1Справа № 335/6993/16-ц 2/335/394/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Войтович Г.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивачів ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні.

В обґрунтування позову зазначили, що позивачам належить 4/5 частин квартири за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний (Леніна), б. 151 / АДРЕСА_1. Площа квартири складає: загальна 81,7 кв.м, житлова 54,5 кв.м. Відповідачу ОСОБА_3 належить 1/5 частина вказаної квартири, що відповідає 10,9 кв.м житлової площі та є меншим за встановлену законом норму житлової площі на 1 особу 13,65 кв.м. Посилаючись на те, що частка відповідача у спільній власності є незначною, виділ частки є неможливим, між сторонами постійно виникають конфлікти з приводу користування квартирою, просили в порядку статті 365 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) припинити право власності відповідача на 1/5 частину вищевказаної квартири, визнати за кожним з позивачів право власності на 1/15 частину квартири, стягнути з позивачів на користь відповідача шляхом виплати з депозитного рахунку суду компенсацію вартості її частки у розмірі 149 658,00 гривень відповідно до звіту про оцінку майна (арк. справи 25).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник позивачів ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити.

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти позову, з тих підстав, що вартість квартири, визначена у наданому позивачами звіті про оцінку майна є заниженою. В цей же час, з висновком експерта, яким було встановлено вартість 1/5 частини квартири, що належить відповідачу, вони погодилися, але оскільки за цю суму неможливо придбати інше житло (кімнату чи квартиру гостинного типу), відповідач не надає згоди на виплату їй компенсації цієї частки. Іншого житла, крім належної їй 1/5 частки квартири, відповідач не має. Просили у позові відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 28.04.2006, виданих Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою, № в реєстрі 2-1969, 2-1965, 2-1973, та свідоцтва про право власності на квартиру від 21.01.2003 № 139р, виданого Орджонікідзевською районною державною адміністрацією, належить сукупно 4/5 частини квартири за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний (Леніна), б. 151 / АДРЕСА_1, підтвердженням чого є Інформаційна довідка з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 54896074 від 11.03.2016 (арк. справи 2829), витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1989678 від 13.11.2003, № 10794761 від 30.05.2006, № 10794827 від 30.05.2006, №10794687 від 30.05.2006 (арк. справи 30, 32, 34, 36), копії вищезазначених свідоцтв про право на спадщину за законом (арк. справи 31, 33, 35).

Відповідачеві ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 21.01.2003 № 139р, виданого Орджонікідзевською районною державною адміністрацією, належить на праві власності 1/5 частина вищезазначеної квартири, що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 54896074 від 11.03.2016 (арк. справи 2829), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1989678 від 13.11.2003 (арк. справи 30).

Відповідно до технічного паспорта на квартиру (арк. справи 1920), площа квартири складає: загальна 81,7 кв.м, житлова 54,5 кв.м. Квартира складається з 3-х жилих кімнат площами 20,0 кв.м, 20,8 кв.м, 13,7 кв.м.

Таким чином, частці відповідача у спільній частковій власності (1/5) відповідає житлова площа 10,9 кв.м.

Відповідно до звіту про оцінку № 40/6 від 03.06.2016, складеного субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7, ринкова вартість квартири станом 3 червня 2016 р. складає 748 290,00 гривень (арк. справи 8). Відтак, вартість 1/5 частини квартири становить 149 658 гривень.

У звязку із тим, що відповідач під час розгляду справи не погодилася із визначеною у даному звіті вартістю квартири та, відповідно, її 1/5 частини, ухвалою суду від 25.01.2017 призначено судову оціночно-будівельну експертизу (арк. справи 140141).

Згідно з висновком експерта Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 58-17, ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 / вул. Сталеварів, 11 в м. Запоріжжі, визначена порівняльним підходом (з округленням) складає 797 346,00 гривень. Ринкова вартість 1/5 частини квартири, що належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності складає (з округленням) 159 469,00 грн. (арк. справи 157177).

Вказану суму позивач ОСОБА_1 вніс на депозитний рахунок суду, підтвердженням чого є квитанції № 0.0.623142902.1 від 23.09.2016 на суму 149 658,00 гривень та № 0.0.785403594.1 від 15.06.2017 на суму 9 811,00 гривень.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 365 Цивільного кодексу України, право власності на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною та не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння та користування майном є неможливим;

4) таке припинення не нанесе істотної шкоди інтересам співвласника та членам його родини.

За змістом розяснень, наданих у п.п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 7 від 04.10.1991 р. та п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р., квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі приміщення та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири чи їх можливо переобладнати в такі квартири. При неможливості ж виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування, суд може й без згоди співвласника зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну йому частку. Зокрема, це може мати місце коли частка у спільній власності є незначною та не може бути виділена в натурі чи за особливими властивостями сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений житлом.

Як встановлено у судовому засіданні частка відповідача ОСОБА_3 у праві спільної часткової власності є незначною. Спірна квартира складається з трьох кімнат загальною житловою площею 54,5 кв.м., площі кімнат складають 20,0 кв.м., 20,8 кв.м., 13,7 кв.м. Відповідачу ОСОБА_3 належить 1/5 частина вказаної квартири, що відповідає 10,9 кв.м. житлової площі. Зазначена площа є меншою за встановлену статтею 47 Житлового кодексу України норму житлової площі на 1 особу 13,65 кв.м. З огляду на зазначене, відповідачеві неможливо виділити у натурі 1/5 частину квартири.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2014 р. у цивільній справі № 335/6029/14-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14 січня 2015 р., задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення моральної шкоди, внаслідок чого встановлено порядок користування вищезазначеною квартирою шляхом виділу у користування ОСОБА_3 житлової кімнати площею 20,0 кв.м, виділу у користування ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_5 інших двох кімнат, та залишення у спільному користуванні підсобних приміщень.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказаним рішенням, зокрема, встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки та існує спір з приводу користування даною квартирою, а виділ частки відповідача із спільної часткової власності є неможливим.

Зі змісту ухвали апеляційного суду Запорізької області від 14 січня 2015 р. випливає, що ОСОБА_3 зверталась до суду з позовними вимогами, у тому числі, про стягнення грошової компенсації вартості належної їй 1/5 частини квартири, які в процесі розгляду справи були залишені судом без розгляду.

Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2015 р. у цивільній справі № 335/2387/15-ц частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою, внаслідок чого відповідачів зобовязано надати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей квартири. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01 жовтня 2015 р. у цій справі рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у позові про вселення, внаслідок чого ОСОБА_3 вселено у вищезазначену квартиру.

Зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції від 1 жовтня 2015 р. встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки, у звязку з чим ОСОБА_3 тимчасово проживає у своєї сестри та мала намір відчужити належну їй частину квартири. Проте, судом у задоволенні вимог ОСОБА_3 щодо заборони відповідачам чинити перешкоди у продажу окремої кімнати без їх згоди відмовлено. Також, зі змісту рішення випливає, що ОСОБА_3 користується кімнатою площею 20,0 кв.м, що є більшим за її ідеальну частку, та не припиняє право власності відповідачів на 8,5 кв.м житлової площі у цій кімнаті.

Також вищезазначеними рішеннями судів, які набрали законної сили, встановлено неможливість поділу у натурі спірної квартири.

Відтак, ці обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Наявність конфлікту між сторонами з приводу користування квартирою також підтверджено висновком інспектора поліції Орджонікідзевського ВП Ленінського відділу ГУНП від 25 березня 2016 р. (арк. справи 4344).

В цей же час, наявність лише трьох із визначених ч. 1 ст. 365 ЦК України чотирьох підстав припинення права на частку у спільному майні унеможливлює задоволення вимог позивачів.

Так, у судовому засіданні встановлено, що таке припинення права на частку відповідача у спільному майні нанесе істотну шкоду інтересам ОСОБА_3, оскільки в неї немає іншого житла. Як зазначали відповідач та її представник у судовому засіданні, відповідач у разі припинення права на належну їй частину квартири залишиться без житла, а суми у розмірі 159 469,00 грн., яка відповідає вартості 1/5 частини квартири, буде недостатньо для придбання іншого житла.

Та обставина, що ОСОБА_8 певний час проживала у своєї сестри, не посвідчує наявність права власності або користування у ОСОБА_3 у житлі її сестри. За матеріалами даної цивільної справи, ОСОБА_3 зареєстрована та проживає саме у спірній квартирі. Як пояснила представник відповідача у судовому засіданні, ОСОБА_3 була змушена певний час мешкати у своєї сестри через погіршення стосунків із родиною ОСОБА_5. Крім того, ОСОБА_3 є особою похилого віку, пенсіонером, не має сімї, проживає одна, що доводить неможливість придбання нею іншого житла з урахуванням навіть отримання компенсації у розмірі 159 469,00 гривень та з урахуванням вартості житла у місті Запоріжжі.

Крім того, суд також звертає увагу на те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пунктах 3637 рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_9 проти України» від 21 грудня 2010 р. наголошується, що присудження компенсації за втрату частки у квартирі, не має значення для питання щодо наявності певного виду втручання. Однак умови щодо компенсації є суттєвими для оцінки того, чи отримав оскаржуваний захід справедливий баланс відповідно до ст. 1 Першого протоколу (див., наприклад, рішення у справі «Україна-Тюмень» проти України», № 22603/02, п. 57 від 22 листопада 2007 року). Отже, Суд визнав, що втручання у справі заявника становило «позбавлення» майна у значенні другого речення першого пункту ст. 1 Першого протоколу.

У рішенні в справі «Україна-Тюмень» проти України», № 22603/02, п. 57 від 22 листопада 2007 року Європейський суд з прав людини здійснив тлумачення «пропорційності втручання». Зокрема, у п. 55 цього рішення Суд зазначив, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, включно із другим реченням, яке необхідно розуміти в світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності. У пункті 57 цього рішення, Суд констатував, що умови надання компенсації згідно з положеннями відповідного законодавства є значущими для оцінки того, чи оскаржуваний захід зберігає необхідний справедливий баланс, та особливо для визначення того, чи покладає такий захід непропорційний тягар на заявників

Тому, суд вважає, що припинення права власності ОСОБА_3 на належну їй 1/5 частину квартири не буде становити справедливого балансу між позбавленням її власності та метою, на досягнення якої спрямовані позовні вимоги.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову.

Тому, суд доходить висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити, а позивачу ОСОБА_1 необхідно повернути сплачену ним суму компенсації вартості 1/5 частини квартири, яка була ними внесена на депозитний рахунок суду.

Оскільки у задоволенні позову суд відмовляє, тому судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 208, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні залишити без задоволення.

Повернути ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, вартість 1/5 частини квартири за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний (Леніна), б. 151 / АДРЕСА_1, внесену ним на депозитний рахунок суду (р/р № 1205, отримувач ТУ ДСА України в Запорізькій області, банк Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, код отримувача 26316700) за квитанціями № 0.0.623142902.1 від 23.09.2016 на суму 149 658 (сто сорок девять тисяч шістсот пятдесят вісім) гривень 00 копійок; № 0.0.785403594.1 від 15.06.2017 на суму 9 811 (девять тисяч вісімсот одинадцять) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 23 червня 2017 р.

Повний текст рішення виготовлено 29 червня 2017 р. (з урахуванням того, що 28 червня 2017 р. є неробочим святковим днем).

Суддя А.В. Шалагінова