28.04.2017 Справа № 482/243/17
РІШЕННЯ

Іменем України

28 квітня 2017 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Ітріна М.В., секретаря судового засідання Шведової Я.О., за участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» (далі ОСОБА_2) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

16 лютого 2017 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 08.06.2007 р. між ним та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 014/08-112/64467, за яким боржнику надано кредит у вигляді невідновлювальної лінії з лімітом 25 500 доларів США, строком до 08.06.2017 р., зі сплатою 13,5 відсотків.

Вказали, що рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 22.06.2011 р. з відповідача стягнено борг за цим кредитом, станом на 11.02.2011 р. в розмірі 182 803,74 грн. На цей час рішення суду не виконано, а тому стягненню підлягають відсотки у сумі 3 583,71 доларів США, що еквівалентно 97 165,84 грн, відповідно до наданого розрахунку.

З посиланням на ці обставини та статті 526, 611, 612, 615, 624, 1048 і 1050 ЦК України ОСОБА_2 просить стягнути вказану суму боргу за відсотками та судові витрати.

В судове засідання представник Банку не зявився, але надали суду письмову заяву, в якій позов підтримали та просили його задовольнити, а справу розглянути за відсутності представника.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не зявився, але його представник (ОСОБА_1В.) заявлені Банком вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що за рішенням суду договір було розірвано, а отже після набрання рішенням законної сили договір припинив свою дію і відсотки не нараховуються. Крім того зауважив, що відсотки нараховані до набрання рішення законної сили нараховані поза межами строку позовної давності, який просив застосувати.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов Банку задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи і судом встановлено наступне.

8 червня 2007 р. між Банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/08-112/64467, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у вигляді невідновлювальної лінії з лімітом 25 500 доларів США, зі сплатою 13,5 процентів річних, строком на 120 місяців, з терміном повернення до 8 червня 2017 р.

22 червня 2011 року рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 30 листопада 2011 р., у повному обсязі задоволено вимоги Банку, достроково розірвано кредитний договір № 014/08-112/64467 і стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку борг у сумі 182 803,74 грн.

Зі змісту рішення суду першої інстанції видно, що борг був нарахований станом на 11 лютого 2011 року у загальній сумі 22 035,43 доларів США, що еквівалентно 175,051,65 грн та пені в сумі 7 752,09 грн, отже всього 182 803,74 грн.

Рішення суду було скеровано до примусового виконання.

24 травня 2012 р. ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області за заявою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Новоодеського районного управління юстиції у Миколаївській області розстрочене виконання рішення суду від 22 червня 2011 р. строком на 3 роки 6 місяців, рівними платежами, щомісячно по 4 352,47 грн.

Вказана ухвала суду сторонами виконавчого провадження в апеляційній інстанції не оскаржувалась, а отже ними добровільно узгоджено такий порядок погашення кредиту.

Судом зясовано, що 13 січня 2016 р. відповідачем у повному обсязі виконано рішення суду від 22 червня 2011 року і постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Новоодеського районного управління юстиції у Миколаївській області від 29 січня 2016 р. закінчено виконавче провадження.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В силу частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Така правова позиція, яка в силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування судами України, висловлена Верховним Судом України у постановах від 23 вересня 2015 р. (справа № 6-1206цс15), від 25 травня 2016 р. ( справа № 6-157цс16), від 21 вересня 2016 р. ( справа № 6-1252цс16).

Предметом позову Банку є стягнення з відповідача боргу за кредитним договором у сумі 3 583,71 доларів США, що еквівалентно 97 165,84 грн, який складається із заборгованості по процентам у період з 12 лютого 2011 року, тобто з дати, яка не охвачена рішенням суду першої інстанції від 22 червня 2011 року, до 12 січня 2017 року.

За такого, суд вважає, що ОСОБА_2 має право на стягнення заборгованості по процентам у звязку з несвоєчасним погашенням кредиту у період з 12 лютого 2011 року по 29 травня 2012 року, тобто до дня, після якого набрала законної сили ухвала Новоодеського районного суду Миколаївської області, якою розстрочене виконання рішення суду від 22 червня 2011 р. строком на 3 роки 6 місяців, рівними платежами, а саме щомісячно по 4 352,47 грн і сторони виконавчого провадження з цим погодились, оскільки таке рішення суду в апеляційній інстанції не оскаржували.

В іншій частині заявлені вимоги є безпідставними.

Проте, статтями 256 і 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК).

Отже, виходячи з вищевикладеного, перебіг строку позовної давності тривалістю три роки, на протязі якого ОСОБА_2 має право звернутися до суду з вимогами до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості по процентам починається з 12 лютого 2011 року.

Банк звернувся до суду з позовом до відповідача 16 лютого 2017 р., тобто за межами строку позовної давності.

В силу положень ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови у позові.

За такого, ураховуючи надану суду у судовому засіданні представником відповідача письмову заяву про застосування строків позовної давності до вимог Банку, суд дійшов висновку про відмову Банку у задоволенні в цій частині вимог до ОСОБА_3 у звязку пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 61, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити публічному акціонерному товариству «ОСОБА_2 Аваль» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по процентам за кредитним договором № 014/08-112/64467 від 08 червня 2007 року у сумі 3 583,71 доларів США, що еквівалентно 97 165,84 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий