Єдиний унікальний номер 237/235/17 Номер провадження 22-ц/775/1118/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Будулуци М.С., Жданової В.С.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на рішення Марїнського районного суду Донецької області від 5 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 5 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000, 00 (пятдесят тисяч) гривень. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2 підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення Марїнського районного суду Донецької області від 5 квітня 2017 року та зменшити стягнутий розмір моральної шкоди до 13500,00 грн.

Доводами апеляційної скарги наведено, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення моральної шкоди, не врахував положення ст. 1167 ЦК України щодо наявності причинного звязку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою з вини заподіювача. Не вказано підстав для настання відповідальності в спричиненні моральної шкоди позивачу, повязаної з ушкодженням здоровя, і позивачем не надано доказів щодо розміру цієї шкоди.

При цьому суд не прийняв до уваги узагальнення аналізу судової практики Вищого спеціалізованого суду України у справах про відшкодування моральної шкоди роботодавцем завданої робітнику у звязку з ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків, де розмір моральної шкоди визначається значно нижче ніж стягнуто судом.

Крім того, суд при ухваленні рішення не врахував фінансовий стан відповідача та того, що його рухоме і нерухоме майно знаходиться в податковій заставі.

В судове засідання апеляційного суду сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої

інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що позивач працював машиністом підземних установок, гірником очисного забою та на інших посадах в ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» в період з 1985 року по 21 квітня 2008 року, звільнений за станом здоровя (а.с. 5-6).

Актами розслідування нещасних випадків, повязаних з виробництвом, встановлені нещасні випадки, що сталися з позивачем 16.02.2002 року та 25.02.2005 року під час виконання трудових обовязків (а.с. 7, 8, 9).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 4 грудня 2008 року, встановлено, що професійне захворювання виникло у звязку з виробничим фактором, загазованістю повітря, роботою в шкідливих умовах (а.с. 10).

Відповідно висновку лікарсько-експертної комісії №3166 від 13 серпня 2008 року позивачеві встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень ІІ ст., фаза загострення (а.с. 15).

Відповідно до довідок МСЕК від 27 листопада 2007 року позивачу встановлено по совокупності 20% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва, та від 20 січня 2009 року встановлено 25% втрати професійної працездатності у звязку з професійним захворюванням (а.с. 16, 17).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що нещасні випадки на виробництві та шкідливі умови праці призвели до трудового каліцтва і професійного захворювання позивача, які спричинили йому моральну шкоду. Ця шкода призвела до обмеження життєдіяльності позивача і змін звичайного укладу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд врахував глибину моральних та фізичних страждань, ступінь втрати професійної працездатності.

Такий висновок суду є правильним, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні в здорові умови праці.

Відповідно до приписів ст. 153 КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні та нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника, або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди встановлюється законодавством.

Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП).

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоровю.

Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9 рп./2004, згідно з яким ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

У судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивач, працюючи в ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», отримав трудове каліцтво та професійне захворювання і йому було встановлено по совокупності 45% втрати професійної працездатності, з них 20% трудове каліцтво та 25% професійне захворювання (довідка серії ДОН-04 №081455 від 20.01.2009 року).

Відтак, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо відсутності причинного звязку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та завданою моральною шкодою, а також недоведення позивачем розміру моральної шкоди.

Довід апеляційної скарги щодо скрутного фінансового стану відповідача, апеляційний суд відхиляє тому, що не надано будь-яких доказів на підтвердження цього доводу.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленого рішення суду першої інстанції.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» відхилити.

Рішення Марїнського районного суду Донецької області від 5 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: