АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3088/17Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/789/910/17 Доповідач - Ходоровський М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ходоровського М.В.

суддів - Щавурська Н. Б., Загорський О. О.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 07 березня 2017 року за заявою ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди завданої злочином в розмірі 113 967,52 грн. Разом з позовною заявою подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову, а саме накладення арешту на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, яка належить відповідачу ОСОБА_3 до вирішення справи по суті.

Позивач зазначив, що відповідачем можуть бути вчинені дії, щодо відчуження нерухомого майна та невжиття зазначених заходів забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та відновлення прав позивача.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 07 березня 2017 року заяву задоволено.

В порядку забезпечення позову накладено арешт на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3.

Ухвала підлягає до негайного виконання в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 шляхом накладення арешту на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1. Вона зазначила, що ухвала є незаконна, оскільки ще 29.03.2012 року. ОСОБА_3 подарувала свою 1/3 частку по 1/6 їй і її брату ОСОБА_6, тобто на дату ухвали суду 07.03.2017 р. ОСОБА_5 уже 5 років не була співвласником квартири.

У судовому засіданні ОСОБА_1, ОСОБА_3, їхній представник апеляційну скаргу підтримали та пояснили, що ухвала суду від 07.03.2017 року про накладення арешту на 1/3 частку у квартирі, де ОСОБА_5 не має права власності ні на яку частку, є не законна, представник позивача ОСОБА_7 заперечив відносно апеляційної скарги та пояснив, що ухвала суду є законною, обгрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.02.2017 року, ОСОБА_3 належить 1/3 частка квартири АДРЕСА_1.

Колегія суддів з таким висновком суду погодитись не може, оскільки він не відповідає обставинам справи і не грунтується на вимогах закону.

Відповідно до вимог статті 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, яка вирішується на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Отже, згідно змісту даної норми права суд вправі накласти арешт лише на те майно, яке належить відповідачеві.

Судом апеляційної інстанції на підставі долучених до апеляційної скарги апелянтом ОСОБА_1 доказів, зокрема договору дарування1/3 частини квартири від 29 березня 2012 року, встановлено, що ОСОБА_3 подарувала свою 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_1 та ОСОБА_8.

Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М.І. 29 березня 2012 року, зареєстровано в реєстрі за №. 481.

Таким чином, на час постановлення ухвали від 07 березня 2017 року, якою накладено арешт на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_3, що була відповідачем у справі за позовом ОСОБА_2 до неї про стягнення 113967,52 грн., не була співвласником цієї квартири, а відтак суд в порушення вимог ст. 152 ЦПК України безпідставно наклав арешт на 1/3 частину квартири.

За таких обставин оскаржувану ухвалу слід скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 07 березня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову, а саме накладення арешту на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, яка належить відповідачу ОСОБА_3 до вирішення справи по суті.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Ходоровський