Провадження № 22-ц/779/1019/2017
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Малєєва А.Ю., Мелінишин Г.П.,

секретаря Бойчука Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 09 лютого 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 09 лютого 2017 року подання головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу ВДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_2 до виконання ним своїх зобовязань по виконавчому листу № 344/12735/13, виданого Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 188872 грн., вартості проведених експертних досліджень у розмірі 800грн. та витрат по оплаті судового збору у розмірі 1776грн.

ОСОБА_2 на ухвалу суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права при її винесенні.

Апелянт вказав, що звертаючись до суду із поданням про його тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав суду жодних доказів, які б свідчили про свідоме ухилення боржника ОСОБА_5 від виконання своїх зобовязань за рішенням суду.

Крім того, отримавши у вересні 2016 року повні реквізити для внесення коштів на виконання зобовязань, ОСОБА_2 частково в міру фінансових можливостей погасив борг, про що свідчать квитанції про оплату, долучені до апеляційної скарги.

Тому, на думку апелянта, висновок суду про його ухилення від виконання своїх зобовязань не відповідає фактичним обставинам.

З наведених підстав апелянт просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, про відмову в задоволенні клопотання головного державного виконавця про тимчасове обмеження його у виїзді за межі України.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги скарги підтримав, просив її задоволити.

Представник ДВС скаргу не визнав, просив її відхилити.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Також п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобовязань, але лише до моменту виконання зобовязань, або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець посилався на те, що на виконанні у Івано-Франківському міському відділі ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області перебуває виконавче провадження № 43611423 з примусового виконання виконавчого листа № 344/12735/2013 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди на суму 188872грн., 800грн. вартості проведених експертних досліджень та 1776 грн. судових витрат.

Постановою державного виконавця від 05.06.2014р. відкрито вищевказане виконавче провадження, копію постанови направлено для виконання боржнику.

В ході виконання державним виконавцем направлялись запити до Головного управління держземагентства в Івано-Франківській області, УДАІ УМВС в Івано-Франківській області, Територіального управління держгірпромнагляду. Також, під час здійснення заходів за боржником виявлено транспортний засіб, однак боржник приховує даний автомобіль та не надає відомостей про місцезнаходження транспортного засобу. Така обставина, на думку ДВС, вказує на ухилення боржника від виконання рішення суду. Даний транспортний засіб оголошено в розшук постановою № 43611423 від 20.08.2015р., однак розшук майна виявився безрезультатним. Іншого ліквідного майна боржника не виявлено.

15.07.2016р. на адресу Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ надійшла заява від представника боржника ОСОБА_6 (згідно довіреності, а.с.223-224, том-1) про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, (а.с.222, том-1).

19.07.2016р. представник боржника ознайомився з матеріалами виконавчого провадження., а 16.09.2016р. отримав у відповідь на свою заяву повні банківській реквізити стягувача, на які необхідно сплачувати заборгованість по рішенню суду. Згідно з повідомленням Державної міграційної служби України від 12.01.2016р., боржник володіє паспортами для виїзду за кордон та неодноразово перетинав державний кордон України. Боржнику відомо про виконавче провадження та відомі повні банківські реквізити стягувача, однак станом на 08.02.2017р. жодних самостійних оплат ним не здійснено, він ухиляється від виконання рішення суду, тому державний виконавець вважає, що наявність в особи невиконаних зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, є підставою для обмеження ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань по вказаному вище виконавчому листу.

Задовольняючи подання та тимчасово обмежуючи у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про добровільне виконання ОСОБА_2 виконавчого листа №344/12735/2013, виданого 10.04.2014р. Івано-Франківським міським судом.

Однак, такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Отже, підставою для звернення державного виконавця з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є вчинення боржником таких діянь (дії чи бездіяльності), які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Особа, що має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежного. Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки, відповідно до частини 2 статті 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження (Аналіз судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Верховний суд України, 01.02.2013 року).

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем направлено запити в реєструючі установи про перевірку майнового стану боржника. Однак, зареєстрованого нерухомого майна за боржником ОСОБА_2 не значиться.

Згідно з відповідей Пенсійного фонду України від 28.07.2014р. та 24.07.2014р. (а.с.209, 210), ОСОБА_2 на обліку в пенсійному фонді не перебуває та пенсії не отримує, інформація про його працевлаштування відсутня.

Відповідно до повідомлень Державної податкової служби України від 25.07.2014р., наданих на запити державного виконавця, про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками юридичними особами та /або фізичними особами-підприємцями, за зазначеним кодом боржника РНОКПП: НОМЕР_1 фізичну особу-підприємця припинено; інформація стосовно боржників-фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня (а.с.208, 211).

З акта державного виконавця від 15.07.2015р. вбачається при виході на місце проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що вхідні двері квартири зачинені та ніхто не відчиняє, (а.с.215)

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ ОСОБА_7 від 20.08.2015р. оголошено розшук майна боржника, а саме автомобіль марки ГАЗ 3110, 2001р.в., д.н.з. НОМЕР_2, свідоцтво СРД229249, що належить боржнику ОСОБА_2 (а.с.218).

Однак, вищеперелічені обставини в їх сукупності не є доказом ухилення боржника від виконання зобовязань.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 16.09.2016 року представник ОСОБА_6 у відповідь на свою заяву про надання банківського рахунка для погашення заборгованості, отримав від ВДВС Івано-Франківського МУЮ копію рахунка, а саме 5842, ПАТ «ВіЕсБанк», отримувач ОСОБА_4О.(а.с.221 том-1)

Згідно представлених апелянтом копій квитанцій, починаючи з вересня 2016 року, боржник ОСОБА_2 частково сплачував кошти на вищевказаний рахунок стягувача ОСОБА_4 5842), а саме: 20.09.2016 на суму 100 грн., 05.10.2016 на суму 150 грн., 24.10.2016 на суму 100 грн., 07.11.2016 на суму 100 грн., 29.11.2016 на суму 100 грн., 14.12.2016 на суму 100 грн., 26.12.2016 на суму 100 грн., 19.01.2017 на суму 100 грн., 07.02.2017 на суму 100 грн., 23.02.2017 на суму 100 грн., 07.03.2017 на суму 100 грн., 03.04.2017 на суму 100 грн., 13.04.2017 на суму 100 грн., 17.05.2017 на суму 100 грн., (а.с.9-22, том-2).

Як пояснив в засіданні апеляційного суду представник ДВС, про такі проплати державному виконавцю не було відомо, оскільки боржник не повідомив ДВС про погашення. Разом з тим, така обставина не є підставою для неврахування даного факту при вирішенні спірного питання.

З огляду на наявні матеріали подання та враховуючи факт здійснення часткових проплат по боргу, колегія суддів приходить до висновку, що в спірному випадку ухилення від виконання зобовязання зі сторони боржника не доведено.

Такі обставини як факт неодноразового перетину митного кордону, неможливість вчиняти виконавчі дії через неявку боржника, розшук транспортного засобу, в даному випадку, безпосередньо не вказують на факт ухилення.

Оскільки Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу слід скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Керуючись ст. ст. 307,312, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 09 лютого 2017 року скасувати.

В задоволенні подання головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу ВДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Малєєв А.Ю.

ОСОБА_8