Справа № 163/472/17
Провадження № 2/163/155/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Павлуся О.С.,

за участі секретаря Семенюк К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме спадкове майно.

Свій позов мотивує тим, що після смерті його матері, ОСОБА_3, яка померла 10 листопада 2008 року, відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вулиці Шкільна, 27 в селі Куснища Любомльського району Волинської області.

Позивач зазначає, що являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3. Спадщину прийняв в порядку ст.1268 ЦК України. Крім нього, спадкоємцем першої черги є дочка померлої ОСОБА_2, проте вона не претендує на частку у даному майні. Інших спадкоємців немає. Оформити свої спадкові права належним чином не має можливості, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок.

Просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3, а саме, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Шкільна, 27 в селі Куснища Любомльського району Волинської області.

В судове засідання позивач не зявився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що вона не заперечує щодо задоволення позову.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З довідки виданої виконкомом Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області №20 від 17.01.2017 року вбачається, що після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Шкільна, 27 в селі Куснища Любомльського району Волинської області, і на день смерті ОСОБА_3 разом з нею проживав і був зареєстрований її син -ОСОБА_1. (а.с.3).

Витягом з погосподарської книги №5 за 2008 рік стверджується, що будинок з надвірними будівлями та спорудами, який належав ОСОБА_3, знаходиться по вулиці Шкільна, 27 в селі Куснища Любомльського району Волинської області (а.с.4).

Витягом з архівної копії рішення №3/1 сесії Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області від 18.10.1994 року вбачається, що ОСОБА_3 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку (а.с.4).

ОСОБА_3 померла 10 листопада 2008 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №068301 (а.с.3).

Отже, після смерті останньої, відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Шкільна, 27 в селі Куснища Любомльського району Волинської області.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкодавець ОСОБА_3, на випадок своєї смерті, заповіла ОСОБА_1 земельну ділянку згідно державного сертифікату на право власності на землю ВЛ№001954, відповідно заповіту від 04.11.2005 року посвідченого секретарем Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області, зареєстрованого в реєстрі № 133.(а.с.5).

Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3, відповідно як син спадкодавця. Даний факт стверджується свідоцтвом про народження серії III-ЯК № 114496.

ОСОБА_1, у відповідності до ст. 1268 ЦК України, фактично спадщину прийняв, оскільки проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Проте постановою державного нотаріуса від 31.01.2017 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вулиці Шкільна, 27 в селі Куснища Любомльського району Волинської області останньому було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Крім нього, спадкоємцями першої черги за законом є дочка спадкодавця ОСОБА_2. Проте, як вбачається з матеріалів справи, остання спадщину після матері ОСОБА_3 не прийняла, та у поданій до суду заяві вказала, що позов визнає.

Згідно матеріалів спадкової справи №11/2017, інших спадкоємці немає.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

З копії техпаспорта вбачається, що нерухомі обєкти, які знаходяться по вулиці по вулиці Шкільна, 27 в селі Куснища Любомльського району Волинської області були побудовані в 1972, 1975, 1976, 1979, 1990 роках.

На час побудови спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювалося Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, що передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Комплексним висновком відповідності державним будівельним, санітарним, протипожежним нормам, містобудівній документації, правилам забудови, земельному та природоохоронному законодавству стверджено факт відповідності нерухомого майна: житлового будинку, прибудови, літньої кухні, гаража, чотирьох сараїв, вбиральні, огорожі, воріт з хвірткою, які знаходяться по вулиці Шкільна, 27 в селі Куснища Любомльського району Волинської області, та їх придатність до експлуатації, а будинку - для проживання.

Стаття 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом.

Відповідач у своїй заяві до суду позов визнав, що в силу ст.ст. 60, 61 ЦПК України, дає підстави суду вважати доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті ОСОБА_3, яка померла 10 листопада 2008 року, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Шкільна, 27 в селі Куснища Любомльського району Волинської області.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті ОСОБА_3, яка померла 10 листопада 2008 року, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Шкільна, 27 в селі Куснища Любомльського району Волинської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Любомльського районного суду Павлусь О.С.