РІШЕННЯ

іменем України

03 травня 2017 рокуСправа №451/354/17
Провадження № 2/451/266/17

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Мулявка О.В.

з участю: секретаря судового засідання Крикавської М.М.

представників - позивача ОСОБА_1

- відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 - представника позивача ОСОБА_3 до ТзОВ «Приват-Агро-Львів» про визнання договору оренди землі недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2017 року до суду до суду звернувся представник позивача ОСОБА_1 із позовною заявою, відповідно до вимог якої просить Договір №90 оренди землі між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Приват-Агро-Львів», що було датовано 04.01.2012 року та зареєстровано 04.05.2012 року в Управлінні Держкомзему у Радехівському районі Львівської області за №04262, визнати недійсним.

В обгрутнування вимог представник позивача посилається на обставини, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ № 061118, який було видано 16 березня 2000 року Радехівською районною радою Радехівського району Львівської області ОСОБА_5, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, володіла на праві власності земельною ділянкою площею 1,2163 га, що відноситься до сільськогосподарських угідь - ріллі, яка розташована на території Оглядівської сільської ради і, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

11 січня 2005 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким визначила, що все майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом буде мати право, вона заповідає ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначений заповіт ОСОБА_4 11.01.2005 року посвідчено секретарем виконкому Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстровано у реєстрі за №2.

У подальшому, 18.08.2010 року ОСОБА_4 померла, після чого ОСОБА_3 прийняв спадщину у встановленому законом порядку.

09.03.2017 року представник Позивача - ОСОБА_1 повідомив того, що при розгляді Львівським апеляційним господарським судом справи №914/1647/16, одна із сторін - ТзОВ «Приват-Агро- Львів» надала копію договору №90 оренди землі від 04.01.2012 року, відповідно до умов якого ОСОБА_4 надала в оренду Відповідачу належну їй на праві власності земельну ділянку площею 1,2163 га.

Зазначає, що ані укласти, ані підписати спірний договір та акт прийому передачі земельної ділянки від 04.05.2012 року ОСОБА_4 не могла, оскільки померла 18.08.2010 року, тобто до підписання цих документів.

Із посиланням на норми матеріального права вважає, що спірний договір підлягає визнанню недійсним.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги підтримав та надав пояснення аналогічно, зазначеним у заяві. Окрім цього наголосив, що спірний договір вважає недійсним, оскільки такий було укладено із особою, яка не могла бути носієм цивільних прав і обовязків в силу своєї смерті. Також зазначає, що ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 у встановлений законом строк звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Що стосується поінформованості його довірителя про наявність спірного договору пояснює, що про існування такого правочину ОСОБА_3 і не міг знати, оскільки відомості по угоді у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно було внесено лише у жовтні 2016 року. Позов просить задоволити.

ОСОБА_2 представник відповідача позовні вимоги заперечила та пояснила, що про наявність Договору №90 оренди землі їй відомо, однак чи виконувалися умови такого, їй не відомо. Із посиланням на обставини, що про існування спірного договору ОСОБА_3 повинен був бути обізнаний з 2012 року, тобто з дати його укладення, а відтак на даний час спливли строки позовної давності, просила у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення та заперечення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За нормами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову?

Так, судом констатовано, що склавши за життя заповідальне розпорядження, ОСОБА_4 усе майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом буде мати право, заповіла ОСОБА_3 (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_4, що мало місце 18.08.2010 року (а.с.7), позивач і спадкоємець майна померлої ОСОБА_3, у встановленому законом порядку звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини (а.с.38), в склад якої увійшли також і земельні ділянки (а.с.5), одна з яких визначена предметом Договору №90 оренди землі (а.с.8-11).

Із даних, викладених в Договорі №90 оренди землі від 04.01.2012 року вбачається, що ОСОБА_4 надала, а ТзОВ «Приват-Агро-Львів» прийняли в строкове платне користування земельну ділянку, належну орендодавцю, площею 1,2163 га і, при цьому дати правочину та Акту прийому-передачі земельної ділянки значаться значно пізніше дати смерті ОСОБА_4.

Відповідно до рекомендацій, викладених у п.п.2,7 Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину, а сам правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

У розумінні вимог ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

За змістом статті 30 ЦК України цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Із врахуванням наведеного, суд зазначає, що ані укласти, ані підписати спірний договір та акт прийому передачі земельної ділянки від 04.05.2012 року ОСОБА_4 не могла, оскільки померла 18.08.2010 року, тобто до підписання цих документів.

Відповідно до ч.8 ст.93 ЗК України орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Зі змісту ст.6 Закону України «Про оренду землі» №161-XIV від 06.10.1998 року (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі і право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно з положенням ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.15 Закону №161-XIV відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Відповідно до п.«в» ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною.

Щодо посилання представника відповідача, що сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові, суд зазначає наступне.

За змістом ст.257 ЦК України встановлюється загальний строк позовної давності як трирічний строк, який підлягає застосуванню щодо усіх цивільних та/або господарських вимог, крім ряду вимог, щодо яких законом встановлюються спеціальні строки позовної давності.

Частина перша статті 261 ЦК України встановлює загальні критерії визначення початку перебігу строку позовної давності, який обчислюється від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Суд зазначає, що представником відповідача не надано жодних доказів, а відтак і не доведено обставини щодо дати, коли саме ОСОБА_3 дізнався про порушення свого права.

Більше того, у матеріалах справи містяться докази, що оголошені судом та, з яких вбачаються первинні відомості про існування спірного договору, зокрема апеляційна скарга та рішення судів (а.с.39-45,58-81), а інформація про державну реєстрацію Договору №90 внесена лише 12.10.2016 року (а.с.57).

Таким чином, узагальнюючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що у результаті розгляду справи констатовано наявність підстав, які вказують на недійсність правочину, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, а відтак підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, слід стягнути з відповідача в користь останнього.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,209-212,215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Договір №90 оренди землі між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Приват-Агро-Львів», що був датований 04 січня 2012 року та зареєстрований 04 травня 2012 року в Управлінні Держкомзему у Радехівському районі Львівської області за №04262, визнати недійсним.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-Агро-Львів» (інд.80522, Львівська область, Буський район, с.Заводське, ) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 640 гривень понесених ним судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_6