АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Саліхова В.В., Шкоріної О.І.

при секретарі: Амборській Д.І..

за участю: представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за апеляційними скаргами відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 березня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» звернувся до суду з позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилався на неналежне виконання ОСОБА_5 зобов'язань за договором № 39-06-ИЛ02 про відкриття кредитної лінії, та просив постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4, як її поручителя, в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, яка відповідно до поданих 04 лютого 2013 року уточнень позовних вимог, з перерахунком суми пені, становить 8 675254 гривні 24 копійки, з яких основний борг - 2 394 406 гривень 90 копійок, відсотки за користування кредитними коштами - 1 743 362 гривні 74 копійки, пеня - 4 537 484 гривні 60 копійок.

Справа №2601/23191/2012
№ апеляційного провадження:22-ц-796/30/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Антонова Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 березня 2014 року задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси і кредит», на користь ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 8 675 254, 24 грн., в рівних частках суму судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі З 339 грн. - по 1 669,50 грн. З кожного з відповідачів.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4, звернулися з апеляційними скаргами, в яких просили скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вважають, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процессуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що в судове засідання 11 березня 2014 року вона не прибула з поважної причини, протее справа булла розглянута у ії відсутність, і вона була позбавлена можливості надати докази та заперечення протии позову. Посилається на те, що банк в порушення умов кредитного договору не направив їй вимогу про дострокове повернення кредиту, отже, на думку відповідача, банк не має права вимагати дострокового повернення кредитних коштів у судовому порядку. Також вказує на те, що відповідно до ст.551 ч. З ЦК України необхідно зменшити розмір пені, що підлягає стягненню, оскільки розмір пені значно перевищує розмір збитків, та застосувати до вимог про стягнення пені положення закону про позовну давність в один рік.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на те, що не була повідомлена про розгляд справи 11 березня 2014 року, отже була позбавлена можливості здійснити захистсвоїх прав у суді. Зазначає, що судом при вирішенні спору не враховано ту обставину, що зобов'язання за Договором поруки нею не виконані з вини банку, яким не було направлено на адресу поручителя письмової вимоги згідно п. 3.1. Договору поруки, яка є підставою для виконання поручителем зобов'язання перед банком. За таких обставин відповідно до ст. ст. 614, 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються зборжника.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_3, підтримав доводи апеляційних скарг.

Представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», проти доводів апеляційних скарг заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам в повній мірі судове рішення не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26 вересня 2006 року між ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір № 39-06-Ил/02 про відкриття невідновлювальної кредитної лінії на загальну суму 70000 доларів США під заставу земельної ділянки, розташованої за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Щасливе, загальною площею 0,1078 га, що належить на праві власності ОСОБА_4, з терміном повного погашення заборгованості до 25 вересня 2021 року, зі сплатою 15 % річних (т.1 а.с.7-8).

Відповідно до положень розділу 4 договору № 39-06-Ил/02 ОСОБА_5 зобов'язалася щомісячно, починаючи з квітня 2008 року, в строк до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості відповідно до графіку зниження розміру заборгованості, що є Додатком № 1 до Кредитного договору.

Відповідно до п. 6.1 за прострочення повернення кредитних ресурсів та сплати процентів позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення.

25 червня 2007 року Між банком «Банк «Фінанси і кредит», в особі філії «Київське регіональне управління», та відповідачем ОСОБА_5 було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про відкриття кредитної лінії від 26 вересня 2006 року щодо збільшення розміру невідновлювальної кредитної лінії до 300 000 доларів США та надання позичальником додатково під заставу житлового будинку, загальною площею 155,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.10) Крім того, були внесені зміни до графіку зниження розміру заборгованості, відповідно до якого позичальник зобов'язується щомісячно, в термін з 1 по 10 число кожного місяця здійснювати погашення позичкової заборгованості за кредитними ресурсами у розмірі 1 851,85 доларів США та нарахованими процентами.

Крім того, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 26 вересня 2006 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір поруки №39-06-П/02 (т.1 а.с.11-12).

Відповідно до п. 1.1 Договору, поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за Кредитним Договором № 39-06-Ил/02.

25 червня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду до договору поруки №39-06-П-/02 від 26 вересня 2006 року (т.1 а.с.13), в п.1.1 якої поручитель зобов'язалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії №39-06-П/02 від 26 вересня 2006 року та додаткової угоди до цього Договору №1 від 25 червня 2007 року, укладеним між Кредитором та Боржником, відповідно до якого Боржникові наданий кредит у розмірі 300000 доларів США зі сплатою 15 % річних (т.1 а.с.13).

Позивач виконав свої зобов'язання за договором, надавши на підставі письмової заяви позичальника грошові кошти в розмірі 300 000 доларів США, що підтверджується копіями вказаних заяв та валютними ордерами по видачу коштів (т.1 а.с.19, 20, 24,25).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до частини 1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо задоволення вимог в частині стягнення заборгованості по кредиту та процентам, оскільки він відповідає встановленим обставина справи та вимогам закону.

Відповідач ОСОБА_5 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка за розрахунком позивача станом на 10 січня 2013 року становила 8 675 254 гривні 24 копійки, з яких основний борг - 2 394 406 гривень 90 копійок, відсотки за користування кредитними коштами - 1 743 362 гривні 74 копійки, пеня - 4 537 484 гривні 60 копійок.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача пені в розмірі 4537484 гривні 60 копійок, суд першої інстанції не врахував вимоги ч.3 ст.551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Як убачається з матеріалів справи залишок заборгованості за кредитом складає 2394406 гривень 90 копійок, а сума нарахованої пені складає 4537484 гривні 60 копійок, що значно перевищує суму боргу за кредитом.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим зменшити розмір пені що підлягає стягненню з відповідачів з 4537484 гривні 60 копійок до 2000000 гривень.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 309 ЦПК України, підлягає зміні в частині суми боргу, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Доводи апеляційних скарг щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального закону судова колегія відхиляє, оскільки порушень, які відповідно до ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, не встановлено.

Доводи апеляційних скарг про те, що банк не має права вимагати у судовому порядку дострокового повернення кредиту, оскільки ним не було направлено у досудовому порядку такої вимоги боржнику та поручителю, судова колегія відхиляє, виходячи з наступного.

Право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту визначене ст. 1050 ч. 2 ЦК України, якою встановлено, що таке право виникає у разі порушення позичальником строку повернення чергової частини позики, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами.

Таке право банку визначено і п. 3.4 кредитного договору від 26 вересня 2006 року. При цьому, ні законом, ні договором не встановлено заборону кредитору звернутись з вимогою про дострокове повернення кредиту у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору безпосередньо до суду.

Як убачається з матеріалів справи і пояснень сторін, у досудовому порядку банк з вимогою про дострокове повернення кредиту до позичальника та поручителя не звертався, проте скористався своїм правом вимагати дострокового повернення кредиту, звернувшись до суду з даним позовом 28 травня 2010 року.

З тих же підстав, судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 про те, що у зв'язку з неотриманням нею, як поручителем, письмової вимоги банку згідно п. 3.1. Договору поруки, відсутні підстави для виконання поручителем зобов'язання перед Банком, та є підстави для застосування положень ст. 616 ЦК України.

Не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги ОСОБА_5 про застосування до вимог про стягнення пені позовної давності, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідачами не було заявлено про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення. Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості, який наданий позивачем та прийнятий судом, пеня нарахована в межах строку позовної давності, визначеного ст. 258 ч. 2 п. 1 ЦК України, за період з 10 січня 2012 року по 10 січня 2013 року. (т.2 а.с. 168-170).

Наданий представником відповідача в суді апеляційної інстанції розрахунок суми боргу з клопотанням про призначення судово-економічної експертизи не можуть бути взяті до уваги, зважаючи на положення ст. 303 ЦПК України, та на те, що апеляційні скарги відповідачів не містять доводів щодо невірності розрахунку суми боргу, під час розгляду справи в суді першої інстанції такі клопотання відповідачами не заявлялись і не були предметом розгляду, поважних причин, з яких зазначені докази не могли бути подані під час розгляду справи в суді першої інстанції, не встановлено.

Не може бути визнано поважною причиною неподання доказів в суді першої інстанції те, що справа була розглянута у відсутність сторін з ухваленням заочного рішення, оскільки заочне рішення від 11 березня 2014 року є повторним рішенням у справі, яка тривалий час - з травня 2010 року перебуває у провадженні суду, і відповідачі мали можливість скористатись своїм правом надання доказів, в тому числі шляхом подання відповідних клопотань про їх витребування.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 березня 2014 року - змінити, зменшивши суму заборгованості, що підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і кредит» з 8675254 гривні 24 копійки до 6137769 гривень 64 копійки.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: