Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2145/16-ц

24 липня 2017 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківскої області

в складі головуючого судді Мужика І.І.

секретаря Дмитрук С.І.

за участю позивача- Розпотинського В.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації замість частини у праві спільної сумісної власності на майно,-

Встановив:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації замість частини у праві спільної сумісної власності на майно.

В судовому засіданні представник позивача по справі ОСОБА_3- ОСОБА_1 позов підтримав повністю з мотивів викладених в позовній заяві, яку просить задоволити.

Представник відповідача по справі ОСОБА_4- ОСОБА_2 позов не визнала і просить в його задоволенні відмовити, оскільки він безпідставний.

Третя особа: ОСОБА_5 в судове засідання не прибула, однак від неї поступила заява в якій просить справу слухати в її відсутність, позов не визнає.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи, перевіривши матеріали справи приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню всіх обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі.

А відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 28.11.1998 року по 09.08.2013 року, який розірвано в судовому порядку (ас.4-5).

Від шлюбу в сторін по справі народилося двоє дітей, батьками яких записані сторони по справі, які проживають з відповідачем (ас.5).

Даний факт ствердили сторонни по справі.

02.09.2016 року рішенням Надвірнянського районного суду задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю та виділено у власність кожному по ? частині вказаної квартири (ас.15-17).

Також судом встановлено, що відповідач посправі ОСОБА_4 01.12.2007 року отримала грошову позику в сумі 500 000 грн. у ОСОБА_5, своєї матері і про що надала письмову розписку.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 09.06.2010 року позов задоволено і стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 борг за договором позики в сумі 500 000 грн.(ас.17).

Дане рішення вступило в законну силу.

Даний факт ствердили сторонни посправі.

А тому згідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені в судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Судом встановлено, що 06.08.2013 року на підставі акту про передачу майна стягувачу, тобтоза ОСОБА_5 в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником ВДВС Надвірнянського РУЮ від 13.06.2013 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 (ас.19-20).

Факт реєстрації стверджується копією свідоцтва посвідченого приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Грицюком П.І.06.08.2013 року (ас.18).

За змістом ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом ст.ст. 68, 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А, отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З огляду на викладені обставини вбачається, що спірна квартира придбана відповідачем в період перебування у шлюбі, однак доводи позивача про те, що дане майно є спільним майном подружжя спростовуються матеріалами справи та встановленими обставинами справи. У свою чергу, в заперечення позову представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 категорчно ствердила, що спірна квартира придбана її довірителькою за її особисті кошти.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Дана правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 01.07.2015 року по справі №6-612/цс15та від25.11.2015 року по справі №6-2333/цс15 та від 07.12.2016 року по справі №6-1568 /цс16.

Відповідно до вимог абзацу 2 ст. 360-7 ЦПК України передбачено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Отже враховуючи вищенаведене для суду є обов'язковим висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права викладених в постановах Верховного Суду України.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам факт придбання спірного майна у шлюбі не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності.

Оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю відповідачки, як члена колишнього подружжя, а також не була ще в період шлюбу, а тому таке майно поділу не підлягає(позиція ВСУ у справі №6-1568цс16).

А тому, суд оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі ст.ст. 203, 215, 216, 220, 628, 799, 806 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 15, 208, 212, 215, 218, 223 ЦПК України, суд,

Вирішив:

В позові ОСОБА_3 Васильовича-відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

Суддя Мужик І.І.

Повний текст рішення виготовлено 28.07.2017 року.