Справа № 456/2494/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/783/3085/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю. Вважає рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що винесено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що в процесі розгляду справи ОСОБА_4 та його представник неодноразово заявляв клопотання про те, що він бажає бути допитаний як свідок по даній справі, оскільки йому особисто відомий ряд фактів, що мають важливе значення для справи, зокрема щодо пошкодження його автомобіля відповідачем, однак вказані клопотання судом було відхилено без жодного обґрунтування, тим самим було грубо порушено права позивача. Крім цього, зазначає, що судом безпідставно не було взято до уваги Акт виконаних робіт № від 19.07.2016 року.

В судове засідання сторони не зявилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України, те що інтереси позивача в судовому засіданні захищав представник, а від представника відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, посилаючись, зокрема, на ст. 23, ч.1 ст. 1166 ЦК України, виходив з того, що з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ №061899 вбачається, що автомобіль НОМЕР_1 належить ОСОБА_4 Із висновку ст. о/у СКР Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 від 20.07.2016 року вбачається, що 11.07.2016 року ОСОБА_4 звернувся із письмовою заявою в Стрийський ВП ГУ НП у Львівській області, в якій просив прийняти міри до невідомих осіб, які 11.07.2016 року близько 01.00 год. пошкодили його автомобіль НОМЕР_1, а саме: з лівої сторони лобове скло та праве бокове дзеркало. Через малозначність діяння невідомої особи така не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяна і не могла бути заподіяна істотна шкода особі, а тому подальшу перевірку по заяві ОСОБА_4 припинено. Вказаним не встановлено особи, яка пошкодила транспортний засіб позивача. Суд не прийняв до уваги подану позивачем копію Акту № від 19.07.2016 року, оскільки із вказаного акту неможливо встановити виконавця робіт на автомобіль Mitsubishi lancer, не представлено позивачем квитанції про проведення ним оплати за вказані в акті комплектуючі до автомобіля. Оригінал вказаного акту позивач суду не представив. Позивач не представив суду висновку експерта про розмір заподіяної матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля. Суд вважав, що із наданих позивачем доказів неможливо встановити, що діями відповідача ОСОБА_5 позивачу була заподіяна матеріальна шкода в розмірі 7850 гривень. Позивач не представив суду жодних доказів про те, що з вини відповідача йому була заподіяна моральна шкода в розмірі 3000 гривень.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду, обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають, обставини ж, які суд вважав встановленими, не доведені.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Також, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Крім цього, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, наявність вини заподіювача.

Крім цього, згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У справах про дискримінацію позивач зобовязаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. У справах щодо звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності чи застосування до працівника з боку керівника або роботодавця заходів впливу (переведення, атестація, зміна умов праці тощо) у звязку з повідомленням таким працівником про порушення вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" іншою особою обовязок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на наведене при вирішенні спору про стягнення як матеріальної, так і моральної шкоди суду слід встановити: 1. наявність заподіяної позивачу шкоди; 2. протиправність діяння відповідача; 3. наявність причинного зв'язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. 4. наявність вини заподіювача (умисел, необережність).

Як вбачається із матеріалів справи, частково встановлено судом першої інстанції та сторонами не спростовано, 11.07.2016 року в селі Вівня Стрийського району Львівської області, близько 1 год. 00 хв., біля магазину мало місце пошкодження автомобіля НОМЕР_2.

Таке пошкодження автомобіля, а саме частково розбите вітрове скло та праве дзеркало заднього виду спричинене відповідачем ОСОБА_5, у спосіб нанесення ударів палицею по автомобілю позивача (вітровому склі та лівому дзеркалі заднього виду).

Вказане підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_7, що був допитаний у суді першої інстанції та дав пояснення за якими він особисто із позивачем був очевидцем події при якій відповідач в ніч з 10 на 11.07.2016 року палицею наносив удари по автомобілю позивача (лобове скло та дзеркало заднього виду). А, крім цього, фактом звернення у цей же день позивача до органів внутрішніх справ, що підтверджений матеріалами перевірки факту звернення позивача (зокрема заява позивача а.с. 26, протокол огляду, складений слідчим Стрийського ВП ГУНП у Львіській області а.с. 27-29 за яким о 2 год. 00 хв. 11.07.2016 року встановлено вказані пошкодження автомобіля позивача, фотознімки автомобіля а.с. 23-25 та ін. а.с. 29-33, 42). Вказане, також підтверджене копією свідоцтва на згаданий транспортний засіб власником якого зазначений позивач (а.с. 3).

Зважаючи на вказане слід вважати встановленим та доведеним факт спричинення автомобілю позивача протиправними діями відповідача за наявності його вини у формі умислу матеріальної шкоди у вигляді пошкодження вітрового скла та правого дзеркала заднього виду та причинний звязок між протиправними діями відповідача та спричиненою позивачу шкодою.

Що стосується висновку суду про відсутність доказів про вартість заподіяної матеріальної шкоди позивачу згаданими діями відповідача, з посиланням на неналежність копії акту виконаних робіт по ремонту його автомобіля (а.с. 4), то, на думку колегії суддів, такий слід вважати передчасним та помилковим.

Так, як вбачається із матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення судом не було розяснено позивачу належним чином наслідків подання ним копії згаданого акту та сумнівність такого у звязку із відсутністю ідентифікуючих даних про особу, якою такий складено, а також не надано можливості подання ним інших доказів на підтвердження вартості спричиненою йому матеріальної шкоди.

Натомість представником позивача подано суду апеляційної інстанції оригінал згідного акту, що складений ПП ОСОБА_8 (а.с. 91 Акт № від 19.07.2016 року), який відповідно до даних ЄДРЮОФОП є дійсно підприємцем, основним видом діяльності якого є роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (а.с. 92-94).

Зважаючи на вказане згаданий акт (а.с. 91) слід вважати належним та допустимим доказом, яким підтверджується вартість заподіяної позивачу матеріальної шкоди 7850 грн., що є коштами які за вказаним актом були ним сплачені згаданому ПП для ремонту автомобіля (заміну пошкоджених його деталей) у звязку із його ушкодженням відповідачем.

Враховуючи вказане колегія суддів вважає позов в частині вимоги про стягнення матеріальної шкоди доведеним та таким, що підлягав до задоволення та безпідставно був відхиленим судом першої інстанції.

Окрім цього, колегія суддів вважає, що діями відповідача позивачу була спричинена і моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, які позивач зазнав у звязку із пошкодженням його майна (п. 3 ч.2 ст. 23 ЦК України). Так, на думку колегії суддів, спричинення матеріальної шкоди, а конкретно пошкодження майна (у даному випадку автомобіля), зокрема, і у спосіб здійснений відповідачем, однозначно спричиняє власнику такого майна і моральну шкоду. Така полягає у душевних переживаннях, стресі, які особа зазнає будучи очевидцем протиправних дій, вчинених відносно її майна, у спосіб заподіяння умисно, у нічний період доби палицею ударів по його автомобілю. При цьому особа зважаючи на до певної міри небезпечний спосіб заподіяння шкоди, заподіяння такої, несподіваність такого факту, практично не мала змоги вчинити дії по самозахисту, уникнення шкоди, тощо. Крім цього, окрім отриманого психологічного стресу внаслідок присутності при заподіянні шкоди, особа змушена витрачати додатковий час для відновлення свого порушеного права, а саме здійснення ремонту, який відповідно до згаданого акту був здійснений 19.07.2016 року. Протягом певного періоду не може використовувати у відповідний спосіб належне їй майно, а також усвідомлює те, що автомобіль не може бути відновлений остаточно до попереднього стану.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції і що стосується відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди помилковим, та вважає за необхідне визначити розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, що підлягає стягненню для її відшкодування з відповідача у розмірі 1500 грн., що на думку колегії суддів буде достатньою сатисфакцією.

Враховуючи наведене доводи апеляційної скарги слід вважати частково обґрунтованими та таку задовольнити частково. Рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 7850 грн. для відшкодування матеріальної шкоди та 1500 грн. для відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позову слід відмовити.

Відповідно до задоволених вимог позову та скарги слід вирішити питання про стягнення судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 березня 2017 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 7850 грн. для відшкодування матеріальної шкоди та 1500 грн. для відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 826,8 грн. судового збору за подання позовної заяви та 909,48 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_9