Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Григорусь Н.Й., Худякова А.М.,

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з названим позовом, посилаючись на те, що 13.04.2007 року ПАТ «Седбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №0501/0407/71-097, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати ОСОБА_1 кредит у сумі 73 000 доларів США, а останній зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, в строк та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком №1 до нього - графіком погашення кредиту. На забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_1 13.04.2007 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №0501/0407/71-097 Р-1 та ОСОБА_3 - договір поруки №0501/0407/71-097-Р-2. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши ОСОБА_1 кредит в сумі 73 000 доларів США. У порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31.08.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 58913,42 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.08.2015 року становить 1 248 106 грн. 78 коп., з яких: заборгованість за кредитом 58 836,28 дол. США, що за курсом НБУ станом на 31.08.2015 становить 1 246 472 грн. 54 коп. та пеня в сумі 77,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.08.2015 року становить 1 634 грн. 24 коп. Позивач вказав, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до чинного законодавства України був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. В свою чергу, 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №0501/0407/71-97 від 13.04.2007 року на користь ПАТ «Альфа-Банк». Враховуючи вищевикладене позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 57 985,81 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.08.2015 року становить 1 228 452 грн. 50 коп. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 57985,81 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.08.2015 року становить 1 228 452 грн. 50 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказують,що ОСОБА_1 було укладено кредитний договір із АКБ «ТАС-Комерцбанк», а позивач належним кредитором вважатись не може, оскільки не було дотримано процедури відступлення права вимоги, а тому суд дійшов помилкового висновку про наявність цивільних правовідносин між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк». Зазначають, що Банком не доведено факту передачі оригіналу кредитного договору №0501/0407/71-097 від 13.04.2007 року, договору іпотеки та договору поруки, а також інформації про розрахунки між попереднім кредитором та боржником. Вказують, що існує невідповідність суми, зазначеної в рішенні суду, та дійсної суми кредитної заборгованості, а також судом безпідставно стягнуто судовий збір із ОСОБА_3, оскільки він є учасником бойових дій.

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржував, а тому колегія суддів вважає, що він погодився з ним.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 11 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 задоволено. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05 жовтня 2016 року касаційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково - рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 лютого 2016 року скасовано, а справу передано на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Отже, предметом розгляду апеляційним судом у даній справі є рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2015 року, яким частково задоволено вимоги ПАТ «Альфа-Банк».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13.04.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0501/0407/71-097, на підставі якого останній отримав кредит в сумі 73 000 доларів США на строк до 12.04.2032 року/т.1 а.с.6-12,13/.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, 13.04.2007 року між Банком та ОСОБА_4, ОСОБА_3 були укладені окремі договори поруки.

Погашення кредиту сторони передбачили шляхом внесення щомісячних платежів відповідно до графіку погашення кредиту/т.1 а.с.10-12/.

У подальшому між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», позичальником та поручителями укладені додаткові угоди до кредитного договору та договорів поруки від 20 та 21 квітня 2011 року, згідно яких встановлений розмір кредитної заборгованості в сумі 69589,10 доларів США із строком погашення до 12 квітня 2037 року та сплатою відсоткової ставки в розмірі 12,5% /т.1 а.с. 17-30/.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, у тому числі і за кредитним договором від 13.04.2007 року № 0501/0407/71-097 та договорами поруки від 13.04.2007 року № 0501/0407/71-097-Р-1 та № 0501/0407/71-097-Р-2 /т.1 а.с.43/.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором від 13.04.2007 року № 0501/0407/71-097 /т.1а.с.44-50/.

Відповідно до п.10.5 вищевказаного кредитного договору сторони домовилися, що банк має право повністю або частково перевести свої права та зобов'язання по цьому договору, а також по угодам, пов'язаним із забезпеченням повернення кредиту, третій особі без згоди позичальника.

У матеріалах справи відсутні докази про визнання у встановленому законом порядку відповідного пункту кредитного договору недійсним.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 515 ЦК України передбачено, що заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За своїм змістом дане зобов'язання не відноситься до зобов'язань, які нерозривно пов'язані з особою кредитора.

За договором купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» продало (відступило) свої права вимоги Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк».

У свою чергу за договором купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» продало (відступило) свої права вимоги Публічному акціонерному товариству «Альфа-банк».

Вищевказаними умовами договорів встановлено, що до відповідача, як нового кредитора, перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в повному обсязі.

З огляду на наведене, доводи в апеляційній скарзі про відсутність цивільних правовідносин між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» є безпідставними.

Відповідачами не спростовано факт передачі оригіналу кредитного договору №0501/0407/71-097 від 13.04.2007 року, договору іпотеки та договору поруки новому кредитору, а тому посилання в апеляційній скарзі на ці обставини також є безпідставними.

За умовами кредитного договору позичальник зобов'язався повертати наданий кредит і сплачувати проценти за користування ним в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Графіком погашення кредиту.

На підставі ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Отже, у банка настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов'язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів.

Згідно зі ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.ст.610, 612 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Як роз'яснено у п.29 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має врахувати положення ст.ст.1050, 1054 ЦК України і виходити із того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене ст.1050 ЦК України право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним.

ОСОБА_1 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував внаслідок чого станом на 01 вересня 2014 року утворилась заборгованість, яка складалася із: заборгованості за кредитом у розмірі 60 488,05 доларів США, що еквівалентно 793 247 грн. 06 коп., процентів за користування кредитом у розмірі 1 900,49 доларів США, що еквівалентно 24 933 грн. 24 коп., пені в розмірі 37,51 доларів США, що еквівалентно 491 грн. 91 коп./т.1 а.с.52/.

Згідно з п. 9.1 договору про внесення змін і доповнень №4 від 21.04.2011 року до Кредитного договору №0501/0407/71-097 від 13.04.2007 року у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов'язань по кредитному договору та/або у випадку порушення позичальником строків платежів, встановлених п.п. 3.1, 3.3 кредитного договору, Банк має право дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому п.п. 9.2, 9.3 кредитного договору/т.1 а.с.25 зв./.

Вимога про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним направляється позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30-ти календарних днів з моменту її надіслання Банком /п.9.2 Договору/.

Пунктом 9.3 кредитного договору встановлено, що Банк має право вимагати повного дострокового виконання зобов'язання простроченої заборгованості по платежам в тому числі й по кредитному договору.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору, неналежно його виконуючи, допустив кредитну заборгованість, у зв'язку з чим Банк звернувся до суду.

23 жовтня 2014 року позивач направив ОСОБА_1 та поручителям вимогу про дострокове погашення кредиту, в якій вказав, що умови кредитного договору №0501/0407/71-097 від 13.04.2007 року, згідно якого боржником є ОСОБА_1, не виконуються, неодноразові звернення Банку з питань виконання зобов'язань з виплати кредиту не вирішуються, а тому вимагав від відповідачів у строк протягом 30 календарних днів з моменту надіслання цієї вимоги достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штрафні санкції /т.1 а.с.54/.

Факт прострочення чергових платежів ОСОБА_1 визнав (ч. 1 ст. 61 ЦПК України), оскільки з 01 вересня 2014 року по 06 листопада 2015 року частково погасив борг на загальну суму 5 040 доларів США.

Позивач врахував ту обставину, що після пред'явлення позову позичальником частково погашено кредит та подав до суду уточнену позовну заяву та розрахунок заборгованості за кредитом, відповідно до якого станом на 31.08.2015 року заборгованість по тілу кредиту становить 58 836,28дол. США, що еквівалентно 1 246 472,54грн. та 77,14 дол. пені, що еквівалентно 1 634,24грн. /т.1 а.с.142/. Проте, незважаючи на часткове погашення кредиту, заборгованість по кредитному договору у гривневому еквіваленті збільшилась, оскільки змінився офіційний курс гривні до долара США.

Стягуючи кредитну заборгованість на день ухвалення рішення, суд першої інстанції також врахував 212,77 дол. США , сплачених 08.09.2015 року за серпень 2015 року та стягнув заборгованість за кредитним договором №0501/0407/71-097 від 13.04.2007 року в сумі 57 985,81дол. США(тіло кредиту), що за курсом НБУ станом на 31.08.2015 року складало 1 228 452,50грн.

При ухваленні рішення також враховано ту обставину, що ОСОБА_1 з 29.09.2014 року є учасником АТО, а тому Банк здійснив йому перерахунок платежів у відповідності до ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо ненарахування штрафних санкцій, пені за невиконання зобов'язань, а також процентів за користування кредитом військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду.

Доводи відповідачів в суді апеляційної інстанції про те, що відсутність на даний час простроченої кредитної заборгованості не дає підстав для стягнення з них усієї суми заборгованості за кредитом, є безпідставними, оскільки сам факт порушення умов кредитного договору та наявності заборгованості, навіть прострочення чергового платежу, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України є підставою для вимоги Банку про повернення усієї суми кредиту , що залишилася, а погашення заборгованості після порушення зобов'язань за кредитним договором і в ході судового засідання, тобто після пред'явлення позову на захист своїх порушених прав, не виключає застосування положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

В суді апеляційної інстанції позивач, визнавши, що у даний час ОСОБА_1 погасив прострочену заборгованість та добросовісно виконує умови кредитного договору, наполягав на стягненні усієї заборгованості за кредитним договором, посилаючись на диспозитивність цивільного процесу та підстав для дострокового стягнення заборгованості за кредитом на час пред'явлення позову та ухвалення рішення судом першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції неодноразово оголошувались перерви у судових засіданнях для можливого врегулювання спору між сторонами мирним шляхом, проте мирової угоди досягнуто не було.

З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши усі обставини справи, ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Матеріалами справи підтверджено, що після ухвалення рішення судом першої інстанції /26.11.2015 року/ ОСОБА_1 сплачено 3 518 дол. США на виконання кредитного договору №0501/0407/71-097 від 13.04.2007 року. Зазначена сума не може бути врахована апеляційним судом, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції на час його ухвалення, зазначена сума на час ухвалення судового рішення місцевим судом сплачена не була, а тому підстави як для скасування судового рішення так і його зміни у зв'язку з наведеним,відсутні.

Сплачена позичальником сума кредиту після ухвалення рішення має враховуватись органами державної виконавчої служби на стадії виконання судового рішення.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, стосовно незаконного стягнення судом першої інстанції судового збору із ОСОБА_3, оскільки він є учасником бойових дій, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Оскільки зазначений спір не стосується порушених прав ОСОБА_3 саме як учасника бойових дій, то підстав для звільнення його від сплати судового збору не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді