Справа № 500/3598/16-ц
Провадження № 2/500/187/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року Ізмаїльській міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Баннікової Н.В.

при секретарях - Топтигіній О.М., Кравченко Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору Орган опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні малолітніх дітей, визначенні способу участі батька у вихованні дітей, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору Орган опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні малолітніх дітей, визначенні способу участі батька у вихованні дітей.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 09.04.2011 р. між ним- громадянином республіки Такжикистан, та відповідачем , було укладено шлюб. Під час шлюбного життя у них народилися два сини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

14.10.2014 року заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області шлюб між сторонами було розірвано.

Після розірвання шлюбу обидві дитини залишилися проживати з матір'ю, за адресою: АДРЕСА_1, де і мешкають на теперішній час.

Після розірвання шлюбу відповідач відмовилась надавати позивачу можливість спілкування та брати участь у вихованні його малолітніх дітей, на його неодноразові спроби приймати участь у матеріальному утриманні дітей, відповідач категорично відмовляла. Свою відмову відповідач обґрунтовувала тим, що позивач спробує вивезти малолітніх дітей за кордон, хоча не мало місця жодних передумов для таких підозр. Переїжджати або вивозити дітей закордон позивач не збирається.

Рішенням третьої особи №К-328-19-04, від 25.09.2015 року була встановлена можливість позивача реальної участі у вихованні моїх малолітніх дітей, а саме: «Надати батькові, ОСОБА_1, право спілкуватися з синами ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, кожної другої та четвертої суботи місяця за місцем їх проживання за адресою : АДРЕСА_1 з 10.00 до 13.00».

Проте, незважаючи на наявність рішення ради опіки та піклування , відповідач весь цей час перешкоджає його виконанню: відповідач зовсім не дає позивачу можливості спілкуватись з дітьми та перешкоджає позивачу допомозі в утриманні дітей. Коли він намагається відвідувати дітей за місцем проживання в установлений опіки час, відповідач здіймає галас , викликає

міліцію та подає в міліцію заяви, що містять образи та наклепи, неправдиві свідчення на адресу відповідача.

Відповідач фактично не дає позивачу реалізувати право як батька брати участь у вихованні та утриманні своїх дітей, що суперечить положенням Сімейного кодексу України.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні обставини позову визнала частково, просила задовольнити відповідно до рішення органу опіки та піклування.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, просили розглядати справу у його відсутність.

Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог частково, виходячи з наступного.

Стаття 27 Конвенції визначає, що держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

У відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 цієї Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Стаття 18 Конвенції проголошує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини..

Аналогічні положення містяться у ст.ст.14, 15 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402, який був прийнятий на розвиток міжнародного права в Україні.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст.150, ч.1 ст.151 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Стаття 153 СК України визначає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У відповідності до положень ч.ч.1, 2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої

особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому 09.04.2011 року шлюбі, який в 2014 році було розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 14.10.2014 року без відома позивача заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області шлюб між сторонами було розірвано.

Після розірвання шлюбу обидві дитини залишилися проживати з матір'ю, за адресою: АДРЕСА_1, де і мешкають на теперішній час.

Рішенням органу опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації №К-328-19-04, від 25.09.2015 року було вирішено надати позивачу право спілкуватися з синами ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, кожної другої та четвертої суботи місяця за місцем їх проживання за адресою : АДРЕСА_1 з 10.00 до 13.00».

Згідно показанням свідка ОСОБА_5 відповідач не надавала можливість позивачу спілкуватись із дітьми в часи приїзду позивача.

Разом с цим, згідно поясненням представника відповідача, щодо чого не заперечував позивач, 25.07.2014 року авіарейсом Душанбе - Алмата - Київ (Бориспіль) за результатами оперативної роботи, проведеної Посольством України в Республіці Таджикистан, громадянка України ОСОБА_2 - відповідач та її малолітні діти буди відправлені до Києва за зверненням брата відповідача ОСОБА_2 (а.с. 70).

Відповідно до звернення брата відповідача - ОСОБА_2 до представника МЗС України в м. Одеса від 03.07.2014 його сестра - ОСОБА_2 знаходиться із дітьми у Таджикістані. Позивач - її чоловік в кінці березня 2014 року вивіз їх начебто на весілля до сестри але обманув і назад в Україну їх не відпускає. Живуть дуже бідно , буває навіть немає що їсти дітям . За весь час лише раз або два купили дітям молоко,вона з дітьми часто не доїдають ,в останній час її чоловік почав підіймати на неї руки. Коли відповідач вирішила поїхати назад в Україну, їй сказали, щоб вона сама вид"їждала, а дітей залишила. Документи позивач усі забрав, грошей не дає, телефон забирає або не поповнює рахунок, шоб не могла нікуди зателефонувати. Їй телефонували зранку з 7.00-8.00, коли позивач був на роботі або в іншому випадку сидять біля телефону та прослуховують, щоб не сказала зайвого. Просив повернути ОСОБА_2 на батьківщину. Просив діяти обережно, щоб їй там не стало ще гірше (а.с. 68 - 69).

Відповідно до характеристики практичного психолога Першотравневої ЗОШ діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у родині відчувають себе затишно, за результатами діагностичного дослідження виявлено, що на першому місці у дітей безпека, проте після телефонних розмов з батьком, чи зустрічей з ним - після повторного діагностування, діти починають виявляти агресивні тенденції до матері, жіночої статі загалом, заклопотаність власним майбутнім, велику тривожність та страх викликає фігура батька тощо. (а.с.124).

Разом з тим, з фотографій вбачається любов дітей до батька, радісне спілкування з останнім. (а.с.45-55).

За змістом ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Враховуючи вищевикладене, та частково з урахуванням рішення органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, та, виходячи з інтересів дітей , задовольнити позов частково: зобов'язати відповідоча усунути перешкоди у спілкуванні позивача з малолітніми дітьми - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ,ІНФОРМАЦІЯ_2, визначити позивачу систематичні побачення з малолітніми дітьми кожну другу та четверту суботу місяця з 10:00 до 19:00, кожну другу та четверту неділю місяця з 10:00 до 16:00 у присутності матері.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3,9,18,27 Конвенції «Про права дитини», прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 р., ст. ст. 14,15 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 141, ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 151, ч. 2 ст. 155, ч.ч. 1-3 ст. 157, ч.ч. 1,2 ст. 159 СК України, ст.ст.10, 11, 58-61, 208, 209, 212-215, 218, 222 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору Орган опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні малолітніх дітей, визначенні способу участі батька у вихованні дітей - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з малолітніми дітьми - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визначити батьку - ОСОБА_1 систематичні побачення з малолітніми дітьми ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2:

- кожну другу та четверту суботу місяця з 10:00 до 19:00;

- кожну другу та четверту неділю місяця з 10:00 до 16:00 у присутності матері - ОСОБА_2.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:(підпис) З оригіналом згідно: Суддя: Н.В.Баннікова