Справа № 369/2836/17
Провадження № 2/369/2042/17
17.05.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.
при секретарі Пилипець А.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, служба у справах дітей там сім`ї Києво-Святошинської РДА Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
У березні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до районного суду з названим позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло він та ОСОБА_5, ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_1. В будинку також зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як колишня дружина третьої особи - ОСОБА_4, та . Шлюб між ОСОБА_4 та відповідачкою розірвано 18 листопада 2016 року. Після розірвання шлюбу відповідачі не проживають в будинку, у житловому приміщенні відсутні їх особисті речі. Всі витрати по сплаті за комунальні послуги, утримання квартири в належному стані несе позивач, у зв'язку з чим змушений був звернутись із позовом до суду за захистом своїх порушених прав. Тому просив суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1
У судове засідання позивач не з'явився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачі у судове засідання не з'явилися. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
У судове засідання треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не з`явилися. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Направили до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, проти заочного рішення не заперечують.
У судове засідання представник Служби у справах дітей там сім`ї Києво-Святошинської РДА Київської області не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, спір вирішити у відповідності до вимог чинного законодавства.
Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
У зв'язку з чим суд з урахуванням заяви позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів та відповідно до положень ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного.
Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
При розгляді справи судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23 грудня 1997 року.
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований 14 лютого 2007 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Києву.
З довідок №408, №409 виданих 23 лютого 2017 року Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області встановлено що у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, - власник, ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно актів перевірки житлових умов, складених комісією у складі депутата Вишневої міської ради ОСОБА_8 та сусідів від 31 грудня 2015 року за №1/04-1797, від 22 липня 2016 року за №1/04-1148, від 22 лютого 2017 року за №1/04-588 вбачається, що з січня 2015 року у вищезазначеній квартирі не проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Згідно довідки виданої загальноосвітньою школою І-ІІ ст. с.Підліси Ковельського району Волинської області від 02 квітня 2015 року за №2 вбачається, що ОСОБА_3 навчається в 1-му класі загальноосвітньої школи І-ІІ ст. с.Підліси Ковельського району Волинської області з 19 січня 2015 року.
З січня 2015 року ОСОБА_2 разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_3 проживає у будинку своїх батьків за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується довідко.ю Сільцівської сільської ради Ковельського району Волинської області №154 від 01 квітня 2015 року.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будучи зареєстрованими в спірному жилому приміщенні, там не проживають, не маючи перешкод в користуванні ним, своїх речей там не зберігають, жилою площею не цікавляться, витрат по її утриманню не несуть, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за ними право користування жилим приміщенням, не вчиняє. Наведене вище свідчить про відсутність відповідачів в спірному жилому приміщенні понад шість місяців без поважних на те причин.
Судом не встановлено фактів перешкоджання ОСОБА_4 відповідачам в користуванні житлом.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 - під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української PCP; ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Вимогами статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.
У статті 6 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
Фізична особа, яка не досягла 14 років, має часткову дієздатність, яка обмежується лише правом самостійно вчиняти дрібні побутові правочини чи здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної та творчої діяльності ( ст. 31 ЦК України).
Обмеження дієздатності особи у віці до 14 років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання передбачено положенням ст.29 ЦК України.
Таким чином, малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
У разі спору, місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.
При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).
Реєстрація місця проживання відповідачів у квартирі, яка належить на праві приватної власності позивачу, безперечно, обмежує його права власника по користуванню нерухомим майном, оскільки позивач вимушений самостійно нести витрати по утриманню житла і сплаті комунальних послуг.
Враховуючи викладене вище, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, відсутність відповідачів в спірній квартирі разом з дитиною понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову.
На підставі ст.ст.319, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 74, 88, 169, 209, 213-215, 218, 224-228, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, служба у справах дітей там сім`ї Києво-Святошинської РДА Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, 1985 року народження, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
Визнати ОСОБА_3, 2007 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали учать у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Н.С.Пінкевич