Справа № 236/244/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Сердюк Н.В.,

за участю секретаря - Снігирьової О.Ю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Лиман в присутності позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, представника органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області ОСОБА_4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

03.02.2017 позивач звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з вказаною заявою, яку мотивував тим, що 17 квітня 2014 року між ним та відповідачкою ОСОБА_5 було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області, про що складено актовий запис № 02 від 14.04.2014р. Від сумісного життя сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. В свідоцтві про народження ОСОБА_6 батьком записаний ОСОБА_1, матірю ОСОБА_5. Раніше дитина проживала спільно з батьками, проте мати виявляла недостатньо піклування про сина, залишала його самого вдома, приділяла йому мало уваги. В домоволодінні, яке належить матері позивача та знаходиться за адресою : Донецька область, Лиманський район, вул.Урожайна, буд. 59 у дитини є окрема кімната, місце для відпочинку, достатня кількість одягу і взуття відповідно до віку і сезону. Позивач ОСОБА_1 здоровий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, має стабільний дохід. Позивачем зазначено, що відповідачка ОСОБА_5 має захворювання, яке не дає їй в повному обсязі вести нормальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, а також планує забрати дитину до м.Донецьк, де ведуться активні бойові дії і вона буде не в змозі забезпечити безпеку дитини. З урахуванням зазначеного просить суд визначити місцем проживання малолітнього ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_1 за адресою : Донецька область, Лиманський район, с.Ямпіль, вул.Урожайна, буд.59.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2, що діє на підставі угоди про надання юридичних послуг від 18.01.2017 року (а.с.38) позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити, суду пояснив, що відповідачка ОСОБА_5 разом з малолітньою дитиною незаконно перетнула лінію розмежування із зоною проведення антитерористичної операції, де позивач не може забезпечити безпеку своєї дитини. Враховуючи роботу позивача у Службі воєнізованої охорони, перетинати лінію розмежування для відвідування дитини в м.Донецьку є небезпечним через активні бойові дії. Як батько позивач завжди виконував свої обов'язки, забезпечував сім'ю матеріально, натомість відповідач часто залишала дитину без нагляду та вела негативний спосіб життя, що підтверджується актом обстеження матеріально побутових умов проживання. Також зазначив, що відповідач має захворювання голови, зверталася за наданням їй психіатричної допомоги, що не в повній мірі дозволяє їй дбати про дитину. У позивача є мати, яка на час його відсутності на роботі може доглядати за своїм онуком. Разом з тим повідомив, що акт про фактичне місце проживання відповідача разом з дитиною, та характеристика на ОСОБА_5 видані органами на тимчасово окупованій території України, у зв'язку з чим є неналежним доказом по справі.

Відповідач ОСОБА_5, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася. 21.02.2017 року надала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, представляти інтереси на підставі договору про надання правової допомоги від 29.12.2016 року уповноважила адвоката ОСОБА_3. Проти позовних вимог заперечувала, та просила суд відмовити у позові (а.с.49, 66, 67).

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні зважаючи на наступне. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 22.02.2017 року по справі № 236/18/17 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, при цьому спору по вихованню дитини сторони не мали. Після розірвання шлюбу досягти згоди щодо місця проживання дитини сторонам не вдалося, і відповідач поїхала разом з дитиною до м.Донецька, де проживають її батьки. Про місцезнаходження дитини позивач завжди був обізнаний, оскільки неодноразово був вдома у її батьків, крім того їхній спільний син народився в лікарні в м.Донецьку, і деякий час після пологів ОСОБА_5 разом з сином проживала у своїх батьків. В останній раз позивач був у батьків ОСОБА_5 у 2016 році, тому обізнаний про умови проживання свого сина. На теперішній час йому ніхто не заважає відвідувати дитину та брати участь у її вихованні та матеріальному забезпеченні. Представником відповідача також зазначено, що отримати документи встановленого зразка для підтвердження своїх заперечень відповідач не має можливості, оскільки м.Донецьк є населеним пунктом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. На думку, представника відповідача виключних обставин для розлучення дитини у віці двох років з матір'ю судом не встановлено, доказів того, що відповідач не може виховувати дитину позивачем не надано.

Представник заінтересованої особи, органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності № 4 від 03.01.2017 року (а.с.133) позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, посилалася на висновок виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області № 07 від 22.02.2017 року «Про можливість проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, спільно з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3» (а.с.72).

Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 17 квітня 2014 року між ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області, актовий запис № 02, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-НО № 357554 від 17.04.2014 року (а.с.10).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Батьками в свідоцтві про народження дитини, серії І-НО № 622114, виданого виконавчим комітетом Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області 20.11.2014 року, записані ОСОБА_1, громадянин України та ОСОБА_5, громадянка України (а.с.11).

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 лютого 2017 року по справі № 236/18/17 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано (а.с.120-122). На момент розгляду справи судом майнового спору та спору по вихованню дитини сторони не мали. Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди з приводу того, з ким із них в подальшому буде проживати малолітній син ОСОБА_6.

Суд при вирішенні спору керується загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріплених у статті 7 Сімейного кодексу України, таких як рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, забезпечення дитині можливості здійснення її прав, максимально можливе урахування інтересів дитини, засад справедливості, добросовісності та розумності і моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно з ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до положень ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, при цьому суд бере до уваги що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю, тобто перевага надається матері.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.18 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Згідно з принципом №6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина може бути розлучена з матірю виключно у тих випадках, коли мають місце виняткові обставини.

Такі обставини передбачені в ч.3 ст.161 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Як вбачається з матеріалів справи батько дитини ОСОБА_1, здоровий, на обліку у лікаря нарколога чи психаітра не перебуває, батьківських прав не позбавлений (а.с.13-19), позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.20), працює на посаді стрільця у відділі з охорони вантажів структурного підрозділу «Служба воєнізованої охорони» ДФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», де отримує заробітну плату та характеризується позитивно (а.с.21-24). Згідно акту обстеження матеріально побутових умов проживання від 26.01.2017 року житлово побутові умови для проживання малолітньої дитини в будинку за адресою: Донецька обл., Лиманський район, смт.Ямпіль, вул.Урожайна, буд.59 задовільні (а.с.27).

Мати дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_7, фактично до розірвання шлюбу проживала ІНФОРМАЦІЯ_8. Згідно довідки КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м.Слов'янська» № 799 від 28.04.2017 року ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні не знаходилась та на диспансерному обліку у лікаря психіатра не перебуває (а.с.104). Відповідно до листа КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м.Слов'яська» № 2/69 від 08.04.2017 року ОСОБА_5 на диспансерному обліку чи під профілактичним наглядом у лікаря нарколога лікувального закладу не перебуває (а.с.111). Як вбачається з інформації, наданою амбулаторією ЗПСМ смт.Ямпіль КЗ «Лиманський центр медико санітарної допомогм ім.М.І.Лядукіна» на обліку в амбулаторії ОСОБА_5 не перебуває. 19 лютого 2017 року відповідач була на прийомі в сімейного лікаря зі скаргами на головний біль, головокружіння, хиткість при ході, порушення пам'яті, швидку втому, втрату свідомості. Після огляду була направлена до невропатолога для подальшого обстеження та лікування (а.с.113).

В судовому засіданні представником відповідача також надані довідки, видані органами на тимчасово окупованій території України, відповідно до яких ОСОБА_5 під наглядом лікарів психіатра та нарколога не перебуває, проживає разом з батьками за адресою : м.Донецьк, вул. Сечнова, б.18, де характеризується позитивно (69-71). Щодо прийняття судом до уваги документів, виданих органами та установами (лікарняними закладами), які знаходяться на окупованій території, суд зазначає, що відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Поряд з цим, відповідно до практики ЄСПЛ, Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій територій, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. З урахуванням наведенного, надані представником відповідача документи, видані органами на тимчасово окупованій території України, беруться до уваги судом, як виняток та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку.

Досліджений в судовому засіданні акт обстеження матеріально побутових умов проживання від 14.11.2016 року № 02-18/330 Лиманської міської ради Донецької області суд вважає таким, що не відповідає формі акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, затвердженої чинним Наказом Міністерства праці та соціальної політики № 95 від 28.04.2004 року та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 8.06.2004 року. Суд вважає, що висновки комісії щодо способу життя ОСОБА_5, її аморальної поведінки та вживання алкогольних напоїв не можуть вноситись до вказаного акту зі слів сусідів. Крім того, вказаний акт складений за відсутності ОСОБА_5 за місцем проживання, у зв'язку з чим з вказаним актом відповідач ознайомлена не була(а.с.25).

Суд не погоджується з доводами представника позивача ОСОБА_2, щодо засвідчення в характеристиці на ОСОБА_5 № 02-18/25 від 18.01.2017 року, виданої головним спеціалістом Лиманської міської ради Донецької області ОСОБА_8, факту вживання алкогольних напоїв та ведення аморального способу життя, оскільки на момент отримання позивачем вказаної характеристики сторони вже не проживали разом та мали неприязні відносини, пов'язані з розірванням шлюбу (а.с.29). З метою підтвердження в судовому засіданні викладених в характеристиці обставин, викликана в якості свідка, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_8 не з'явилася (а.с.132).

Суд також вважає за можливе не погодитись з висновком виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області № 07 від 22.02.2017 року «Про можливість проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, спільно з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3», оскільки вказаний висновок було складено після залишення ОСОБА_5 разом з сином місця свого проживання. При складанні вказаного висновку представники органу опіки та піклування не спілкувалися ані з самою ОСОБА_5, ані з малолітньою дитиною. Крім того, позивач ОСОБА_1 до органу опіки та піклування Лиманської міської ради з приводу неналежного ставлення відповідача до своїх обов'язків по вихованню дитини та їх невиконання ніколи не звертався.

Суд, також враховує той факт, що на посаді стрільця у відділі з охорони вантажів структурного підрозділу «Служба воєнізованої охорони» ДФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» позивач працює з 02.06.2010 року (а.с.23). У зв'язку з перебуванням дружини на обліку по вагітності і пологам в лікарні м.Донецька ОСОБА_1 неодноразово перетинав лінію розмежування із зоною проведення антитериристичної операції у 2014 році. З пояснень позивача наданих в судовому засіданні, суд встановив, що з метою відвідування дружини і її родичів в м.Донецьку, до 2016 року він мав перепустку для перетину лінії розмежування, проте зараз за її повторним оформленням не звертався. Тому, на думку суду, перешкод у відвідуванні дитини та участі у її вихованні в м.Донецьку у позивача немає.

Щодо матеріального забезпечення відповідача суд зазначає, що враховуючи вік дитини, ОСОБА_5 наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, у зв'язку з чим її забезпечують її батьки. Після розірвання шлюбу на користь відповідача з позивача також стягнуті аліменти на утримання дитини.

З метою дотримання принципів Декларації прав дитини, суд вважає, що у даному спорі виняткові обставини, коли малолітня дитина може бути розлученою зі своєю матір'ю відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст.19, 159,161 Сімейного Кодексу України ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа Орган опіки і піклування Лиманської міської ради Донецької області, про визначення місця проживання дитини відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Краснолиманський міський суд Донецької області до Апеляційного суду Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

В нарадчій кімнаті 19 червня 2017 року складено та підписано вступну та резолютивну рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 22 червня 2017 року.

Суддя -