Номер провадження: 22-ц/785/6550/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.

при секретарі: Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ХДІ страхування» про визнання недійсним умов договору страхування, про визнання недійсним дострокового розірвання договору страхування, про відшкодування матеріальних збитків, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2017 року, -

встановила:

30 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «ХДІ страхування» про визнання недійсним умов договору страхування, про визнання недійсним дострокового розірвання договору страхування про відшкодування матеріальних збитків і судових витрат.

Посилаючись на те, що 19.10.2015р. між позивачем як страхувальником і ПАТ ХДІ страхування в особі Південної регіональної дирекції як страховиком, був укладений договір № 06-004968-97 добровільного страхування наземного транспорту марки Infiniti G25 р/н НОМЕР_1 (за програмою страхування HDI Золота рибка) та підписані додатки до нього (Додаток № 1 Умови добровільного страхування наземного транспорту, Додаток № 2 Заява-анкета на добровільне страхування наземного транспорту).

Вигодонабувачем за договором страхування є ОСОБА_3 (п. 3).

Предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом (п. 4).

Загальна страхова сума згідно п. 13.1 договору страхування становить 639 000,00 грн.

У відповідності до графіку, передбаченого п. 14.1 договору страхування, позивач мала сплачувати страхові платежі наступним чином:

?7 540,20 грн. до 19.10.2015р. (період відповідальності відповідача з 20.10.2015р. по 19.01.2016р.);

?7 540,20 грн. до 19.01.2016р. (період відповідальності відповідача з 20.01.2016р. по 19.04.2016р.);

?7 540,20 грн. до 19.04.2016р. (період відповідальності відповідача з 20.04.2016р. по 19.07.2016р.);

?7 540,20 грн. до 19.07.2016р. (період відповідальності відповідача з 20.07.2016р. по 20.10.2016р.).

Згідно п. 6.5 умов договору страхування, у випадку, коли період часу від дати, встановленої в договорі як гранична дата, до якої необхідно сплатити черговий платіж (або відповідну частину страхового платежу) перевищує 30 (тридцять) календарних днів, а за цей період часу страхувальник не сплатив страховий платіж (або відповідну частину страхового платежу) на поточний рахунок чи до каси страховика, договір вважається розірваним страховиком в односторонньому порядку (без додаткового повідомлення про це страхувальника) з 00 год. 00 хв. дня, встановленого в договорі як гранична дата, до якої необхідно сплатити страховий платіж (або відповідну частину страхового платежу), та не може бути поновлений.

На виконання договору страхування позивач сплатила два чергові платежі, з огляду на що останнім днем періоду відповідальності відповідача було 20.04.2016р.

02.02.2016р. стався страховий випадок, про що було повідомлено відповідача, а ТОВ ОСОБА_4 ЮГ, на обслуговуванні якого перебуває застрахований транспортний засіб, встановило розмір страхового відшкодування 13 334,00 грн.

На прохання відповідача вказана сума була розбита на три рахунки:

?№ ЕА14961 від 02.02.2016р. на суму 7 104,00 грн.;

?№ ЕА14962 від 03.02.2016р. на суму 3 791,00 грн.;

?№ ЕА15130 від 18.03.2016р. на суму 2 439,00 грн.

У відповідності до пп. 11.16.1 умов договору страхування страховик приймає рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування і складає страховий акт протягом 15 (п'ятнадцяти) робочих днів з дати отримання страховиком всіх належним чином оформлених документів, необхідних для встановлення причин, обставин та наслідків події, що має ознаки страхового випадку, та визначення розміру завданих збитків, а також документів, отриманих страховиком в процесі розслідування страхового випадку, а згідно пп. 11.16.2 виплата страхового відшкодування здійснюється не пізніше 10 (десяти) робочих днів від дати складання страховиком страхового акту.

22.03.2016р. відповідач за платіжним дорученням № 4833 здійснив страхове відшкодування за ремонт автомобіля відповідно акту № 225-06/16-97 від 22.03.2016р. шляхом переказу грошових коштів на рахунок ТОВ ОСОБА_4 ЮГ згідно рахунку № ЕА14961 від 02.02.2016р. на суму 7 104,00 грн.

01.04.2016р. відповідач за платіжним дорученням № 4977 здійснив страхове відшкодування за ремонт автомобіля відповідно акту № 226-06/16-97 від 01.04.2016р. шляхом переказу грошових коштів на рахунок ТОВ ОСОБА_4 ЮГ згідно рахунку № ЕА15130 від 18.03.2016р. на суму 2 439,00 грн.

Рахунок ТОВ ОСОБА_4 ЮГ № ЕА14962 від 03.02.2016р. на суму 3 791,00 грн. залишився не погашеним, що змусило позивача погасити його особистим коштом.

Таким чином, страхове відшкодування за страховим випадком, що мав місце 02.02.2016р., відбулось через майже два місяці і не в повному обсязі.

У відповідності до п. 11.12 умов договору страхування, у випадку, коли страховий платіж за договором частинами (в розстрочку), страховик має право, але не зобов'язаний, вирахувати суму всіх несплачених страхових платежів, які вираховуються із суми страхового відшкодування, зараховуються страховиком у рахунок погашення заборгованості страхувальника перед страховиком по сплаті страхового платежу за договором.

Через недоплату страхового відшкодування і за домовленістю з відповідачем, позивач не сплатила 19.04.2016р. черговий страховий платіж, оскільки за розрахунками позивача відповідач був винен:

?3 791,00 грн. за рахунком № ЕА14962 від 03.02.2016р.;

?98,60 грн. пені за 26 днів прострочки станом на 19.04.2016р. у відповідності до п. 13.4 договору страхування (за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування страховик сплачує страхувальнику пеню в розмірі 0,1% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний календарний день прострочки, але не більше ніж у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за відповідний період);

?3 770,10 грн. додаткової оплати у відповідності до п. 13.4 договору страхування (страховик додатково сплачує страхувальнику 25% страхового платежу, що був сплачений страхувальником по цьому договору до моменту настання страхового випадку, тобто 15 080,40 грн.).

Таким чином, як зазначає позивач, станом на 19.04.2016р., тобто дату чергового страхового платежу, відповідач згідно умов договору страхування, укладених з позивачем, через невиконання договірних зобов'язань був винен 7 659,70 грн., що перевищувало черговий страховий платіж і за обіцянками відповідача мало бути зараховано в порядку п. 11.12 умов договору страхування у рахунок погашення заборгованості позивача по сплаті чергового страхового платежу з продовженням періоду відповідальності відповідача до 20.07.2016р.

22.06.2016р. за участю позивача стався страховий випадок, про що позивач повідомила відповідача у належний спосіб.

30.06.2016р. за замовленням відповідача і за згодою позивача ФЛП ОСОБА_5 здійснив огляд пошкодженого ТЗ, про що був складений протокол, після чого 11.07.2016р. за вих. № 491 відповідач у письмовій формі відмовився від виплати страхового відшкодування, посилаючись на розірвання 19.04.2016р. договору страхування в односторонньому порядку згідно умов п. 6.5, тобто через несплату позивачем третьої та четвертої частини страхового платежу.

Також позивач посилається на те, що раніше досягнуті домовленості про застосування п. 11.12 умов договору страхування відповідачем були проігноровані.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсними умови п. 11.12 договору № 06-004968-97 добровільного страхування наземного транспорту марки (за програмою страхування HDI Золота рибка) в частині права, а не зобов'язання страховика зарахувати суму невиплаченого страхового відшкодування у рахунок погашення заборгованості страхувальника перед страховиком по сплаті страхового платежу, що є несправедливими положеннями договору і порушує право споживача страхових послуг на взаємозалік.

Визнано недійсними дострокове розірвання договору № 06-004968-97 добровільного страхування наземного транспорту марки (за програмою страхування HDI Золота рибка) в односторонньому порядку з ініціативи Публічного акціонерного товариства ХДІ Страхування, правонаступником якого є ПАТ Страхова компанія «Євроінс Україна», здійснене з порушенням права споживача страхових послуг на взаємозалік.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_2 збитки, завдані обмеженням її прав як споживача послуг зі страхування та достроковим розірванням договору № 06-004968-97 добровільного страхування наземного транспорту (за програмою страхування HDI Золота рибка) у розмірі 195 142,28 грн., з яких:

174 362,58 грн. за автозапчастини;

23 867,00 грн. за ремонтні роботи;

683,80 грн. пеня за невиконання страхового відшкодування;

3 770,10 грн. додаткова оплата за невиконання страхового відшкодування;

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати у розмірі 4253,83 грн., з яких:

3 053,83 грн. судовий збір за вимоги майнового і немайнового характеру;

1 200,00 грн. за послуги з проведення експертного автотоварознавчого дослідження.

В інший частині позову відмовлено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2017 року виправлено арифметичну помилу у резолютивній частині рішення суду від 15.06.2017 року по справі і замість «Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_2 збитки, завдані обмеженням її прав як споживача послуг зі страхування та достроковим розірванням договору № 06-004968-97 добровільного страхування наземного транспорту (за програмою страхування HDI Золота рибка) у розмірі 195 142,28 грн., з яких:

174 362,58 грн. за автозапчастини;

23 867,00 грн. за ремонтні роботи;

683,80 грн. пеня за невиконання страхового відшкодування;

3 770,10 грн. додаткова оплата за невиконання страхового відшкодування»

зазначено: Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_2 збитки, завдані обмеженням її прав як споживача послуг зі страхування та достроковим розірванням договору № 06-004968-97 добровільного страхування наземного транспорту (за програмою страхування HDI Золота рибка) у розмірі 195 142,28 грн., з яких:

174 362,58 грн. за автозапчастини;

20 779,70 грн. за ремонтні роботи;

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» подало апеляційну скаргу у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним умов договору страхування, про визнання недійсним дострокового розірвання договору страхування, про відшкодування матеріальних збитків у розмірі 195 142,28 грн.районний суд виходив з того, що згідно ч. 9 ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів, якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі.

Однак погодитись з такими висновками районного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального закону.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує і ухвалює нове рішення з наступних підстав.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що 19 жовтня 2015 року між позивачкою і відповідачем було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу автомашини «Інфініті КЮ 25» на загальну страхову суму 639000 грн., які позивачка мала сплачувати частинами згідно до графіка, встановленого умовами договору.

Перші дві суми вона сплатила у визначені договором строки, забезпечивши період відповідальності відповідача до 19 квітня 2016 року.

Наступний третій платіж 7540 грн., позивачка не вносила, вважаючи, що відповідач заборгував їй страхові виплати і повинен був зарахувати цю суму та пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у рахунок погашення чергового страхового платежу, розмір якого на її думку становив суму меншу, ніж розмір встановленого договором чергового страхового платежу і не мав права в односторонньому порядку розривати договір страхування.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування», страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Як зазначено ч. 4 ст. 18 Закону України «Про страхування, договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Згідно до ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. З ст. 251 ЦК України строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

В силу ст. 982 ЦК України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Пунктом 14 Договору страхування встановлений графік сплати страхового платежу, а саме чотирма частинами (4 страхових платежі):

-сплата першої частини страхового платежу в розмірі 7 540 грн. 20 коп. до 19.10.2015 р. (період відповідальності Страховика 3-20.10.2015 р. по 19.01.2016 p.);

-сплата другої частини страхового платежу в розмірі 7 540 грн. 20 коп. до 19.01.2016 р. (період відповідальності Страховика з 20.01.2016 р. по 19.04.2016 р.);

-сплата третьої частини страхового платежу в розмірі 7 540 грн. 20 коп. до 19.04.2016 р. (період відповідальності Страховика з 20.04.2016 р. по 19.07.2016 p.);

-сплата четвертої частини страхового платежу в розмірі 7 540 грн. 20 коп. до 19.07.2016 р. (період відповідальності Страховиказ 20.07.2016 р. по 20.10.2016 p.).

Із вказаними умовами Договору страхування та Правилами страхування Позивач була ознайомлена та згідна, про що поставила свій підпис у Договорі страхування.

Відповідно до ст. З ЦК України загальними засадами судочинства є, зокрема, свобода укладання договору, яка полягає у визнанні за субєктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватися від укладання договорів) і визначити їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Відповідачем було сплачено 19.10.2015 р. першу частину страхового платежу в розмірі 7 540,20 грн. та 21.01.2016 р. Позивачем було сплачено другу частину страхового платежу в розмірі 7 540,20 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наданими Скаржником доказами підтверджується, що третьої частини страхового платежу в розмірі 7 540,20 грн. та четвертої частини страхового платежу в розмірі 7 540,20 грн. на рахунок Відповідача Позивачем сплачено не було.

Відповідно до п.п. 8.3.1. п. 8.3. Умов страхування, страхувальник зобовязаний своєчасно вносити страхові платежі (відповідні частини) в розмірі та у строки, встановлені Договором.

Згідно з п.п. 7.1.3. п. 7.1. Умов страхування, дія Договору припиняється та втрачає чинність у разі несплати страхувальником страхових платежів (відповідних частин) у встановлені Договором строки з урахуванням умов, зазначених в Розділі 6 цього Додатку до Договору.

п. З ч. 1 ст. 28 Закону України «Про страхування» встановлено, що дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки. При цьому договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів з дня пред'явлення такої вимоги страхувальнику, якщо інше не передбачено умовами договору.

Відповідно до п. 6.5. Умов страхування, у випадку, коли період часу від дати, встановленої в Договорі як гранична дата, до якої необхідно сплатити страховий платіж (відповідну частину страхового платежу) перевищує ЗО (тридцять) календарних днів, а за цей період страхувальник не сплатив страховий платіж (або відповідну частину страхового платежу) на поточний рахунок чи до каси страховика, Договір вважається розірваним страховиком в односторонньому порядку (без додаткового повідомлення про це страхувальника) з 00 год. 00 хв. дня, встановленого в Договорі як гранична дата до якої необхідно сплатити страховий платіж (або відповідну частину страхового платежу) та не може бути поновлений.

Отже, сторони при укладені Договору страхування погодили випадок припинення зобов'язань, зокрема у зв'язку з несплатою Позивачем страхового платежу (частини страхового платежу) у визначений Договором строк.

У відповідності до приписів ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

15.07.2016 р. позивач звернулася до Скаржника із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок події, що мала місце 22.06.2016 р. за участю транспортного засобу «Infiniti G25», реєстраційний номер НОМЕР_2.

Листом від 25.07.2016 р. за вих. № 571, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повідомило Позивача про відсутність підстав для визнання події, що мала місце 22.06.2016 p., страховою та здійснення виплати страхового відшкодування внаслідок пошкодження автомобіля «Infiniti G25», реєстраційний номер ВНОЗЗЗСК, у звязку з неоплатою Страхувальником третьої та четвертої частини страхової премії, в результаті чого Договір страхування припинив свою дію.

п.п. 12.1.6. п. 12.1. Умов страхування передбачено, що Страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, у випадку невиконання або неналежного виконання страхувальником обовязків обумовлених Договором та додатками до Договору.

Відповідно до ст. 991 ЦК України відмова у виплаті страхового відшкодування може мати місце з підстав, безпосередньо визначених законом, або з інших підстав, визначених договором, якщо такі не суперечать закону.

Враховуючи те, що Позивачем не було сплачено третю та четверту частину страхового платежу, дія Договору страхування припинилася та втратила свою чинність 20.04.2016 р.

Також, приймаючи до уваги, що Позивач сама відмовилась від отримання страхового відшкодування по другій події, то, відповідно, у Відповідача були відсутні будь-які підстави для здійснення взаємозаліку несплаченого страхового платежу та страхового відшкодування, а, відповідно, відсутні взагалі підстави для нарахування пені та інших сум, які були враховані Судом під час ухвалення рішення та зазначено як суми, що підлягають взаємозаліку замість несплаченої суми страхового платежу.

Доказів того, що оспорюваний договір містить умови, які є несправедливими, у зв'язку з чим він повинен бути визнаний недійсним частково, Позивачем також надано не було.

Варто зазначити, що положення п. 11.12. Умов страхування викладені достатньо зрозуміло для візуального сприйняття, не приховано, не зазначена кеглем шрифту, що менший ніж інший текст, таким чином абсолютно доступні для прочитання особі, яка ознайомлюється з умовами договору.

Пункт 1 1.12. Умов страхування відноситься до розділу 11 Умов страхування, який носить назву «Порядок та умови виплати страхового відшкодування», що дає чітку можливість встановити наявність у вказаному розділі положень, які регулюють виплату страхового відшкодування.

Тобто, п. 11.12. Умов страхування, який визнаний судом недійсним, є повністю узгодженим та взаємопов'язаним з іншими умовами договору, його загальному змісту не суперечить, в сукупності являє собою цілісну систему з іншими пунктами, відтак підстав стверджувати, що останній встановлює обмеження, не передбачені іншими умовами страхування чи Правилами страхування, та повністю суперечить встановленим умовам страхування, немає.

За таких обставин, враховуючи, що Позивач, згідно положень Договору страхування, на момент підписання Договору була повністю ознайомлена з його умовами, а доказів, які свідчать про те, що останні є незрозумілими чи не узгоджуються між собою, Позивачем не надано, підстав для визнання п. 11.12. Умов страхування недійсним з зазначених Позивачем підстав не вбачається.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків.

Оскільки Договір страхування був підписаний сторонами, Відповідач мас підстави стверджувати, що сторони даного правочину дійшли згоди щодо всіх його умов і зовнішній вираз їх волі відповідав внутрішньому.

Перед підписанням Договору страхування Позивач була ознайомлена з Правилами страхування, що підтверджується її підписом у Договорі страхування.

може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 7,8 постанови № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч.І ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо).

Крім того, Позивач, посилаючись на несправедливість положень п. 11.12. Умов страхування, не зверталася протягом терміну дії Договору страхування до Відповідача з заявою про внесення змін до умов Договору або його розірвання, хоча таке право їй надано відповідно до умов розділу 8 Договору страхування,

Укладаючи Договір сторони були вільними в його укладені та визначенні (погодженні) його умов, а відтак дія учасників правочину, які реалізували свої права на набуття цивільних прав та обов'язків шляхом укладання (підписання) правочину відповідала внутрішній волі сторін.

Як Позивач, так і Скаржник під час укладення Договору були вільними в його укладенні та могли укласти договір на визначених умовах, запропонувати внести зміни до договору щодо пунктів, з якими сторони не погоджуються, або ж відмовитись від його укладення взагалі та укласти договір з іншим контрагентом, або на інших умовах.

Відтак, укладаючи Договір Позивач вважала його умови вигідними для себе, зрозумілими та була обізнана з усіма умовами Договору, які зобов'язалася виконувати, не вважала Договір несправедливим або таким, що порушує права Позивача, та вільно обираючи контрагента уклала Договір на погодженим з ним умовах.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі.

Керуючись: ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.3. 4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ХДІ страхування» про визнання недійсним умов договору страхування, про визнання недійсним дострокового розірвання договору страхування, про відшкодування матеріальних збитків відмовити у повному обсязі.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8