Номер провадження: 22-ц/785/3252/17
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Таварткіладзе О.М., Сєвєрова Є.С.

За участю секретаря- Бахірко А.Г.,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.02.2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_7,приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дикого С.П.

-про визнання заповіту недійсним, усунення від спадкування та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

11.11.2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовними вимогами в котрих просила суд визнати заповіт від 29 травня 2013 року який ОСОБА_9 склала на користь ОСОБА_5 недійсним. Усунути її від спадщини та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 яка складається з однієї житлової кімнати,житловою площею-21,8 кв.м.,загальною-40,8 кв.м.

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка- ОСОБА_9, котра 02.03.2013 року на її ім'я склала заповіт.При подачі заяви про прийняття спадщини вона довідалась, що 29 травня 2013 року тітка склала ще один заповіт на ім'я іншої племінниці- ОСОБА_5, згідно з яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, ОСОБА_9 заповіла відповідачці.

Посилаючись на те, що тітка хворіла багатьма хворобами,потребувала стороннього догляду вважає, що заповіт складений 29 травня 2013 року під впливом обману з боку відповідачки та посилаючись на вимоги ст.203 ЦК України просила задовольнити позовні вимоги. Одночасно зазначала, що заповіт не був спрямований на реальне настання правових наслідків,обумовлений ним та є фіктивним.

Крім того, позивачка зазначає, що відповідачка ухилилась від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, котра потребувала стороннього догляду,а тому з підстав ст.1224 ЦК України просила усунути відповідачку від права спадкування.

В ході розгляду справи ОСОБА_6 в порядку ст.31 ЦПК України змінила підстави позову та зазначила, що заповіт складений 29 травня 2013 року не був підписаний ОСОБА_9 При цьому зазначала про те, що ОСОБА_5 не виконала зобов'язань щодо укладення договору довічного утримання який був між ними розірвано 26 червня 2009 року. ОСОБА_9 вважала її не добропорядною людиною котра не надавала їй допомогу.Одночасно посилається на порушення вимог ст.1257 ЦК України .

Позивачка зазначала, що оригінали на квартиру втрачені, а тому просила визнати за нею право власності на спірну квартиру за заповітом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним, усунення від спадкування та визнання права власності задоволено. Визнано недійсним заповіт від 29 травня 2013 року,складений ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5,посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу- Диким С.П.

Усунена ОСОБА_5 від спадщини,яка відкрилась після смерті ОСОБА_9,померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Суд визнав за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка складається з однієї житлової кімнати,житловою площею-21,8 кв. м.,загальною-40,8 кв. м.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, про відмову в задоволенні позовних вимог посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що рішення є незрозумілим так як не містить юридичної оцінки фактам,висновки ґрунтуються на припущеннях, суд вийшов за межі позовних вимог та не визначився з предметом позову. Одночасно посилається на те, що позивачем не доведено обставини на які посилається та не спростовано вільне волевиявлення ОСОБА_9 на укладення заповіту на користь ОСОБА_5 Посилання судом на ст.1257 ЦК України не обґрунтовується рішенням суду, пояснення свідків, зі сторони відповідача не дана належна оцінка,обставини,пов'язані з судово-почеркознавчою експертизою висвітлюються неправдиво.

Більше того, заявник зазначає відсутність правових підстав для усунення її від спадщини та визнання за позивачкою права власності на спірне майно.

Судова колегія,заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення сторін,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи сторін,дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких міркувань.

Задовольняючи заявлені вимоги, районний суд виходив з того, що ОСОБА_9 тяжко хворіла,не могла самостійно виходити з квартири, а ОСОБА_5 не мала змоги надавати їй допомоги так як не проживає в м. Одесі. При цьому зазначає, що відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи зазначено про вплив на виконавця якихось збиваючих факторів,якими могли бути штучні,зроблені іншою особою з наслідуванням почерку ОСОБА_9, що узгоджується з показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 При цьому районний суд в судовому рішенні не наводить правові підстави задоволення позову обмежуючись лише загальною оцінкою наданих позивачем доказів та пояснень свідків.

Судова колегія не може погодитись з таким судженням районного суду з наступних підстав.

"... Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини

і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України

гарантується".

Цивільний процесуальний кодекс 2005 року статтею 8 Кодексу передбачає, що суди виносять рішення у справі на підставі Конституції України , законів України та міжнародних договорів,згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Судове рішення повинно містити факти справи, встановлені судом, докази, якими обґрунтовується висновок суду, причини визнання або відхилення того чи іншого аргументу, а також закони, застосовані судом.

Заявниця в своїй апеляційній скарзі посилається щодо суті на пункт 1 статті 6 Конвенції, який передбачає, що: "Кожен має право на справедливий... розгляд його справи... судом..., який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..."

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення,яким суд,виконавши всі вимоги цивільного судочинства,вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення,ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених такими доказами,які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суперечить вимогам ч.1 ст.6 Конвенції України "Про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст.213,214,215 ЦПК України за відсутності посилання на закон, відповідно до котрого суд задовольнив позовні вимоги та позбав права ОСОБА_5 на спадкування відпорвідно до заповіту від 29.05.2013 року.

Матеріалами справи встановлено,сторонами не оспорюється, що після смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка складається з однієї житлової кімнати,житловою площею-21,8 кв. м.,загальною-40,8 кв. м.,яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 березня 1993 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 серпня 2013 року.

За своє життя ОСОБА_9 склала заповіт 02 березня 2013 року на ім'я ОСОБА_6, а 29 травня 2013 року склала заповіт який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі № 622 ,яким на випадок смерті зробила таке розпорядження: усе її майно ,хоч би де воно було та хоч би з чого воно складалося ,і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право заповідала ОСОБА_5, котра є її племінницею.

Згідно зі статтею 1233 Цивільного Кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представників не допускається ( ст.1234 ЦК України).

За правилами ст. 1247 ЦК України передбачені загальні вимоги до форми заповіту. При цьому ч.2 ст.1247 ЦК України передбачено, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Заповіт складається, скасовується, змінюється тільки самим заповідачем, тобто, за життя заповідач може у будь-який час скасувати заповіт, змінити його або скласти новий.

Заповіт як правочин має відповідати всім вимогам, які звичайно пред'являються до правочинів, що містяться у статті 203 ЦКУ. Найважливіша ознака заповіту випливає з самого його визначення і полягає в безпосередньому зв'язку заповіту з особою заповідача.

Відповідно до висновку № 6118/02 від 29 червня 2016 року судово-почеркознавчої експертизи вбачається, що рукописей записи «ОСОБА_9» у наданих на експертизу першому і другомі примірниках заповіту від 29. 05.2013 року,посвідченого приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу Диким С.П. та зареєстрованого в реєстрі № :22;

-рукописний запис «ОСОБА_9» в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 2013 року,де зареєстровканрий вищезазначений заповіт,

-підписи від імені ОСОБА_9 у вигляді запису «ОСОБА_9» у наданих на експертизу першому і другому примірниках заповіту від 29.05.2013 року,посвідченого приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу Диким С.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 622 та Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 2013 рік,де зареєстрований вищезазначений заповіт, самою ОСОБА_9 або іншою особою( особами),не виявилося можливим з причин,викладених в п.1 Дослідницької частини висновку.

З причин,вказаних у п.2 Дослідницької частини висновку,на підставі ст.53 ЦПК України та пп.2.1,4.11 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень,затвердженої наказом МЮУ від 08.10.1998 № 53/5( у редакції наказів МЮ України 26.12.2012р№ 1950/5 від 27.07.2015 року)повідомлено про неможливість вирішення питань Ухвали: чи виконані рукописні записи: «Цей заповіт прочитаний мною вголос,та підписано власноручно,зміст мені його зрозумілий та відповідає моїй волі.»,розміщені в середній частині документу; «ОСОБА_9»,розміщені в графі «Підпис» у першому і другому примірниках заповіту від 29.05.2013 року,посвідченого приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу Диким С.П. та зареєстрованого в реєстрі № 622.( а.с.200-206 т.1)

При цьому, як вбачається з описової частини висновку зразки почерку ОСОБА_9 надані для проведення експертного дослідження недостатньо для вирішення питань в ухвалі суду .

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 підтвердила, що інших взірців почерку ОСОБА_9,крім тих, що надані експерту вона не може надати.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що висновок районного суду про те, що мав вплив на виконавця якихось збиваючих факторів,якими могли бути штучні,зроблені іншою особою з наслідуванням почерку ОСОБА_9, не відповідають обставинам справи та суперечать висновку судово-почеркознавчій експертизі № 6118/02 від 29 червня 2016 року .

Покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не спростовують факт укладання самою ОСОБА_9 заповіту від 29.05.2013 року, так як їх пояснення стосуються стану здоров'я спадкодавця та ставлення до племінниць .

Сам по собі факт в подальшому відкликання доручення укладеного приватним нотаріусом Диким С.П. не засвідчує того факту, що заповіт від 29.05.2013 року був підписаний не ОСОБА_9 та спростовує пояснення позивачки щодо неприязних стосунків із Спадкодавицевою. Розірвання договору довічного утримання з ОСОБА_5 не спростовуют того, що ОСОБА_9 скористалась правом,наданим їй Конституцією України та Цивільним законодавством склала у встановленій законом формі заповіт котрий посвідчив нотаріус ОМНО Дикий С.П. .

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що заповіт на ім'я ОСОБА_5 був посвідчений шляхом обману. Визнання заповіту недійсним з підстав ст. 203,215 ЦК України не може бути задоволено за безпідставністю.

Те, що ОСОБА_9 потребувала стороннього догляду не спростовує того факту, що волевиявлення ОСОБА_9 було свобідним та заповіт на імя ОСОБА_5 укладений без стороннього впливу, а пояснення свідка ОСОБА_13 проте, що ОСОБА_9 не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними не приймаються до уваги так як з цих підстав вимоги ОСОБА_6 не заявлялись та не були предметом дослідження.

Відповідно до вимог ст.1224 ЦК України передбачені підстави усунення від права на спадкування.

Правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК

стосується особи, яка зобов'язана була утримувати

спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної

громади). При цьому враховується поведінку особи, розуміння

нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для

існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого

невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим

віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно

забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду,

допомоги та піклування.

В матеріалах справи відсутні докази які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги ОСОБА_5,остання мала можливість її надати,проте ухилялася від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві,який її потребує, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення,пов'язане з винною поведінкою особи,яка усвідомлювала свій обов'язок,мала можливість його виконувати,але не вчиняла необхідних дій.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_5 ухилялась від надання ОСОБА_9 допомоги при її можливості, що сама ОСОБА_9 перебувала в безпорадному стані та потребувала допомоги саме відповідачки.

За таких обставин, районний суд помилково усунув ОСОБА_5 від права спадкування, а тому в цій частині рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового, про відмову в заявлених вимогах за безпідставністю.

Виходячи з того, що вимога ОСОБА_6 про визнання право власності на спадкове майно є похідними від попередніх вимог, котрі не підлягають задоволенню, судова колегія приходить до висновку, що і в цій частині рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового, про відмову в заявлених вимогах.

Виходячи з вищезазначеного судова колегія дійшла висновку, що рішення районного суду не відповідає вимогам ст.212-214 ЦПК України, а тому в силу ст.309 ч.1 п.2,3,4 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в заявлених вимогах в повному обсязі.

В силу ст.88 ЦПК України судова колегія повертає заявнику сплачений нею судовий збір при подачі апеляційної скарги так як він документально підтверджений.

Керуючись ст. 218,303,309,316,317,319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.02.2017 року скасувати.

В позовній заяві ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним, усунення від спадкування та визнання права власності -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 понесений судовий збір за подачу апеляційної скарги-1144 грн.

Рішення набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до касаційного суду на протязі 20 днів.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді - О.М.Таварткіладзе

Є.С.Сєвєрова