від 19 січня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №352, позивачі є власниками житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в с. Лази, вул. Садова, 35, Тячівський район. Згідно з повідомленням Тячівської міської ради №101 від 19.09.2017 року відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 зареєстровані у домоволодінні в с. Лази, вул. Садова, 35 як члени сімї власника, однак понад три роки не проживають у цьому будинку, проживають за кордоном. Витрат на утримання будинку за останні роки відповідачі не мали, поважних причин їх не проживання у вказаному будинку не має, права власності на це домоволодіння відповідачі не мають. Наявність реєстрації відповідачів у будинку позивачів перешкоджає їм в отриманні належної суми субсидії, бо декларація про доходи вимагає відображення кількості зареєстрованих у житловому будинку осіб, необхідності врахування їх доходів, які відповідачі не надають на утримання будинку, що тягне за собою можливу відмову у призначенні субсидії.

Просить визнати відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, такими, що втратили право на користування житлом в будинку в с. Лази, вул. Садова, 35, Тячівського району та зняти їх з реєстраційного обліку у вказаному будинку.

Представник позивачів ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, так як надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник Тячівської міської ради в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_8 згідно договору купівлі-продажу від 19.01.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованого в реєстрі за №352, є власниками житлового будинку №35 по вул. Садова в с. Лази, Тячівського району Закарпатської області в цілій частині.

В довідці Тячівської міської ради про реєстрацію місця проживання особи від 19.09.2017 року за №101, зазначено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстровані, але не проживають понад три роки за адресою: с. Лази, вул. Садова, 35, Тячівського району.

Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Так, у відповідності до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності і власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира ( ст.ст. 379 , 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Передбачаючи право власника жилого будинку ( квартири) на відчуження цих обєктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обовязків попереднього власника чи членів його сімї до нового власника в частині збереження права користування житлом.

Згідно ст.405 ЦК члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Частиною 4 цієї ж статті визначено, що до членів сім'ї власника будинку належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем та ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила встановлені статтею 162 ЖК України.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 три роки не проживають в належному позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2 будинку №35 по вулиці Садова в с. Лази, Тячівського району і будь-яких поважних причин, які б перешкоджали їм проживати у даному будинку не наведено, наведені позивачами докази щодо цього ними не спростовані.

Згідно до ст.60 Цивільного Кодексу кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

А згідно до ст.ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими.

Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позивачами доведено факт порушення з боку відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 їх права користування та розпоряджання своїм майном, а саме будинком №35 по вулиці Садова в с. Лази, Тячівського району, оскільки відповідачі значаться зареєстрованими в їх будинку, а тому позов слід задовольнити частково та визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_6, України, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстровану в ІНФОРМАЦІЯ_6, України, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, зареєстровану в ІНФОРМАЦІЯ_6, України, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_10, уродженця та зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_6, України, такими, що втратили право на користування житлом в будинку №35 по вулиці Садова, в с. Лази, Тячівського району Закарпатської області, України.

Що стосується вимог зняття відповідачів з реєстраційного обліку, то відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється також на підставі заяви особи або її представника, судового рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть.

А згідно до ст. 16 цього Закону місце проживання особи, яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою або було відповідно зареєстроване, вважається зареєстрованим.

Оскільки після визнання відповідачів такими, що втратили право на житло у будинку №35 по вулиці Садова в с. Лази, Тячівського району, Закарпатської області, України, позивачі не зверталися з вимогами до органу реєстрації про зняття відповідачів з реєстраційного обліку і їм не відмовлялося в цьому, то вимогу позивачів щодо зняття з реєстраційного обліку відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7у будинку №35 по вулиці Садова в с. Лази, Тячівського району, суд вважає передчасною, а тому в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209, 213-215 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст.16, 379, 382, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 7, 16 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_6, України, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстровану в ІНФОРМАЦІЯ_6, України, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, зареєстровану в ІНФОРМАЦІЯ_6, України, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_10, уродженця та зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_6, України, такими, що втратили право на користування житлом в будинку №35 по вулиці Садова, в с. Лази, Тячівського району Закарпатської області, України.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 640 гривень сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.І.Бобрушко