Справа № 646/3174/17
№ провадження 2/646/1325/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.07.2017 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

У складі головуючого суді Теслікової І.І.

При секретарі Жура О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання( догляду), визнання право власності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд розірвати договір довічного утримання від 13.09.2016 року, укладений між ним та ОСОБА_5 посвідчений приватним нотаріусом та визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування пред'явлених вимог вказав, на неповне невиконання умов укладеного договору довічного утримання.

В судове засідання представник позивача не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, зазначених у позові.

Відповідач до початку судового засідання направила заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

За даних обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, захисту майнових прав та інтересів позивача суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду судом справи.

Суд, враховуючи позицію сторін по справі та визнання відповідачем позову, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Харківським місцевим центром приватизації державного житлового фонду від 22.11.1996 року, регестраційний номер 9-96-76657, видане згідно розпорядженням номер 15654 від 22.11.1996 року, був власником квартиру АДРЕСА_1. На момент укладення договору довічного утримання позивач був особою похилого віку, а тому потребував сторонньої допомоги.

За даних обставин 13.09.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір довічного утримання посвідчений приватним нотаріусом Козова Ю.Ю., зареєстрований в реєстрі № 388.

За умовами п.1 договору позивач передав у власність ОСОБА_7 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Згідно п.11 договору ОСОБА_5 зобов'язувався довічно повністю утримувати ОСОБА_2 забезпечувати його щоденним харчуванням, одягом, доглядом, побутовими послугами, лікувальними засобами, необхідною допомогою, зобов'язувався сплачувати комунальні платежі.

Підставою для звернення позивача до суду стало виникнення між сторонами спору з приводу неналежного виконання відповідачем зобов"язань за договором довічного утримання, укладеним 13.09.2016 року, який станом на теперішній час є чинним.

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено в ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартируабо їх частину, інше нерухоме майноабо рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно із п.1 ч.1 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини.

В силу ч.ч.2,3 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору в судовому порядку зобов'язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Так, підстави для припинення укладеного договору шляхом розірвання визначені в п.32 договору, а саме за зверненням однієї зі сторін в судовому порядку у випадку невиконання набувачем своїх обов'язків.

Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов'язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов'язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Аналізуючи викладене, приймаючи до уваги визнання відповідачем обставин невиконання умов договору, а відтак і визнання позову, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд приходить до висновку про доведеність обставин невиконання ОСОБА_7 умов договору довічного утримання від 13.09.2016 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, а тому пред'явлений останнім позов про розірвання договору підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 756 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору довічного утримання у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

В розумінні ч.1 ст.756 ЦК України правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане, оскільки виникнення права власності на квартиру у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною як укладення договору не пов'язано.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 18.01.2017 року у справі № 6-2723цс16, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та дійсним володільцем майна.

Таким чином, з огляду на специфіку договору довічного утримання та особливості його розірвання, які не передбачають автоматичного застосування реституції або віндикації в розумінні ст.216 ЦК України як способів захисту цивільного права, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред'явлених позовних вимог щодо визнання право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

Враховуючи ухвалення судом рішення на користь позивача, звільненого від сплати судового збору, як інваліда 1 групи ВВІ, в порядку ч.3 ст.88 ЦПК України судовий збір в розмірі 640 грн. за пред'явлення вимоги немайнового характеру ( розірвання договору) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави 640,00 грн.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв'язку з неявкою сторін.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 61, 88, 174, 208,209,212-215,218, 294, 296 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 13.09.2016 року між ОСОБА_2 ( НОМЕР_1) та ОСОБА_5 ( НОМЕР_2) посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Козовою Ю.Ю. за реєстровим № 122.

Визнати за ОСОБА_2 ( НОМЕР_1) право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв.м., житлової площі 27,7 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_5( НОМЕР_2) в дохід держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення через Червонозаводський суд м. Харкова.

Суддя Теслікова І.І.