Справа № 405/8775/16-ц
Провадження №2/405/1864/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2017 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І.

за участю позивача ОСОБА_1

та представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Єврокар Україна» про захист прав споживачів, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Єврокар Україна», в якому просить стягнути з останнього на свою (позивача) користь сплачені ним кошти у розмірі 45 147 грн., грошове відшкодування моральну шкоду у розмірі 5000 грн., та 1000 грн. витрат на правову допомогу, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що в жовтні 2016 року в газеті 21-ий канал ним (позивачем) знайдено оголошення про продаж автомобіля ВАЗ-2110, де був вказаний також номер телефону НОМЕР_1, та при зустрічі в офісі ним (позивачем), було встановлено, що продаж автомобіля здійснює лізингова компанія представник якої повідомив, що автомобіль знаходиться на стоянці і він (позивач) одразу його отримає після внесення частини його вартості. Погодившись на такі умови 29.10.2016 року він (позивач) вніс на рахунок відповідача кошти в сумі 34 270 грн. та 10 430 грн. зі сплатою комісії банку відповідно 342,70 грн. та 104,30 грн. та підписав договір фінансового лізингу № 0032, в якому був додаток з зазначенням автомобіля ВАЗ 2110. Зазначив, що коли прийшов додому, то виявив, що додаток відсутній, а в договорі предметом фінансового лізингу був зазначений автомобіль ЗАЗ ОСОБА_3 та відповідно до п. п. 8.2 Договору вартість автомобіля складає 5 775 19 доларів США з урахуванням ПДВ. Крім того, відповідно до п.п. 4.1 Договору автомобіль він зможе отримати протягом 90 днів. Згідно з п.п. 9.1 Договору комісія за організацію Договору складає 7% від вартості автомобіля. Згідно з п. 9.2 Договору авансовий платіж складає 23% від вартості автомобіля. Відповідно до п.п. 9.7 Договору комісія за передачу автомобіля становить 3% від вартості транспортного засобу.

Позивач також зазначив, що він звернувся до представника відповідача з пропозицією про повну сплату вартості автомобіля і його отримання, на що отримав відповідь, що автомобіль відсутній, у звязку з чим, він звернувся до представників відповідача з вимогою повернути йому кошти, та в звязку з відмовою приймати заяву представниками відповідача у м. Кропивницький, 11.11.2016 року він (позивач) відправив відповідачу заяву про розірвання договору і повернення коштів до м. Києва поштою, однак, до сьогоднішнього дня кошти йому повернуті не були.

Позивач вважає, що укладений між ним та відповідачем ОСОБА_4 суперечить вимогам чинного законодавства, порушує його (позивача) права, як споживача послуг, крім того, до відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, договір фінансового лізингу містить несправедливі умови, окрім того, у відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, крім того, зазначений договір підлягає нотаріальному посвідченню, на підставі чого, та відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення такий договір є нікчемним. Вказав, що незаконними діями відповідача, а саме: обманом при укладенні договору та відмовою повернути кошти у встановлений законом термін, йому (позивачу) заподіяно моральну шкоду, яку він оцінив в розмірі 5000 грн. 00 коп.

На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Єврокар Україна» на його користь 45 147 грн. сплачених коштів, 5000 грн. відшкодування моральної шкоди, 1000 грн. витрат на правову допомогу адвоката та понесені ним судові витрати по справі.

Позивач ОСОБА_1 та в його інтересах представник ОСОБА_2 під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позові, просили їх задовольнити, надали суду пояснення аналогічні тим, які викладені в позові.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, причини не явки суду не відомі, заяви, клопотання відсутні, на підставі чого, суд вважає, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні та подання суду доказів.

Заслухавши позивача та в його інтересах представника, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, грунтуються на вимогах закону, разом з тим є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 жовтня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Єврокар Україна», як Лізингодавцем та ОСОБА_1, як Лізингоодержувачему простій письмовій формі було укладено договір фінансового лізингу № 0032, предметом якого є транспортний засіб ZAZ SENS, обєм двигуна 1,3, комплектації Standart, типом КПП МТ, приводом переднім.

Відповідно до п. 1.3 Договору Лізингодавець бере на себе зобовязання придбати Предмет Лізингу у власність та передати Предмет Лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується Предметом Лізингу на умовах даного Договору та згідно з положеннями чинного законодавства.

Відповідно до п. 8.2 Договору, укладаючи даний договір, сторони погоджуються, що вартість Предмета Лізингу, на момент укладання Договору за цим договором становить 5 775, 19 доларів США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладання даного Договору . На дату укладання цього Договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості Предмета Лізингу становить 149 000 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 8.4 Договору підписанням даного Договору Лізингоодержувач підтверджує, що він повідомлений про валютні ризики під час виконання Лізингоодержувачем своїх зобовязань за цим Договором.

Судом встановлено, що відповідно до квитанції № 0.0.642981006.1 від 29.10.2016 року ОСОБА_1 сплатив авансовий платіж № 0032 на рахунок отримувача ТОВ «Єврокар Україна» у розмірі 34 270,00 грн. та квитанції № 0.0.642979200.1 від 29.10.2016 року на рахунок отримувача ТОВ «Єврокар Україна» авансовий платіж № 0032 у розмірі 10430, 00 грн., комісія в розмірі 342,70 грн., та 104,30 грн. відповідно.

Відповідно до п. 12.1 Договору Лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п. 1.7 та 4.1, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний ОСОБА_4 за власним бажанням, про що має повідомити Лізигодавця у письмовій формі чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансових платежів у розмірі 20% Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору . Комісія за організацію Договору в такому випадку не повертається.

В інших випадках, не передбачених даним Договором Лізингоодержувач має право розірвати даний ОСОБА_4 виключно з підстав, які передбачені чинним законодавством України на момент такого розірвання (п. 12.3 Договору).

Відповідно до п.п. 3.4.3 п. 3.4 Договору Лізингоодержувач має право відмовитися або розірвати ОСОБА_4 у передбачених даним Договором або чинним законодавством випадках.

Відповідно до заяви від 11.11.2016 року на адресу адміністрації ТОВ «Єврокар Україна» ОСОБА_1 просив повернути йому авансовий платіж 0032 від 29.10.2016 року на суму 10430 грн. та 34 270, 00 грн. у звязку з невиконанням домовленості зі сторони ТОВ «Єврокар Україна», зазначеній у Додатку 1 і 2 до договору № 0032 від 29.10.2016 року, а саме: відмовою з надання транспортного засобу ВАЗ 2110, вартістю 90 000, 00 грн.

Зазначене заява отримана ТОВ «Єврокар Україна» 14.11.2016 року.

Крім того, на час судового розгляду справи судом встановлено, що кошти позивачу не повернуті.

Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг-це вид цивільно правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі), відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Крім того, відповідно до ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, укладений між сторонами договір №0032 фінансового лізингу від 29 жовтня 2016 року за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу.

Так, за договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

За загальним правилом, визначеним ч.1 ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, що узгоджується також із змістом ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», разом з тим, якщо стороною у такому договорі виступає фізична особа, то, відповідно до ч.2 ст.799 ЦК України, - договір найму транспортного засобу підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Поряд з цим, судом встановлено, що зазначений договір фінансового лізингу, який укладено між сторонами, нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Крім того, згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.ч.1,2ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1ст. 216 ЦК України, які застосовуються також при вирішені вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

За викладених вище обставин, встановивши, що договір №0032 фінансового лізингу, укладений 29 жовтня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 - фізичною особою та відповідачем ТОВ «Єврокар Україна»-юридичною особою, нотаріально не посвідчений, суд прийшов до висновку щодо нікчемності зазначеного правочину, та вважає, що на підставі ст.216 ЦК України з відповідача на користь позивача слід стягнути грошові кошти в розмірі 34 270 грн. 00 коп. та в розмірі 10 430 грн. 00 коп., а всього 44 700 грн. 00 коп., які були сплачені позивачем ОСОБА_1 за нікчемним правочином на рахунок відповідача ТОВ «Єврокар України» згідно з квитанціями №№0.0.642981006.1 від 29.10.2016 року, 0.0.642979200.1 від 29.10.2016 року на виконання зазначеного Договору.

При цьому, кошти в розмірі 342 грн. 70 коп. та 104 грн. 30 коп., є, згідно з квитанціями, сплаченою позивачем сумою комісій за переказ готівки та отримувачем яких є ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі чого зазначені суми коштів в загальному розмірі 447 грн. 00 коп. не можуть бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Окрім того, позивачем ОСОБА_3пред'явлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. 00 коп., які не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.1995 р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи і бездіяльністю інших осіб.

Згідно ч. 2ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи/або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Відповідно до ч.1ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено вини відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Єврокар Україна» в заподіянні йому (позивачу) моральних страждань будь-якого роду, не наведено фактів, які б підтверджували заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру з боку відповідача, не встановлено будь-якого причинно-наслідкового звязку із заподіянням шкоди.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Єврокар Україна» в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, так як позивачем в порядку ст.ст.10, 60 ЦПК України не надано доказів, які б підтверджували його доводи щодо заподіяння йому моральної шкоди, тому, враховуючи встановлені обставини та вимоги закону, - суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (ч.1 ст.79 ЦПК України).

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом, зокрема, Законом України «Про судовий збір».

З огляду на зазначене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на правову допомогу (ч.3 ст.79 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 поніс витрати на правову допомогу в розмірі 1 000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 19.12.2016 року, виданого АО «Усатенко і Усатенко», на підставі чого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 000 грн. 00 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 15, 57-59, 60, 88, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Єврокар Україна» про захист прав споживачів, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Єврокар Україна", , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, грошові кошти в розмірі 44 700 (сорок чотири тисячі сімсот) грн. 00 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Єврокар Україна", , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 1 000 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог позивачу ОСОБА_1, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова